Справа № 809/2537/15
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року Справа № 876/11710/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання - Кіри Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Косівському районі Головного Управління ДФС в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Косівському районі Головного Управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання неправомірним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов'язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - ДПІ у Косівському районі Івано-Франківської області, в якому просила (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог) визнати протиправним та скасувати наказ № 25 від 02 червня 2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 згідно з п.1 ст.40 КЗпП України, зобов'язати Державну податкову інспекцію у Косівському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області в порядку переведення призначити позивача на відповідну посаду, згідно з затвердженим штатним розписом, в Державну податкову інспекцію у Косівському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток на час вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 02 червня 2015 року до дня набрання законної сили рішенням суду.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2015 року позов задовольнити частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної податкової інспекції в Косівському районі Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області №25 від 02 червня 2015 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора з питань інформаційно-комунікаційного супроводження Державної податкової інспекції в Косівському районі Головного управління ДФС в Івано-Франківській області або рівнозначній посаді. Зобов'язано Державну податкову інспекцію в Косівському районі Головного управління ДФС в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити середній заробіток на час вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 02 червня 2015 року до дня поновлення на роботі. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що на виконання вимог ст. 43 КЗпП України та ст. 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", якими регламентовано розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), відповідачем 14 травня 2015 року на адресу профспілкової організації ДПІ керовано подання про надання попередньої згоди на вивільнення ОСОБА_2 Однак, в порушення п'ятнадцятиденного терміну, визначеного ст. 43 КЗпП України, дане подання роботодавця своєчасно не було розглянуто (граничний термін розгляду та надання відповіді 29 травня 2015 року). Лист від профспілки ДПІ за №939/8/09-08-37-0 надійшов тільки 02 червня 2015 року в день звільнення позивача, при чому відмова в наданні згоди на звільнення була необгрунтованою, оскільки відповідачем було вжито всіх можливих заходів щодо працевлаштування працівника, шляхом надання пропозиції ОСОБА_1, на момент попередження про наступне вивільнення 31 березня 2015 року вакантної посади головного державного інспектора координаційно- моніторингового сектору, та на момент вивільнення 02 червня 2015 року було запропоновано відповідачем 15 вакантних посад, від яких остання відмовилась, про що складені відповідні акти про відмову від запропонованих посад. Вказані обставини свідчать про правомірність винесення оскаржуваного наказу та безпідставність вимог ОСОБА_1 Просить скасувати оскаржувану постанову, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Представники відповідача (апелянта)- ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 подали до суду доповнення до апеляційної скарги, у судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та доповненні до апеляційної скарги, вважають висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просять скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача- ОСОБА_7 подав до суду заперечення на апеляційну скаргу, у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану постанову - скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1 працювала в органах податкової служби на різних посадах з 08 листопада 1994 року.

За час роботи в ДПІ в Косівському районі їй присвоєно спеціальне звання «інспектор податкової та митної справи I категорії».

З 24 липня 2013 року ОСОБА_1 працювала на посаді старшого державного інспектора з питань інформаційно-комунікаційного супроводження ДПІ у Косівському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області.

У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року №160 «Про утворення Державної фіскальної служби», постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року №311 «Про утворення територіальних органів державної фіскальної служби» розпочато реорганізацію Міністерства доходів та зборів України.

На підставі наказу Міністерства доходів та зборів України від 03 лютого 2015 року №13, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року №311, розпочато реорганізацію ДПІ у Косівському районі ГУ Міндоходів у Івано-Франківській області шляхом приєднання до ДПІ у Косівському районі ГУ ДФС у Івано-Франківській області.

У зв'язку з реорганізацією Державної податкової інспекції у Косівському районі Головного управління Міндоходів, на виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України ОСОБА_1 31 березня 2015 року ознайомлювали із попередженням про наступне вивільнення із займаної посади з 01 червня 2015 року згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України в зв'язку із реорганізацією ДПІ у Косівському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області. З вказаним попередженням позивач відмовилася ознайомлюватись, що зафіксовано в акті про відмову від ознайомлення з попередженням про наступне вивільнення та відмові про ознайомлення з пропозицією щодо переведення на вакантну посаду (а. с. 59, 60).

