Справа № 820/19081/14
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року м. Київ К/800/17398/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий суддя:Вербицька О.В.
Судді: Лосєв А.М.
Маринчак Н.Є.
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2015 р.

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2015 р.

у справі № 820/19081/14

за позовом Дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями «Книжковий клуб «Клуб сімейного дозвілля»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів

про скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В :

Дочірнє підприємство з іноземними інвестиціями «Книжковий клуб «Клуб сімейного дозвілля» (далі - позивач, ДП з іноземними інвестиціями «Книжковий клуб «Клуб сімейного дозвілля») звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - відповідач, СДПІ у м. Харкові) про скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2015 р. позов задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення СДПІ у м. Харкові від 18.11.2014 року № та № .

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2015 р. постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2015 р. залишено без змін.

У касаційній скарзі СДПІ у м. Харкові, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2015 р. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2015 р. і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

СДПІ у м. Харкові проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питання дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «Східно-Європейські послуги зв'язку» за червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2011 року, за результатами якої складено акт №322/28-09-49-15/30881083 від 10.11.2014 року.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем пп. 138.1.1, п. 138.1, п.138.2. ст.138, п.п.139.1.9. п.139.1. ст.139, п.198.1., п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.201.1 та п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України.

На підставі висновків акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 18.11.2014 року № та від 18.11.2014 року №, якими позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість та податку на прибуток.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали необґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 138.1 ст.138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності.

Згідно п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 цього ж Кодексу, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.2 ст.138 ПК України, передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 цього ж Кодексу, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем (Клієнт) та ТОВ «Східно-Європейські послуги зв'язку» (Компанія) 05.12.2007 року укладено контракт №051207. Згідно з п.2.1 контракту №051207 від 05.12.2007 року Компанія зобов'язується в інтересах Клієнта виконати роботи з телемаркетинку, які включають в себе: проведення опитування респондентів з метою отримання замовлення від Клієнта та ознайомлення з правилами членства в Клубі, згідно з узгодженим Сторонами Сценарієм спілкування; актуалізацію (оновлення, уточнення) інформації, наданої в вихідній базі даних, на основі отриманих від респондентів відомостей, шляхом внесення змін в застарілі (змінені) данні. Пунктом 2.2. контракту передбачено, що послуги надаються на території України і вбачає вихідні дзвінки на Київські міські номери телефонів, на стаціонарні номери телефонів інших регіонів України, а також на мобільні телефони, якщо такі є в вихідній базі даних.

Крім того, між позивачем та ТОВ «Східно-Європейські послуги зв'язку» додатково укладено протокол згоди ціни до контракту №051207 від 05.12.2007 року, додаткову згоду №1 від 15.07.2008 року до контракту №051207 від 05.12.2007 року, додаткову згоду №2 від 28.01.2009 року до контракту №051207 від 05.12.2007 року, додаткову згоду №3 від 29.07.2009 року до контракту №051207 від 05.12.2007 року, додаткову згоду №4 від 01.02.2011 року до контракту №051207 від 05.12.2007 року, додаткову згоду №5 від 31.08.2011 року до контракту №051207 від 05.12.2007 року, додаткову згоду №6 від 17.07.2012 року до контракту №051207 від 05.12.2007 року, додаткову згоду №7 від 04.11.2012 року до контракту №051207 від 05.12.2007 року, додаткову згоду №48 від 01.10.2012 року до контракту №051207 від 05.12.2007 року.

Фактичний рух активів із урахуванням ділової мети такого руху та його зв'язку із господарською діяльністю платника податків підтверджується первинними документами, зокрема, актами прийому-передачі робіт (надання послуг), рахунками - фактури, податковими накладними, платіжними дорученнями.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено реальні зміни майнового стану позивача за спірною господарською операцією.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем виконані всі умови, передбачені податковим законодавством, які надають йому правові підстави для формування витрат та податкового кредиту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає відхиленню, а постанова Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2015 р. та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2015 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів відхилити.

2.Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2015 р. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2015 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька

Судді А.М. Лосєв

Н.Є. Маринчак