Справа № 826/21494/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

03 лютого 2016 року м. Київ № 826/21494/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Іщука І.О., суддів: Погрібніченко І.М., Шулежко В.П., розглянув у порядку письмового провадження справу

за позовомОСОБА_1
доДержавного агентства з енергоефективності та енергозбереження України
провизнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України, в якому просить:

1) Визнати протиправним та скасувати наказ Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України № 167-к від 01.04.2015 р. про звільнення ОСОБА_1.

2) Поновити ОСОБА_1 на роботі.

3) Стягнути з Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.09.2015 р. відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи.

В судове засідання позивач не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. До суду надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. Позовні вимоги обґрунтовані протиправним звільненням позивача з роботи.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки під час прийняття наказу № 167-к від 01.04.2015 р. відповідачем було дотримано вимоги законодавства та враховано переважне право позивача на залишенні на роботі шляхом оголошення пропозиції іншої посади.

Враховуючи неявку позивача в судове засідання, суд вважає за можливе в порядку ч. 6 ст. 128 КАС України подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні в матеріалах докази, заслухавши доводи сторін, суд дійшов висновку, що адміністративний позов подано після закінчення строку, установленого Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Закон України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», яким внесено зміни, зокрема, до статей 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України набрав чинності 30.07.2010 р. За таких обставин, з 30.07.2010 р. для звернення до адміністративного суду, якщо не встановлено інше, встановлюється шестимісячний строк.

Частиною 3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно із частиною другою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 працював в Державному агентстві з енергоефективності та енергозбереження України.

Відповідно до наказу Держенергоефективності від 24.11.2014 р. № 233-к ОСОБА_1 було переведено з 24.11.2014 р. для подальшої роботи та виконання функціональних обов'язків за новим місцем розташування, а саме: м. Северодонецьк, проспект Радянський, 59 за його згодою.

Наказом Держенергоефективності № 167-к від 01.04.2015 р. позивача було звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у відповідності з наказом Держенергоефективності № 6 від 28.01.2015 р. про ліквідацію територіальних органів Держенергоефективності.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що спір про звільнення - це спір за заявою про поновлення на роботі. Тому при зверненні до суду з такими заявами діє тримісячний строк. Для звернення з позовами про поновлення на роботі встановлено (як виняток) місячний строк.

Отже, день, з якого слід обчислювати строк для звернення до суду з позовом про захист права обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права.

При цьому, ст. 233 КЗпП конкретизує це правило відносно випадку звільнення працівника. В цьому разі строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Суд зазначає, що визначати день, з якого розпочинається обчислення строків, необхідно з дня, коли вчинено більш ранню дію. Такий висновок обумовлено тим, що обчислення строку з дня вручення копії наказу про звільнення або трудової книжки є лише конкретизацією загального правила про обчислення строку з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його суб'єктивних трудових прав. Таким чином, першою необхідно вважати дію керівника щодо звільнення, яка, на думку позивача є протиправною, зокрема, про яку він дізнався вперше, а потім необхідно враховувати невручення керівником відповідних документів працівнику.

Тобто необхідною умовою є визначення дня з якого позивач вперше дізнався про його порушене право.

Проте, позивачем не надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про поважність пропуску строку звернення до суду, а тому визнає причини пропуску строку звернення до суду неповажними.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, викладені позивачем в заяві про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними та, з урахуванням положень ст. 233 КЗпП та ч. 3 ст. 99 КАС України суд зауважує, що позивач вперше дізнався про його порушене право саме 03.04.2015 р.

Натомість до Окружного адміністративного суду м. Києва позивач звернувся 07.09.2015 р., тобто після закінчення строків, встановлених законом.

Інших доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску строку звернення до суду позивачем не надано.

За таких обставин, ознайомившись із наданими матеріалами на стадії вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов подано після закінчення місячного строку звернення до суду, установленого ч. 3 ст. 99 Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно із частиною другою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

З огляду на викладене, суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Відповідно до пункту дев'ятого частини першої статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Ознайомившись із матеріалами справи, вислухавши доводи сторін, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду, передбачений ч. 3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи, що заява позивача про обґрунтування причин пропуску строків звернення до суду є необґрунтованою, а причини пропуску строку звернення суд не визнав поважними, позовна заява підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 9 ч. 1 ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене, керуючись статтями 99, 100, 155, 160 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 - залишити без розгляду.

Повідомити позивача, що особа, позовна заява якої залишена без розгляду, після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Ухвала набирає законної сили, відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п'яти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує ухвалу, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України

Головуючий суддя І.О. Іщук

Судді: І.М. Погрібніченко

В.П. Шулежко