Справа № 813/2387/15
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року Справа № 876/7965/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючої судді Хобор Р.Б.

суддів: Попка Я.С., Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2015 року по справі № 813/2387/15 за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до ТзОВ "Бадер Україна" третя особа Городоцький районний центр зайнятості про стягнення боргу, -

В C Т А Н О В И В:

Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Бадер Україна", в якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 979931,90 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не виконано норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 22 осіб, чим порушено ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні". Крім того, в порушення ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", ТзОВ "Бадер Україна" не сплатило адміністративно - господарські санкції за нестворені робочі місця для інвалідів Львівському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів, що зумовило його звернення до суду. Вважає, що на законодавчому рівні імперативно визначено єдиний для всіх роботодавців норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, та порядок його обчислення.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржив позивач Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, яке покликаючись на те, що вказана постанова прийнята з порушенням норм матеріального процесуального права, просить постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2015 року скасувати, та прийняти нову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено те, що ТзОВ "Бадер Україна" подало звіт форми №10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014р., відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить - 994 особи; з них середньооблікова кількість працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність - 18 осіб; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів" - 40 осіб; фонд оплати праці штатних працівників 43755,30грн.; середньорічна заробітна плата штатного працівника - 44019,00грн.; сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів - 968418,00 грн.

Відповідачем проведено розрахунок заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2014р. ТзОВ "Бадер Україна": середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить - 994 особи; фонд оплати праці штатних працівників 43755,30грн.; середньорічна заробітна плата штатного працівника - 44019,41грн.; норматив робочих місць - 40 осіб; зайнято робочих місць - 18 осіб; сума коштів до сплати за 22 незайнятих інвалідами робочих місця становить 968427,02грн. (44019,41грн. х 22 = 968427,02грн.) - основний борг. Сума пені за 1 день прострочення - 958,74грн. (968427,02грн.х0,099%). Кількість днів прострочення боргу: з 16.04.2015р. по 27.04.2015р. включно = 12 днів. Сума пені, що необхідно сплатити - 11504,88грн. (958,74грн. х 12). Загальна сума - 979931,90грн. (968427,02грн. + 11504,88грн.).

Вказана сума адміністративно-господарських санкцій та пені не сплачена відповідачем в добровільному порядку, у зв'язку з чим, ЛОВ ФСЗІ звернулося до суду про стягнення з відповідача суми боргу.

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення інваліда на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров'я перешкоджає виконанню професійних обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров'я інвалідів.

Статтею 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом із тим, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 року № 1836 «Про реалізацію статті 181 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» потреба у створенні інваліду, зареєстрованому в державній службі зайнятості як безробітний, спеціального робочого місця або ділянки виробничої площі та вимоги до них встановлюються індивідуальною програмою реабілітації.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що можливість реалізації інвалідами гарантованого державою права на працевлаштування нерозривно пов'язане із урахуванням їх особливих потреб щодо реалізації своїх творчих і виробничих здібностей і створення роботодавцями для інвалідів умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації неможливе без наявності інваліда.

Відповідно до ч. 3 п. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 р. № 70, інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

При цьому, на переконання суду апеляційної інстанції, для притягнення підприємства до відповідальності за невиконання приписів ст. 19 Закону слід встановити, окрім іншого, наявність фактів спрямування центрами зайнятості інвалідів до роботодавців та випадки безпосереднього звернення інвалідів до роботодавців з питань працевлаштування, а також причини непрацевлаштування роботодавцями інвалідів.

Відповідно до звіту ТзОВ "Бадер Україна" про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік (форма № 10-ПІ), середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у 2014 році становила 994 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства, встановлена інвалідність - 18 осіб, а також кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 40 осіб.

Як слідує з матеріалів справи, ТзОВ "Бадер Україна" інформував центр зайнятості про наявність вакантних місць для інвалідів, що відповідачем не заперечується. Крім того відповідачем самостійно вживались додаткові заходи щодо працевлаштування громадян, які потребують соціального захисту і нездатні конкурувати на ринку праці, а саме здійснювалось розміщення інформації про можливість працевлаштування інвалідів у засобах масової інформації КП "Редакція Міської газети "Голос Ратуші", офіційний сайт Городоцької міської ради, здійснювалось розклеювання рекламних оголошень ФОП ОСОБА_2, що підтверджується наданими відповідачем письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи.

З огляду на викладене апеляційний суд зазначає, що саме по собі невиконання ТзОВ "Бадер Україна" у 2014 році нормативу з працевлаштування інвалідів, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», без його на те вини не дає правових підстав для застосування адміністративно-господарських санкцій, передбачених ст. 20 цього ж Закону.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Керуючись ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2015 року по справі № 813/2387/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р.Б. Хобор

Судді Я.С. Попко

Р.П. Сеник