Справа № 461/7825/15-а
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 р. Справа № 876/10238/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Дяковича Т.В., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_5, ОСОБА_4, Львівської міської ради на постанову Галицького районного суду м. Львова від 30 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Львівської міської ради, третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання протиправною та скасування ухвали,

встановив:

ОСОБА_7 звернувся до Галицького районного суду м. Львова з адміністративним позовом до Львівської міської ради, в якому просив визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради від 19.06.2015 року № 4816 «Про скасування ухвали міської ради від 10.07.2008 року №1996 «Про користування гр. ОСОБА_7 земельною ділянкою на АДРЕСА_1».

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувана ухвала Львівської міської ради є ненормативним актом індивідуальної дії, оскільки була спрямована на виникнення у нього права на оренду конкретної земельної ділянки, застосовувалась одноразово, після укладення відповідного договору оренди вичерпала свою дію фактом її виконання, а тому орган місцевого самоврядування, згідно роз'яснень КСУ, не може її скасувати, оскільки відповідно до приписів цієї ухвали виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і він, як суб'єкт цих правовідносин, заперечує проти їх зміни чи припинення.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 30 вересня 2015 року позов задоволений.

Відповідач - Львівська міська рада та треті особи на стороні відповідача - ОСОБА_5, ОСОБА_4 оскаржили постанову суду першої інстанції. Вважають, що вона винесена без належного з'ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі Львівська міська рада зазначає, що спір у даній справі стосується права користування земельною ділянкою, тобто є спором про право, а тому не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки у відносинах, що склалися між сторонами, відповідач, як власник землі, вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій. Просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Третя особа - ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі, посилаючись на те, що спір у даній справі не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки стосується права користування земельною ділянкою, тобто цивільного права.

В апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_4 зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано положення ст. 9 КАС України у їх системному зв'язку зі ст. 4 Європейської хартії місцевого самоврядування. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні апелянти, їх представники та третя особа ОСОБА_6 підтримали апеляційні скарги з підстав, що у них зазначені. Представник позивача заперечив проти апеляційних скарг, просить залишити судове рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_7 є власником цегляного нежитлового приміщення господарських споруд загальною площею 153,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення господарських споруд від 04.09.2006 року.

10.07.2008 року Львівською міською радою прийнята ухвала №1996 «Про користування гр. ОСОБА_7 земельною ділянкою на АДРЕСА_1», згідно якої ОСОБА_7 передана земельна ділянка площею 0,086 га на АДРЕСА_1 в оренду терміном на 10 років для обслуговування господарських споруд за рахунок земель, що не надані у власність або користування, за функцією використання - землі комерції. Цією ухвалою зобов'язано ОСОБА_7 у місячний термін укласти з Львівською міською радою договір оренди землі та провести його державну реєстрацію, а департамент містобудування - внести відповідні зміни у земельно-кадастрові дані.

На підставі ухвали Львівської міської ради 11.08.2008 року між ОСОБА_7 та Львівською міською радою в особі директора департаменту містобудування Павліва А.П. укладений договір оренди землі №Ф-1068, згідно з яким орендодавець - Львівська міська рада надала, а орендар - ОСОБА_7 прийняв у строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у АДРЕСА_1 для обслуговування господарських споруд.

19.06.2015 року 21-шою сесією 6-го скликання Львівської міської ради прийнята ухвала №4816 «Про скасування ухвали міської ради від 10.07.2008 №1996 "Про користування гр. ОСОБА_7 земельною ділянкою на АДРЕСА_1», вирішено з метою врегулювання ситуації щодо будівництва на АДРЕСА_1 та, враховуючи думку мешканців, скасувати ухвалу міської ради від 10.07.2008 року №1996 "Про користування гр. ОСОБА_7 земельною ділянкою на АДРЕСА_1". Зобов'язано юридичне управління у встановленому порядку звернутися до суду щодо скасування договору оренди землі від 11.08.2008 №Ф-1068, а управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування - внести відповідні зміни у земельно-кадастрові дані.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що оскаржувана ухвала Львівської міської ради від 19.06.2015 №4816 прийнята за відсутності у відповідача спірних правовідносинах необхідного обсягу повноважень на скасування власних ненормативних правових актів. Крім того, оскаржувана ухвала Львівської міської ради не відповідає критеріям, закріпленим у ч. 3 ст. 2 КАС України, порушує охоронювані законом права та інтереси позивача.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання щодо скасування актів органів виконавчої влади, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням ради, прийнятим у межах її повноважень, вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з частиною дев'ятою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Частиною десятою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

З огляду на викладені норми закону, відповідна рада може скасовувати чи змінювати рішення її виконавчих органів. Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» не надає повноважень радам на скасування своїх власних рішень, а тому таке скасування суперечить статті 19 Конституції України.