Наказом Державної податкової інспекції в Косівському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області від 02 червня 2015 року №25-о позивача звільнено з посади старшого державного інспектора з питань інформаційно-комунікаційного супроводження ДПІ у Косівському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з скороченням штатної чисельності працівників, враховуючи відмову від переведення на запропоновані вакантні посади.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач протиправно звільнена з роботи у зв'язку з зміною структури, скороченням штатного розпису та скороченням штатної чисельності згідно з п.1 ст.40 КЗпП України через недотримання трудового законодавства, за наявності переважного права на залишення на роботі та відсутності згоди профспілкового комітету, обласної Ради профспілки.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його помилковим, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про державну службу" державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Згідно з п.6 ч.1 ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України "Про державну службу" державна служба припиняється, передусім, з загальних підстав, передбачених КЗпП України, а також з підстав, визначених цією статтею.

Таким чином, при звільненні особи з публічної служби за загальними підставами, передбаченими КЗпП України, на цю особу поширюються гарантії, передбачені КЗпП України, якщо інше прямо не передбачено спеціальним законом.

Згідно зі ч.3 ст.36 КЗпП України при зміні власника підприємства, а також при його реорганізації (злитті, приєднанні, поділу, виділу, перетворенні) дія трудового договору продовжується. Припинення трудового договору за ініціативою власника чи уповноваженого ним органу можливе тільки у разі скорочення чисельності чи штату працівників.

Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому за правилами ч.2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно зі ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

З аналізу зазначених норм вбачається, що підставою розірвання трудового договору є виникнення обставин, які або взагалі унеможливлюють роботу працівника на підприємстві, в установі чи організації, або унеможливлюють виконання цим працівником покладених на нього трудовим договором обов'язків, тобто фактично у штаті підприємства, установи, організації - роботодавця ліквідується робоче місце працівника, його посада, і він відмовляється виконувати іншу роботу.

Пленумом Верховного Суду України в п.19 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 зазначено, що звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України можливе, якщо дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, додержання власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, за наявності доказів щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з реорганізацією Державної податкової інспекції у Косівському районі Головного управління Міндоходів, на виконання вимог ч.3 ст. 49-2 КЗпП України ОСОБА_1 31 березня 2015 року відповідно до попередження про наступне вивільнення була запропонована вакантна посада головного державного інспектора координаційно - моніторингового сектору (а.с.11,13).

Від запропонованої посади позивач відмовилась, про що був складений акт про відмову від 31 березня 2015 року від ознайомлення з попередженням про наступне вивільнення та відмову про ознайомлення з пропозицією щодо переведення на вакантну посаду.

