Справа № 14121/11/2070
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2012-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кухар М.Д.,

при секретарі - Тайцеві А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Спеціалізованої Державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові до Державного підприємства завод «Електроважмаш»та Товариства з обмеженою відповідальністю “Ітер” про стягнення суми, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного підприємства завод «Електроважмаш» та Товариства з обмеженою відповідальністю “Ітер”, в якому з урахуванням уточнень, просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Ітер” на користь Державного підприємства завод “Електроважмаш” все отримано по угодам, а саме грошові кошти в розмірі 39 897,61 грн. та стягнути з Державного підприємства завод “Електроважмаш” в дохід держави грошові кошти у сумі — 39 897,61 грн., як вартість того, що сплачено по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю “Ітер”.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що посадовими особами Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у м. Харкові проводилась позапланова виїзна перевірка ДП завод “Електроважмаш” з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2010 р., яка виникла за рахунок від'ємного значення ПДВ, що декларувалась у червні, вересні, листопаді, грудні 2010 р. та правомірності декларування від'ємного значення за січень 2011 р. за результатами якої було складено Акт від 21.04.2011 р. №1157/40-028/00213121. Перевіркою було встановлено факт взаємовідносин у перевіряємому періоді між ДП завод “Електроважмаш” та ТОВ “Ітер” на загальну суму 39 897,61 грн. Відповідно до аналізу податкової звітності ТОВ “Ітер”, а саме декларації з додатком №5 (розділ “податкові зобов'язання”), наданих до ДПІ у Київському районі м. Харкова та на виконання вимог Наказу ДПА України від 18.04.2008 р. №266 “Про організацію взаємодії органів податкової служби при опрацюванні розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість у розрізі контрагентів”, встановлено, що податкові зобов'язання підприємства ТОВ “Ітер” по взаємовідносинам з ДП завод “Електроважмаш” за грудень 2010 р. сформовано в сумі 6 649,6 грн. Крім того, в ході перевірки була отримана податкова інформація, а саме — матеріали щодо встановлених нікчемних правочинів за №2442/7/23-514 від 12.03.2011 р. та отримано акт перевірки за №714/23-3/33122033 від 09.03.2011 р. про результати невиїзної документальної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю “Ітер” з питань правильності визначення податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01.01.2009 р. по 31.01.2011 р. Як вбачається з акту ДПІ у Київському районі від 12.03.2011 р. №244/7/23-514 у ТОВ “Ітер” є в наявності основні фонди у незначних розмірах. Тому є неможливим зробити висновки про наявність основних засобів, виробничого обладнання, транспортного та торговельного обладнання, у достатній кількості для здійснення основного виду діяльності. Позивач вважає, що укладені між ДП завод “Електроважмаш” та ТОВ “Ітер” правочини є нікчемними, з метою суперечною інтересам держави, у спірних правовідносинах діяв відповідач, ТОВ “Ітер”, котрий не мав можливості здійснювати господарську діяльність. Отже, позивач просить стягнути з ДП завод “Електроважмаш” в дохід держави грошові кошти в розмірі 39 897,61 грн., як вартість того, що сплачено по взаємовідносинам з ТОВ “Ітер”.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив адміністративний позов задовольнити з підстав, що викладені в позовній заяві.

Представник відповідача - ДП завод “Електроважмаш” з даним позовом не погодився, надав заперечення на позов, в яких зазначив, що спірні правочини відповідають всім вимогам закону, були укладені між правоздатними та дієздатними суб'єктами права, покупець та продавець за спірними правочинами є платниками ПДВ, господарські операції в межах спірних правочинів мали реальний характер, первинні документи складенні належним чином, розрахунки проводились за реалізовані товари шляхом перерахування безготівкових коштів, акт перевірки не містить жодних даних про наявність в діяльності відповідача обставин, котрі передбачені ч. 1 ст. 228 Цивільного кодексу України, як ознаки нікчемного правочину.

Представник відповідача - ТОВ “Ітер”, з поданим позов не погодився, надав заперечення на позов, в яких зазначив, що у відповідача відсутні повноваження на визнання правочинів нікчемними або такими, що не відповідають закону, акт перевірки не містить жодних фактичних даних про наявність в діяльності відповідачів обставин, котрі передбачені ч. 1 ст. 228 Цивільного кодексу України, як ознаки нікчемного правочину, правочини відповідають всім вимогам закону, були укладенні між правоздатними та дієздатними суб'єктами права, покупець та продавець за спірними правочинами є платниками ПДВ, господарські операції в межах спірних правочинів мали реальний характер, первинні документи складені належним чином, товари використовуються у господарській діяльності.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

За змістом ст.ст. 80, 91, 92 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю. Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

ДП завод “Електроважмаш”, ідентифікаційний код 00213121, є юридичною особою, зареєстрованою Виконавчим комітетом Харківської міської ради 03.12.1991 року, що підтверджується довідкою з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України серії АА №315745. ДП завод “Електроважмаш” є платником податку на додану вартість з 07.06.1993 року, що підтверджується довідкою про взяття на облік платника податків від 11.06.2009р. № 96.

У відповідності до з ч. 1 ст. 18 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб — підприємців”, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використанні в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ДП завод “Електроважмаш” та ТОВ “Ітер” володіло правоздатністю та дієздатністю для вчинення правочинів, мали статус платника податку на додану вартість.