Частиною 1 статті 144 Конституції України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Водночас у статті 3 Конституції України закріплений принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у статті 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

У Рішенні № 7-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 04.06.2013 року у справі № 21-64а13 та у постанові Верховного Суду України від 18.11.2014 року у справі № 21-438а14, а відповідно до статті 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі ухвали Львівської міської ради №1996 від 10.07.2008 року ОСОБА_7 отримав у оренду земельну ділянку по АДРЕСА_1, кадастровий НОМЕР_1, загальною площею 0,0860 га. Тобто реалізував своє право, яке випливло на підставі ухвали Львівської міської ради від 10.07.2008 року, на оренду земельної ділянки.

Зазначене рішення міської ради є ненормативним правовим актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію фактом виконання, а тому не може бути в подальшому скасоване органом місцевого самоврядування.

Враховуючи вищенаведене, висновок суду першої інстанції про протиправність ухвали Львівської міської ради №4816 від 19.06.2015 року «Про скасування ухвали міської ради від 10.07.2008 №1996 "Про користування гр. ОСОБА_7 земельною ділянкою на АДРЕСА_1» є цілком обґрунтованим і відповідає вимогам законодавства, оскільки ухвала прийнята за відсутності у відповідача в спірних правовідносинах необхідного обсягу повноважень на скасування власних ненормативних правових актів.

Щодо доводів апелянтів - Львівської міської ради та ОСОБА_5 про те, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки у відносинах, що склалися між сторонами, відповідач, як власник землі, вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій, апеляційний суд зазначає, що приймаючи оскаржувану ухвалу, Львівська міська рада здійснювала владну управлінську функцію, передбачену для неї частиною дев'ятою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Предметом даного спору є визнання протиправною та скасування ухвали Львівської міської ради від 19.06.2015 року, яка не породжує будь-яких цивільних прав для позивача, яка є актом індивідуальної дії органу місцевого самоврядування (суб'єкта владних повноважень), а спір у даній справі виник лише через наявність чи відсутність у відповідача компетенції у сфері управління на прийняття оскаржуваної ухвали, тобто можливості скасування своїх попередніх рішень. Адміністративний позов не спрямований на захист цивільного права, так як спірна ухвала не вплинула на цивільні права позивача. Крім того, оскаржуваним рішенням Львівська міська рада не надавала позивачу ОСОБА_7 права оренди земельної ділянки, а скасувала своє попереднє рішення - ненормативний правовий акт одноразового застосування, який вичерпав свою дію шляхом виконання, оскільки ухвалою Львівської міської ради №1996 від 10.07.2008 року ОСОБА_7 передана земельна ділянка площею 0,086 га на АДРЕСА_1 в оренду терміном на 10 років для обслуговування господарських споруд, що суперечить висновкам Конституційного Суду України, викладеним у рішенні № 7-рп/2009, яке відповідно до статті 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» є обов'язковим до виконання.

Посилання третьої особи ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції неправильно застосовані положення ст. 9 КАС України у їх системному зв'язку зі ст. 4 Європейської хартії місцевого самоврядування апеляційний суд не бере до уваги, оскільки вони є необґрунтованими.

Крім того, апеляційний суд наголошує на тому, що з матеріалів справи не вбачається, що треті особи володіють будь-яким правом на земельну ділянку, передану в оренду позивачеві ОСОБА_7 згідно ухвали міської ради №1996 від 10.07.2008 року, а тому не встановлено порушення їх прав чи інтересів.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційні скарги ОСОБА_5, ОСОБА_4, Львівської міської ради - залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 30 вересня 2015 року у справі № 461/7825/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді В.П. Дякович

Т.В. Онишкевич