Справа № 804/535/16
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2016 р.Справа №804/535/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіВерба І.О.
при секретарі судового засіданняЧмоні А.О.
за участю представників: позивача відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про зобов'язання вчинити певні дії, -
26 січня 2016 року ОСОБА_5 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про зобов'язання скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1, накладений постановою від 9 червня 2008 року, АА №942939.
В обґрунтування позову зазначено, що після смерті сина у позивачки відкрилась спадщина на належне сину майно, у тому числі й на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 Під час оформлення спадкових прав стало відомо про накладений арешт на квартиру на підставі постанови ВДВС Самарського району м. Дніпропетровська від 09.06.2008 року АА №942939. Позивачка звернулась з заявою про зняття арешту та заборони відчуження на зазначену квартиру, проте відповідачем їй було відмовлено у задоволенні вимог, мотивуючи відмову тим, що виконавче провадження знищено у зв'язку з закінченням строку його зберігання. Позивач вважає таку відмову незаконною та необґрунтованою та позбавляє позивачку права як спадкоємиці належним чином оформити спадкові права.
Представник позивача підтримала обрану правову позицію.
Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти позовних вимог, зазначив, що оскільки не існує виконавчого провадження відсутні й підстави для існування арешту майна.
Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що Самарським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, 18.06.2008 року на підставі постанови державного виконавця від 09.06.2008 року було накладено арешт на все майно ОСОБА_6, 1977 року народження, АА №942939.
4 жовтня 2013 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.
ОСОБА_5, мати померлого ОСОБА_6, звернулась до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_6 на праві приватної власності згідно витягу КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради №20792840 від 03.11.2008 року.
Постановою державного нотаріуса Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 16 вересня 2014 року відмовлено у задоволенні заяви у зв'язку з накладеним постановою Самарського ВДВС серії АА №942939 від 09.06.2008 року арештом на майно ОСОБА_6.
Позивач звернулась з заявою про зняття арешту на вищезазначене майно до Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ.
15.01.2016 року №114 начальником Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ надано відповідь, в якій зазначено, що у 2008 році було відкрито виконавче провадження на ОСОБА_6. Для повного виконання вимог виконавчого документа державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та заборону оголошення на його відчуження, а саме на 1/6 частину квартири, що знаходиться за адресою: вул. Немировича-Данченко, 40/114, м. Дніпропетровськ. Також у відповіді повідомлено, що виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_6 було знищено у 2011 році, та роз'яснено право звернення до суду з позовом про визнання прав власності на майно і про зняття з нього арешту.
Судом встановлено, що на час розгляду цієї справи в Самарському відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на виконанні не перебувають виконавчі провадження щодо стягнень з гр. ОСОБА_6
Вирішуючи спір, суд виходить із того, що згідно пункту 5 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон №606-XIV) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи.
При цьому, виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 Закону №606-XIV, повертається до органу, який пред'явив виконавчий документ до виконання.
Наслідки завершення виконавчого провадження визначені статтею 50 Закону №606-XIV.
У разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених Законом.
Відповідно до частини 2 статті 50 Закону №606-XIV у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Судом встановлено, не заперечувалось відповідачем, що відповідна постанова про зняття арешту, накладеного на майно боржника, у виконавчому провадженні, щодо якого точиться спір, не виносилась.
При цьому, згідно письмової відповіді Самарського ВДВС виконавче провадження направлено до архіву та знищено у зв'язку із закінченням терміну зберігання.
Згідно із пунктом 14.1. розділу XIV «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5), за заявою сторони виконавчого провадження або з ініціативи державного виконавця відновленню підлягають:
- втрачене виконавче провадження або його матеріали;
- знищене виконавче провадження у разі постановлення Європейським судом з прав людини рішення, відповідно до якого держава зобов'язана виконати рішення національного суду.
Проте, жодний із передбачених Інструкцією №512/5 випадків не є наявним в розглянутому спорі, отже, й відсутні підстави для відновлення знищеного виконавчого провадження.
З огляду на викладене, відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог про зобов'язання відповідача вчинити дії щодо скасування арешту майна позивача та оголошеної заборони на його відчуження, оскільки за відсутності виконавчого провадження, та його номеру, здійснення таких дій унеможливлюється відсутністю власне виконавчого провадження, що є підставою для відмови в задоволенні заявленої позовної вимоги.
Відповідно до пункту 2 розділу 4 Указу Президента України «Про Концепцію вдосконалення судівництва для утвердження справедливого суду в Україні відповідно до європейських стандартів» від 10.05.2006 року №361/2006 адміністративне судочинство спрямоване на захист прав особи у публічно-правових відносинах від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
За своїм статусом у суспільстві учасники таких правовідносин перебувають у нерівних умовах, тому адміністративний суд має вжити всіх передбачених законом заходів, щоб захистити порушені органом влади права особи, в тому числі збирати докази з власної ініціативи, виходити за межі вимог сторін тією мірою, наскільки це необхідно для повного захисту прав особи.
Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог згідно статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки це потрібно для захисту порушених прав позивача допущеною бездіяльністю відповідача по невинесенню постанови про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Керуючись статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, суд вважає за необхідне скасувати арешт та оголошену заборону відчуження майна ОСОБА_6, накладені постановою державного виконавця серії АА №942939 від 09.06.2008 року про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_5 до Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Скасувати арешт майна боржника - ОСОБА_6, 1977 року народження, та заборону його відчуження, накладені постановою відділу державної виконавчої служби Самарського району м. Дніпропетровська від 09.06.2008 року (АА №942939, реєстраційний номер обтяження 7411132).
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 8 лютого 2016 року.

Суддя І.О. Верба