Справа № 815/8714/2012
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" січня 2016 р. м.Київ К/800/32776/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Мелітопольської міської ради Запорізької області на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 червня 2014 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2015 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Мелітопольської міської ради Запорізької області, третя особа - Комунальне підприємство «Мелітопольжитлосервіс» Мелітопольської міської ради Запорізької області, про визнання нечинним та скасування рішень сесії міської ради, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2012 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Мелітопольської міської ради Запорізької області, третя особа - Комунальне підприємство «Мелітопольжитлосервіс» Мелітопольської міської ради Запорізької області, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив визнати нечинними та скасувати рішення 15 сесії шостого скликання Мелітопольської міської ради від 28 листопада 2011 року № 1/19 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» та від 30 травня 2012 року №1/11 щодо надання Комунальному підприємству «Мелітопольжитлосервіс» в постійне користування земельної ділянки по пр.50 річчя Перемоги, 49/2, площею 964 кв.м для розміщення та експлуатації ринку.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 червня 2014 року адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задоволено повністю.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2015 року задоволено частково апеляційні скарги Мелітопольської міської ради Запорізької області та Комунального підприємства «Мелітопольжитлосервіс» Мелітопольської міської ради Запорізької області; постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 червня 2014 року скасовано; позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення 15 сесії шостого скликання Мелітопольської міської ради Запорізької області №1/19 від 28 листопада 2011 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки»; визнано протиправним та скасовано рішення 23 сесії шостого скликання Мелітопольської міської ради Запорізької області №1/11 від 30 травня 2012 року стосовно надання Комунальному підприємству «Мелітопольжитлосервіс» Мелітопольської міської ради Запорізької області в постійне користування земельної ділянки по пр.50-річчя Перемоги, 49/2, площею 964 кв.м. для розміщення та експлуатації ринку; у задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Мелітопольська міська рада Запорізької області звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Предметом позовних вимог у справі є оскарження рішень Мелітопольської міської ради від 28 листопада 2011 року № 1/19 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» та від 30 травня 2012 року №1/11 щодо надання Комунальному підприємству «Мелітопольжитлосервіс» в постійне користування земельної ділянки по пр.50 річчя Перемоги,49/2, площею 964 кв.м для розміщення та експлуатації ринку.

Зокрема, рішенням Мелітопольської міської ради Запорізької області від 28 листопада 2011 року №1/19 «Про надання дозволу на розроблення проекту» землеустрою щодо відведення земельної ділянки» Комунальному підприємству «Мелітопольжитлосервіс» Мелітопольської міської ради Запорізької області надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з урахуванням вимог, встановлених нормативно-технічною документацією із землеустрою, по пр.50-річчя Перемоги,49, площею 0,9 га для розміщення та експлуатації ринку в постійне користування за рахунок міських земель.

Рішенням Мелітопольської міської ради Запорізької області від 30 травня 2012 року №1/11 «Про припинення права постійного користування частиною земельної ділянки, надання земельних ділянок у постійне користування та видачу державних актів» Комунальному підприємству «Мелітопольжитлосервіс» Мелітопольської міської ради Запорізької області надано в постійне користування земельну ділянку по пр.50-річчя Перемоги, 49/2, площею 964 кв.м. для розміщення та експлуатації ринку (категорія - землі житлової та громадської забудови).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив про незаконність оскаржуваних рішень через їх невідповідність вимогам Земельного кодексу України, державних будівельних норм та інших законодавчих актів.

Суд першої інстанції, визнаючи нечинними та скасовуючи рішення 15 сесії шостого скликання Мелітопольської міської ради від 28 листопада 2011 року № 1/19 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» та від 30 травня 2012 року №1/11 щодо надання Комунальному підприємству «Мелітопольжитлосервіс» в постійне користування земельної ділянки по пр.50 річчя Перемоги,49/2, площею 964 кв.м, для розміщення та експлуатації ринку, виходив із порушення відповідачем при його прийнятті вимог земельного законодавства, а саме ст.123 Земельного кодексу України, та державних будівельних норм.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги, зазначив про недоведеність відповідачем обґрунтованості та правомірності оскаржуваних рішень. В частині визнання рішень нечинними суд зазначив про невідповідність їх положенням ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглядаючи справу по суті та ухвалюючи рішення, суди попередніх інстанцій виходили із того, що даний спір є справою адміністративної юрисдикції.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як встановлено ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч.2 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно п.п.1, 7 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 80 Земельного кодексу України встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом статей 2, 5 Земельного кодексу України міська рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

У даній справі міська рада, реалізуючи право власності земельною ділянкою, відповідно до ст.5 Земельного кодексу України має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, тобто є рівноправним суб'єктом земельних відносин. У спірних відносинах їх учасники не підпорядковані один одному, а суб'єкт владних повноважень - міська рада - владних управлінських функцій не здійснювала.

Отже, спори предметом яких є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав на неї, розгляду за правилами КАС не підлягають. У разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Вищенаведена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 11 листопада 2014 року у справі №21-493а14 та від 09 грудня 2014 року у справі №21-308а14.

Крім цього, позивач звернувся до суду з вимогами про захист цивільних прав, пов'язаних із правом користування земельною ділянкою.

Як визначив Верховний Суд України у постанові від 16 грудня 2014 року у справі №21-544а14, спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно-правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів.

За вказаними обставинами слід дійти висновку, що даний спір не носить характеру публічно-правового та не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, у зв'язку з чим провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як встановлено ч.3 ст.22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Отже, за суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду господарськими судами у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Мелітопольської міської ради Запорізької області задовольнити частково.

Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 червня 2014 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2015 року скасувати.

Провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді