Справа № 826/9218/15
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9218/15 Головуючий у 1-й інстанції: Огурцов О.П. Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

03 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

при секретарі: Бродацькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2015 року у справі за їх позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправним та скасування розпорядження в частині, -

В С Т А Н О В И Л А :

ПрАТ «Київський страховий дім» звернулися до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправним та скасування розпорядження від 03.04.2015 року № 650 в частині усунення порушень.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.12.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ПрАТ «Київський страховий дім» подали апеляційну скаргу про скасування незаконної, на їх думку, постанови суду першої інстанції та просять постановити нову про задоволення позову в повному обсязі. При цьому посилаються на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем, на підставі звернення ОСОБА_2, проведено перевірку по договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 09.01.2014 № АС/8597013, за результатами якої складено акт від 04.03.2015 № 125/13-15/16/6 про правопорушення вчинені ПрАТ «Київський страховий дім» на ринку фінансових послуг.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зазначені обставини слугували підставою для прийняття відповідачем спірного розпорядження від 03.04.2015 № 650, яким зобов'язано ПрАТ «Київський страховий дім» усунути порушення законодавства про фінансові послуги, а саме: п. 36.2 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності».

Вирішуючи питання щодо правомірності спірного розпорядження, судова колегія виходить з наступного.

Судом встановлено, що між ПрАТ «Київський страховий дім» та фізичною особою - ОСОБА_4 укладено договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.01.2014 № АС/8597013 строком на один рік.

Забезпеченим транспортним засобом відповідно до зазначено Toyota Camry, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2.

За участю застрахованого автомобіля під керуванням громадянина ОСОБА_4 08.06.2014 сталася подія, що має ознаки страхового випадку.

Постановою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 04.07.2014 у справі № 202/6996/14-п (3/202/1112/2014) водія транспортного засобу ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

10.06.2014 року до позивача з повідомленнями про подію, що може бути визнана страховою, звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_5

28.07.2014 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» із заявою про виплату страхового відшкодування.

24.09.2014 року ПрАТ «Київський страховий дім» прийнято рішення № 937 про відмову у відшкодуванні шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою (ДТП), оскільки транспортний засіб не є забезпеченим, а ДТП - не є страховим випадком, відтак, за спричинення шкоди внаслідок такої ДТП не виникає цивільно-правової відповідальності. При цьому, відмовляючи у здійсненні виплати позивач посилався на п. 8 Полісу, яким передбачено, що до керування транспортним засобом не допускаються особи з водійським стажем менше 3-х років та/або водійський стаж страхувальника є меншим 3-х років.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страховики зобов'язані укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір "Зелена картка") відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.

Зазначений Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Виключні випадки, коли шкода не відшкодовується, передбачені ст. 32 Закону, аналіз змісту якої вказує на те, що жоден з цих випадків не залежить від розміру страхових сум, добросовісності їх сплати, кількості проведених виплат на час настання страхового випадку тощо.

Незалежність страхового відшкодування від подібних обставин випливає з обов'язковості даного виду страхування для власників транспортних засобів.

У відповідності до ст. 38-1 у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених п. 13.2 ст. 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

З наведеної норми випливає, що при настанні страхового випадку у сфері, що потребує більшого коригуючого коефіцієнта, страхове відшкодування відбувається у повному розмірі, але з одночасним виникненням права страховика на відшкодування половини відшкодування.

Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг в Україні від 09.07.2010 р. № 566 «Про деякі питання здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено відповідні коригуючі коефіцієнти та їх розміри.

Так розмір коригуючого коефіцієнта за типом необмеженого водійського стажу становить 1,27-1,76, а розмір коригуючого коефіцієнта при водійському стажі від трьох років - 1-1,76.

Таким чином, значення коригуючого коефіцієнта у страховому випадку, що настав, є більшим, ніж той, що використаний при обрахунку страхових внесків для ОСОБА_4, а відтак, недотримання особливих умов страхового полісу страхувальником означатиме для останнього лише компенсацію на користь страховика половини відшкодованої суми в розрізі ст. 38-1 Закону.

Така правова позиція була підтримана Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 25 лютого 2015 року у справі № К/800/8394/15.

Дана норма захищає страховика від втрати економічної вигоди при здійснення страхової діяльності і, одночасно, дозволяє страхувальнику шляхом оцінки ризиків настання страхового випадку (наприклад, значний стаж водія зменшує ймовірність спричинення керованим ним ТЗ несприятливої ситуації на дорозі) зменшувати суми страхових виплат, допускаючи при цьому, що у випадку спричинення ДТП особою з незначним водійським стажем половина відшкодованої шкоди буде для страхувальника прийнятною.

Такі відносини є договірними, в той час як відмова страховика в односторонньому порядку від виконання своїх зобов'язань перед добросовісним платником страхових внесків визначається діючим законодавством в конкретних випадках.

Так відмовляючи у здійсненні страхової виплати у повному обсязі, позивач послався на п. 32.1 ст. 32 Закону, відповідно до якої страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Таким чином, при застосуванні даної норми позивачем не було враховано, що вона визначає єдину умову, яка звільняє страховика від здійснення страхової виплати: відсутність цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди забезпеченим ТЗ. Одночасно варто зауважити, що визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, згідно постанови Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 04.07.2014 у справі № 202/6996/14-п, прямо вказує на заподіяння шкоди забезпеченим ТЗ, і як наслідок - наявність цивільно-правової відповідальності.

Така правова позиція була підтримана Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 04 серпня 2015 року у справні № К/800/35771/15.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач діяв у межах повноважень, наданих йому діючим законодавством, а тому позовні вимоги позивача є неправомірними і задоволенню не підлягають, що вірно було встановлено судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

За ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладає на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до наведених вимог відповідач як суб'єкт владних повноважень, надав суду достатньо беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірність своїх дій та винесення ним спірного розпорядження, а тому останнє не підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення постанови суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205 та 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 05.02.2016 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Карпушова О.В.

Епель О.В.