В судовому засіданні судом встановлено, що 27.07.2010 р. та 20.12.2010 р. між ДП завод “Електроважмаш” та ТОВ “Ітер” було укладено договори поставки №238-15/135 та №238/15-180-Т відповідно.

На виконання умов даних договорів ТОВ “Ітер” на адресу ДП завод “Електроважмаш” було відвантажено продукцію на загальну суму 39 897,61 грн., що підтверджується наступним: по договору №238-15/135 від 27.07.2010 р. - податковими накладними №10151202 від 15.12.2010 р., №10231202 від 23.12.2010 р., №1071201 від 27.12.2010 р., прибутковими ордерами №329 від 15.12.2010р., №359 від 23.12.2010 р., №378 від 27.12.2010 р., видатковими накладними №556 від 15.12.2010р., №569 від 23.12.2010 р., №574 від 27.12.2010р.; по договору №238/15-180-Т від 20.12.2010 р. - податковою накладною №10271202 від 27.12.2010 р., прибутковим ордером №377 від 27.12.2010 р., видатковою накладною №575 від 27.12.2010 р.

Транспортування товару підтверджується товарно-транспортними накладними №734 від 15.12.2010 р., №736 від 15.12.2010 р., №752 від 23.12.2010 р., №757 від 27.12.2010 р., №759 від 27.12.2010 р., з яких вбачається, що перевезення товару на адресу ДП завод “Електроважмаш” здійснювалось за замовленням ТОВ “Ітер” автоперевізником ТОВ “Компанія ПЛАЗМА”.

ДП завод “Електроважмаш” в рахунок оплати товару провело розрахунок у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на загальну суму 39 897,61 грн., що підтверджується платіжними дорученнями залученими до матеріалів справи.

Первинні документи за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства, наявності недоліків (дефектів форми, змісту або походження), які в силу ст. 44 Податкового кодексу України, ч. 2 ст. 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність”, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за №168/704) спричиняли втрату первинними документами юридичного статусу судом не встановлено.

Суд зазначає, що СДПІ по роботі з ВПП в м. Харкові достовірність відомостей, що містять первинні документи долучені до матеріалів справи не спростовано.

Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно пункту 1.32 статті 1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" № 168/97-ВР від 03.04.1997, який діяв на момент виникнення спірних відносин, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту”.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку і оплата товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) — в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Суд зазначає, що усі господарські операції ДП завод “Електроважмаш”, у зв'язку з якими у останнього виникло право на податковий кредит, підпадали під визначені в законодавстві випадки та підстави

Як випливає із наведених норм законодавства єдиною та визначальною умовою виникнення права на податковий кредит є отримання платником податку податкової накладної або дата списання коштів з рахунка платника податків на оплату товарів, робіт, послуг. Слід зазначити, що СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові не заперечує факт наявності у ДП завод “Електроважмаш” усіх податкових накладних.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ДП завод “Електроважмаш” у відповідності до законодавства здійснювало нарахування та сплату податку на додану вартість, правомірно використовувало право на податковий кредит та бюджетне відшкодування і не допустило тих порушень, які вказані позивачем.

Посилання позивача на акт перевірки за №714/23-3/33122033 від 09.03.2011 р. судом не приймається до уваги, оскільки 19.07.2011 р. Харківським окружним адміністративним судом по справі №2а-7720/11/2070 прийнято рішення, яким визнано неправомірними дії Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова щодо підстав та порядку проведення 09.03.2011 р. невиїзної документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю “Ітер” з питань правильності визначення податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01.01.2009 р. по 31.01.2011 р., та по складанню за її наслідками акту №714/23-3/33122033 від 09.03.2011 р.

03.11.2011 р. Харківським апеляційним адміністративним судом було постановлено рішення по справі №2а-7720/11/2070, яким апеляційну скаргу ДПІ у Київському районі м. Харкова задоволено частково, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.07.2011 р. скасовано, прийнято нову постанову, якою позов ТОВ “Ітер” задоволено частково — скасовано Наказ №594 від 09.03.2011 р. “Про проведення невиїзної документальної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю “Ітер”, визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова щодо проведення невиїзної документальної позапланової перевірки ТОВ “Ітер” та складання акту перевірки.

Щодо твердження СДПІ ВПП у м. Харкові про нікчемність укладених правочинів суд зазначає, що відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України закон розрізнює нікчемні та оспорюванні правочини. При цьому згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою — третьою, п'ятою — шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 1 ст. 207 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Суд зазначає, що на даний час жодний із договорів, що укладались між ДП завод “Електроважмаш” та ТОВ “Ітер” не визнаний судом недійсним, а також їх недійсність не встановлена законом.

Беручи до уваги наведене, суд вважає позовні вимоги Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові до Державного підприємства завод “Електроважмаш” та Товариства з обмежено відповідальністю “Ітер” документально та нормативно необґрунтованими — такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 8, 11, 94, 104, 159, 160, 161, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Спеціалізованої Державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові до Державного підприємства завод «Електроважмаш»та Товариства з обмеженою відповідальністю “Ітер” про стягнення суми - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного проваджені або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 26.03.2012 року.

Суддя Кухар М.Д.