Враховуючи також факт відмови ОСОБА_1 від запропонованої посади, в день її вивільнення, відповідно до додатку до попередження про наступне вивільнення, позивачу було запропоновано наступні вакантні посади: головного державного інспектора відділу доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у Косівському районі ГУ ДФС, в Івано- Франківській області; головного спеціаліста з питань інфраструктури ДПІ у Косівському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області; старшого державного інспектора відділу реєстрації платників та електронних сервісів ДПІ у Косівському районі ГУ ДФС в Івано- Франківській області; головного державного інспектора з питань організаційно- розпорядчої роботи ДПІ у Косівському районі ГУ ДФС в Івано- Франківській області; головного державного інспектора відділу оподаткування юридичних осіб ДПІ у Косівському районі ГУ ДФС в Івано- Франківській області; головного державного інспектора відділу доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у Косівському районі ГУ ДФС в Івано- Франківській області; головного державного інспектора відділу доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у Косівському районі ГУ ДФС в Івано- Франківській області; старшого державного інспектора відділу доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у Косівському районі ГУ ДФС в Івано- Франківській області; головного державного ревізора - інспектора сектору контрольно- перевірочної роботи доходів і зборів з, фізичних осіб ДПІ у Косівському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області; головного державного ревізора - інспектора сектору контрольно- перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у Косівському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області; головного державного інспектора з питань ІТ ДПІ у Косівському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області; головного державного ревізора-інспектора відділу додаткового аудиту ДПІ у Косівському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області; головного державного ревізора-інспектора відділу податкового аудиту ДПІ у Косівському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області; головного державного інспектора сектору фізичних осіб ДПІ у Косівському районі ГУ ДФС в Івано- Франківській області; головного державного інспектора відділу доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у Косівському районі ГУ ДФС в Івано- Франківській області; старшого державного інспектора відділу доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у Косівському районі ГУ ДФС в Івано- Франківській області; головного державного ревізора - інспектора сектору контрольно- перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у Косівському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області; головного державного ревізора - інспектора сектору контрольно- перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у Косівському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області; головного державного інспектора з питань ІТ ДПІ у Косівському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області; головного державного ревізора-інспектора відділу додаткового аудиту ДПІ у Косівському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області; головного державного ревізора-інспектора відділу податкового аудиту ДПІ у Косівському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області; головного державного інспектора сектору погашення заборгованостей ДПІ у Косівському районі ГУ ДФС в Івано- Франківській області (а.с.14).

Від вказаних посад позивач відмовилась, про що 02 червня 2015 року складений акт про відмову від ознайомлення з пропозицією щодо переведення на вакантні посади (а.с.15).

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем дотримано вимоги чинного трудового законодавства, якими регламентується процедура вивільнення працівників у відповідності до п. 1 ст. 40 КЗпП України та вжито всіх можливих заходів щодо працевлаштування позивача, однак у зв'язку з відмовою від запропонованих посад її було правомірно звільнено, оскільки не має законодавчо встановлених підстав для працевлаштування особи у разі її відмови від запропонованої посади.

Колегія суддів не приймає до уваги покликання позивача на те, що їй жодна посада не пропонувалася і вона погоджувалася на будь-яку посаду, оскільки таке є безпідставним і стростовується матеріалами справи, зокрема, складеними актами, а позивач жодних доказів на підтвердження своїх доводів не надала.

Крім того, колегія суддів вважає, що в ході судового розгляду справи відповідач довів ту обставину, що ОСОБА_1 із жодною із запропонованих посад не погодилася, разом з тим, ДПІ у Косівському районі вжила всіх можливих заходів щодо працевлаштування позивача, відтак у зв'язку з вказаною відмовою позивача правомірно звільнено її з дотриманням гарантій, а тому відповідач при прийнятті рішення про звільнення позивача з посади старшого державного інспектора з питань інформаційно-комунікаційного супроводження ДПІ у Косівському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України,чинним трудовим законодавством та законодавством про професійні спілки.

Даючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції про порушення відповідачем приписів ст.43 КЗпП України та ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» в частині відсутності згоди профспілкового органу на звільнення позивача, колегія суддів виходить з того, що в силу приписів ч.1 ст.43 КЗпП України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, з врахуванням внесених змін від 14 жовтня 2014 року, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач- Луканюк Р.М. була працівником ДПІ в Косівському районі, одним з основних завдань якого є контроль за додержанням податкового законодавства, їй присвоєно спеціальне звання «інспектор податкової та митної справи I категорії», а тому висновок суду першої інстанції про необхідність згоди профспілкового органу на звільнення позивача є помилковим.

Ч.1 ст.71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач належними та допустимими доказами, дослідженим в судовому засіданні, довів правомірність своїх дій щодо звільнення ОСОБА_1 з займаної посади.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є підставними та обґрунтованими і повністю спростовують висновки суду першої інстанції.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим в силу вимог ст. 202 КАС України постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п.п.1, 4 ч.1 ст.202, 205, 207, 254, 256 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Косівському районі Головного Управління ДФС в Івано-Франківській області задовольнити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2015 року у справі № 809/2537/15 скасувати, та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повнйий текст постанови виготовлено 08 лютого 2015 року.