Справа № 826/25498/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 січня 2016 року № 826/25498/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві про визнання протиправною та скасування постанови.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі по тексту також - позивач) з позовом до Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві (надалі також - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві про накладення штрафу від 27.08.2015 у виконавчому провадженні № 47059227 з підстав, зазначених у мотивувальній частині позовної заяви;

- у разі встановлення обґрунтованості зазначеної позовної заяви присудити з органу державної виконавчої служби України понесені і документально підтверджені Виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування тимчасової втрати працездатності судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що спірна постанова прийнята без достатніх правових підстав, є протиправною, та завдає шкоди охоронюваним законом правам та інтересам позивача.

Відповідач через канцелярію суду надіслав письмові заперечення проти позову, у яких зазначив на дотримання ним приписів чинного законодавства у спірних правовідносинах та відсутність підстав для задоволення позову. У судове засідання явку повноважного представника не забезпечив.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, суд з підстав, визначених ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, прийшов до висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню підлягає з огляду про наступне.

Як свідчать матеріали справи, Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 08 квітня 2015 року, залишеного без змін Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10.06.2015р. по справі №22-ц/796/6857/2015 позов ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано наказ № 568-к від 18 грудня 2014 року про звільнення та поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 28 020, 07 грн., моральну шкоду в сумі 1500 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах одного місяця.

26.03.2015р. по справі №22-ц/796/6857/2015 видано виконавчий лист.

Постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві від 30.03.2015р. відкрито виконавче провадження ВП №47059227 на підставі виконавчого листа по справі №22-ц/796/6857/2015.

В подальшому, відповідачем надіслано вимогу від 14.08.2015, щодо негайного виконання рішення Подільського районного суду міста Києва у справі № 758/549/15-ц від 30.03.2015 в частині поновлення ОСОБА_1 з 18.12.2014 на посаді заступника директора виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у строк до 26.08.2015.

02.09.2015 Відділом державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві повторно надіслано Вимогу державного виконавця від щодо негайного виконання рішення Подільського районного суду міста Києва у справі № 758/549/15-ц від 30.03.2015 в частині поновлення ОСОБА_1 з 18.12.2014 на посаді заступника директора виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у строк до 10.09.2015.

27.08.2015 з підстав не виконання вимоги від 14.08.2015, відповідачем винесено Постанову про накладення штрафу від у розмірі 1020,00 гривень за не поновлення ОСОБА_1 на вищезазначеній посаді.

Позивач категорично не погоджуючись із правомірністю постанови відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві про накладення штрафу від 27.08.2015 у виконавчому провадженні № 47059227, звернувся з даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Нормативно-правовим актом, який регламентує умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Як встановлено ч.1 та ч.2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно норм цього Закону України «Про виконавче провадження» підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: - виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; - ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; - судові накази; - виконавчі написи нотаріусів; - посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; - постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; - постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу; - рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу; - рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

При цьому, положеннями ч.1 та абз.2 ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. При цьому, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

З огляду на вищевикладене обумовлюється висновок про те, що обов'язковою умовою накладення штрафу є відсутність поважних причин за невиконання вимог державного виконавця.

Як свідчать матеріали справи, на виконання рішення Подільського районного суду міста Києва від 30.03.2015 у справі № 758/549/15-ц та вимоги ДВС від 14.08.2015, позивачем видано наказ «Про призначення ОСОБА_1.» від 10.08.2015 № 53-м.

Відповідно до наказу виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду «Про призначення ОСОБА_1.» від 10.08.2015 № 53-м ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника директора Центральної міжрайонної виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду.

Про виконання судового рішення державного виконавця повідомлено позивачем від 03.08.2015 № 8-37-1256 та від 11.08.2015 № 8-37-1297, які надійшли на адресу ДВС 04.08.2015 та 11.08.2015, відповідно.

Однак, відповідач зазначав, що призначення ОСОБА_1 на посаду заступника директора Центральної міжрайонної виконавчої дирекції Київського міського відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не є виконанням рішення Подільського районного суду міста Києва від 30.03.2015 у справі № 758/549/15-ц, оскільки судом ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника директора виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду, а відтак постанова відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві про накладення штрафу ВП № 47059227 є правомірною.

Надаючи правову оцінку постанови від 27.08.2015 ВП № 47059227, суд звертає увагу на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що станом на виконання рішення суду, штатним розписом виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду, посада заступника директора виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не передбачена.

Поряд з цим, суд приймає до уваги те, що директор Виконавчої дирекції Фонду в силу положень пунктів 5.1, 5.2 Статуту Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою правління Фонду від 05.06.2001 № 9 (далі - Статут Фонду) не уповноважений затверджувати структуру органів Фонду та граничну чисельність працівників, що є виключною компетенцією правління Фонду, та не може, в односторонньому порядку внести зміни до штатного розпису, в тому числі, посаду заступника директора виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду.

При цьому, у зв'язку з вступом у силу Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», правління Фонду втратило свою повноважність, адже Закон України «Про загальнообов'язкове, державне соціальне страхування з тимчасової втраті працездатності та витратами, зумовленими похованням», нормами якого було регламентовано діяльність та компетенцію правління Фонду, втратив чинність.

Таким чином, станом час виникнення спірних правовідносин, у Фонді соціального страхування з тимчасової втрати працездатності єдиний орган управління - правління Фонду, яке б могло забезпечити внесення відповідних змін до штатного розпису виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду, відсутнє.

За наслідками розгляду справи підтверджено, Виконуючий обов'язки директора Виконавчої дирекції Фонду не наділений повноваженнями вносити відповідні зміни до штатного розпису органів Фонду, в тому числі, до штатного розпису виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду, а наступне вчиненням ним таких дій є прямим порушенням Статуту Фонду та Положення про Виконавчу дирекцію Фонду, затвердженого постановою правління Фонду від 05.06.2001 № 10 та за своєю правовою природою потягнуло б за собою реалізацію прямого порушення у вигляді зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Поряд з цим, в ході судового розгляду справи підтверджено, Виконавча дирекція Фонду у встановленому Цивільним процесуальним кодексом України порядку оскаржила Вимогу державного виконавця від 02.09.2015, шляхом подання скарги до Подільського районного суду міста Києва.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 26.10.2015 у справі №758/549/15-ц Вимогу відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції в місті Києві від 02.09.2015, скасовано як таку, що винесена незаконно.

Відповідно до ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

За таких умов, приймаючи до уваги вимоги положення наведених приписів чинного законодавства, та фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про фактичне виконання боржником рішення Подільського районного суду міста Києва від 26.03.2015 по справі №758/549/15-ц, відтак постанова про накладення штрафу від 27.08.2015р. ВП 47059227, є протиправною та підлягає скасуванню.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві про накладення штрафу від 27.08.2015 у виконавчому провадженні № 47059227.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур