Справа № 807/2618/14
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року № 876/608/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань: Гользбергер А.П.

представника позивача - Поночевна А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Свалявської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатський оздоровчий комплекс «Сонячний» до Свалявської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

15.08.2014 ТОВ «ЗОК «Сонячний» (далі - позивач, Товариство) звернулося в суд із адміністративним позовом до Свалявської ОДПІ ГУ Міндоходів у Закарпатській області у якому просило визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення:

- № /21-2200/37275036 від 04.10.2013, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 121771,36 грн, в т.ч. 97417,09 грн за основним платежем та 24354,27 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № /37275096/15/10 від 20.05.2014, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 30171,37 грн за порушення граничного строку сплати ПДВ.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на безпідставність тверджень відповідача, що фінансово-господарська діяльність ТОВ «ЗОК «Сонячний» з контрагентом ТОВ «ЮБК Інвестсрой» здійснюється поза межами правового поля, правочин між позивачем та контрагентом ТОВ «ЮБК Інвестсрой» є фіктивним та вчинений без створення правових наслідків, оскільки господарські операції мають реальний характер, а всі придбані у цього контрагента товари використовуються позивачем в господарській діяльності. Також, позивач зазначає, що ним сплачено суму грошових зобов'язань за всіма сумами, а саме сплачено: 98000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 6 від 22.11.2013, штрафні санкції в сумі 24354,27 грн було погашено від'ємним значенням різниці поточного звітного (податкового) періоду у зменшення суми податкового боргу з ПДВ згідно податкової декларації з ПДВ за листопад 2013 року, а платіжним дорученням № 106 від 26.05.2014 було сплачено штраф у сумі 30171,37 грн за порушення граничного строку сплати грошового зобов'язання.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 21.10.2014 позов задоволено повністю.

Із цією постановою суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що на запит податкового органу для перевірки позивачем надано лише податкові та видаткові накладні, при цьому на останніх відсутні підписи посадових осіб ТОВ «ЗОК «Сонячний», які б підтверджували факт отримання ТМЦ. Інших документів, зокрема ТТН, які б підтверджували факт переміщення ТМЦ, надано не було. Разом з тим, згідно акта перевірки контрагента позивача, такий не має можливості фактично здійснювати господарські операції, так як у нього відсутнє майно та інші матеріальні і трудові ресурси, які необхідні для здійснення купівлі-продажу. Крім цього встановлено, що основним видом діяльності ТОВ «ЮБК Інвестсрой» є виробництво м'яса. У зв'язку з викладеним, спірні господарські операції реально відбутися не могли, а сторонами договору проведено лише документальне оформлення цих операцій, внаслідок чого формування податкового кредиту за наслідками цих операцій є неправомірними. Також, апелянт вказує на правомірність податкового повідомлення-рішення яким до позивача застосовано штрафні санкції за несвоєчасну сплату грошових зобов'язань, оскільки позивачем не надано належних доказів та не наведено у позові обґрунтувань, які б спростовували висновки викладені у акті камеральної перевірки.

Представник апелянта у судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлений про його дату, час та місце, а тому у відповідності ч. 4 ст. 196 КАС України, апеляційний розгляд справи проведено у його відсутності.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив та просить залишити її без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити повністю.

Судом встановлено, що Свалявською ОДПІ ГУ Міндоходів на підставі пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «ЗОК «Сонячний» щодо документального підтвердження господарських відносин із ТОВ «ЮБК Інвестстрой» у період з 01.02.2013 по 31.07.2013, їх реальності та повноти відображення в обліку, результати якої відображені у акті від 20.09.2013 № 9/2200/37275096 (а.с. 10-28).

Згідно висновків цього акта, під час перевірки встановлено порушення позивачем пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1 та 201.10 статті 201 ПК України, внаслідок чого занижено ПДВ в сумі 97417,09 грн, у т.ч.: за лютий 2013 року на суму 58628 грн, за квітень 2013 року на суму 16372 грн, за травень 2013 року на суму 11000,01 грн, за червень 2013 року на суму 11417,07 грн.

Такі висновки податкового органу ґрунтуються на тому, що під час проведення перевірки не встановлено реальності господарських операцій з придбання позивачем у ТОВ «ЮБК Інвестстрой» ТМЦ (паркету, плитки стінної, гайок, ґрунтовки, держателів, дисперсії, дзеркал, з'єднань різьбових, кабелю, картриджів, кілець конусних, комплектів, контейнерів, кришок на унітази, крючків, муфт, ліжок, мильниць і т.д.).

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № /21-2200/37275036 від 04.10.2013, яким позивачу визначено грошове зобовязання з ПДВ в сумі 121771,36 грн, у т.ч.: 97417,09 грн за основним платежем та 24354,27 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 8).

Також із матеріалів справи встановлено, що 29.04.2014 відповідачем проведено камеральну перевірку податкової звітності ТОВ «ЗОК «Сонячний», за результатами якого складено акт № 7/1500/37275096 на підставі якого за порушення терміну сплати грошових зобов'язань до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 30171,37 грн (а.с. 134-135, 143).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю, оскільки реальність господарських операцій з придбання позивачем у ТОВ «ЮБК Інвестстрой» ТМЦ підтверджується первинними документами.

Однак, суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на таке.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК України. Так, згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до наведеного вище визначення господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Так, відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 15.12.2015 № 21-4266а15.

Однак, всупереч наведеним вище нормам права, суд першої інстанції, вказавши, що господарські операції підтверджуються видатковими, податковими та товарно-транспортними накладними, залишив не дослідженим питання чи ці операції спричинили реальні зміни майнового стану платника податків.

Як вбачається із договору поставки б/н від 28.02.2013 укладеного між ТОВ «ЮБК Інвестстрой» (Постачальник) та ТОВ «ЗОК «Сонячний» (Покупець), Постачальник зобов'язується поставити і передати у власність Покупця товар в асортименті, кількості і за цінами, зазначеними у накладних, які є невід'ємною частиною цього договору, а Покупець прийняти і оплатити товар, згідно умов цього договору (а.с. 40-44). Разом з тим, згідно підпунктів 5.2 та 5.3 цього договору, покупець повинен оплатити товар не пізніше 60 календарних днів з моменту відвантаження партії товару, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця.

Проте, суд першої інстанції вказані вище умови договору не дослідив та не звернув увагу на те, що позивачем не долучено до матеріалів справи, як і не було надано до перевірки, доказів оплати придбаного товару та відповідно сплати у його ціні ПДВ.

Судом апеляційної інстанції з метою офіційного з'ясування обставин справи, в судовому засіданні 08.12.2015 було зобов'язано представника позивача надати суду, зокрема, докази проведення оплати придбаного товару.

З метою підтвердження обставин щодо оплати придбаного товару, представником позивача надано ряд платіжних доручень, зокрема: від 30.08.2013 №№ 7, 8, 9; від 12.07.2013 № 96; від 25.07.2013 № 131. Однак, вказані платіжні доручення судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки призначенням платежу за цими дорученнями є «відшкодування витрат за проживання», «оплата за продукти», тоді коли предметом доказування у цій справі є факт придбання паркету, плитки стінної, гайок, ґрунтовки, держателів, дисперсії, дзеркал, з'єднань різьбових, кабелю, картриджів, кілець конусних, комплектів, контейнерів, кришок на унітази, крючків, муфт, ліжок, мильниць і т.д.

Також, представником позивача надано суду копію простого векселя АА № 0995560 на суму 2055086,10 грн, акта № 2 від 17.06.2014 приймання-передачі простого векселя та додаткової угоди № 16 від 17.06.2014, які станом на час перевірки були відсутні, так як складені після спливу більше як 7 місяців з дня винесення податкового повідомлення-рішення від 04.10.2013, а на час проведення перевірки договором поставки від 28.02.2013 передбачався безготівковий грошовий розрахунок (п. 5.3 Договору).

Крім цього, відповідно до вказаної вище додаткової угоди, сторони домовились, що у зв'язку з відсутністю можливості провести кінцеві розрахунки за поставлені ТМЦ згідно договору б/н від 28.02.2013 на суму 342465 грн, Покупець видає Продавцю свій власний простий вексель.

Отже, виходячи з умов цієї додаткової угоди, станом на день її укладення, у позивача перед ТОВ «ЮБК Інвестстрой» по договору від б/н від 28.02.2013 була наявна кредиторська заборгованість в сумі 342465 грн.

Однак, це не узгоджується із іншими наданими доказами у справі, оскільки як вбачається із наданої копії акта взаємних розрахунків від 16.06.2014 № 12, сума кредиторської заборгованості за спірними видатковими накладними становить 529869,06 грн, у т.ч. за видатковими накладними: від 28.02.2013 № 125/3 в сумі 282465 грн, від 28.02.2013 № 125/2 в сумі 60000 грн, від 30.04.2013 № 3004 в сумі 52901,59 грн, від 31.05.2013 № 31/05-3 в сумі 66000,04 грн, від 28.06.2013 № 28/06-2 в сумі 68502,43 грн.

Крім цього, згідно вказаного акта взаємних розрахунків, за видатковою накладною від 28.02.2013 № 125/2 на суму 60000 грн, розмір кредиторської заборгованості позивача становить 60000 грн. Проте, в матеріалах справи наявна копія платіжного доручення від 03.09.2013 № 12 з призначенням платежу «оплата за плитку керамічну згідно накладної від 28.02.2013 № 125/2» в сумі 49782,96 грн. При цьому, згідно вказаної накладної плитка була предметом поставки лише на суму 29830,84 грн (без ПДВ) (а.с. 45), а на решту суми мав бути поставлений паркет.

Не узгоджується із наданими представником позивача платіжними дорученнями і сума кредиторської заборгованості, яка зазначена у акті взаємних розрахунків по видатковій накладній від 30.04.2013 № 3004 (господарська операція на суму 90000,04 грн), оскільки у акті сума такої заборгованості становить 52901,59 грн, а виходячи з наданих копій платіжних доручень від 03.09.2013 № 14, від 04.09.2013 № 21, від 04.09.2013 № 41, позивачем за цією накладною сплачено 31871 грн, тобто не оплачено 58129,04 грн (90000,04 - 31871).

З огляду на викладене вище, надані позивачем документи, як на підтвердження оплати придбаного товару, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки такі не підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Також, суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги, не звернув уваги на те, які первинні документи позивачем були надані податковому органу та чи підтверджують такі реальність господарських операцій.

Так, Свалявською ОДПІ було зроблено запит від 30.08.2013 № 29/10/2200, яким зобов'язано надати інформацію щодо відображення господарських операцій у податковому та бухгалтерському обліку, умов зберігання (наявність власних або орендованих складських приміщень), транспортування (наявність власних або орендованих транспортних засобів) ТМЦ, форму розрахунків та наявність довіреностей (а.с. 122).

На цей запит позивачем було надана відповідь № 51 від 04 вересня 2013 року, до якої для підтвердження спірних господарських операцій, зокрема, надано договір поставки від 28.02.2013 на 4 арк. Однак, ні на вказаний вище запит, ні до перевірки ним не було надано додаткових умов № 1 від 28.02.2013 до згаданого вище договору, які передбачали зміни умов поставки з EXW (Інкотермс 2000, вивіз товару Постачальника транспортом Покупця) на FCA (Інкотермс 2010, вивіз товару зі складу Постачальника транспортом Постачальника) (а.с. 123-127). Отже, податковий орган, отримавши лише договір поставки від 28.02.2013 без вказаних змін до нього, який передбачав, що перевезення товару здійснюється Покупцем, а серед пакету документів, які надає Постачальник Покупцю значиться і товарно-транспортні накладні, обґрунтовано для підтвердження господарських операцій вимагав у позивача ТТН, які б підтверджували рух товару від продавця до покупця. Проте, ні під час перевірки, ні до моменту винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, таких надано не було, а надано лише видаткові та податкові накладні, реєстри отриманих податкових накладних та квитанції про включення до ЄРПН.

Не надано позивачем податковому органу і документів, які б підтверджували, що придбання ТМЦ здійснювалось з метою використання у власній господарській діяльності.

Пунктом 85.2 статті 82 ПК України визначено, що платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 44.6 ст. 44 ПК України визначено, що якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Згідно п. 44.7 ст. 47 ПК України у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи). Протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

Однак, всупереч наведеним вище правовим положенням, позивачем під час проведення перевірки не надано первинних документів, які б підтверджували рух товару від продавця до покупця, відображали реальність таких операцій та реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність винесення відповідачем податкового повідомлення-рішення від 04.10.2013 № /21-2200/37275096, а тому суд першої інстанції безпідставно його скасував.

Що стосується податкового повідомлення-рішення від 20.05.2014 № /37275096/15/10, то суд першої інстанції, скасовуючи його, жодним чином не мотивував своє рішення.

Як вбачається із адміністративного позову, позивач як на єдину підставу для скасування цього рішення посилається на те, що ним у повній мірі було сплачено суму грошових зобов'язань в сумі 98000 грн згідно платіжного доручення від 22.11.2013 № 6 призначення платежу «сплата грошового зобов'язання по акту перевірки», а грошове зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями було погашено від'ємним значенням.

Однак, такі посилання не спростовують суть виявлених порушень, оскільки як вбачається із акта камеральної перевірки від 29.04.2014 № 7/1500/37275096 (а.с. 133-135), підставою для винесення податкового повідомлення-рішення від 20.05.2014 № /37275096/15/10 (а.с. 9), стало встановлення порушення строків сплати узгоджених грошових зобов'язань, які виникли на підставі: уточнюючого розрахунку до декларації з ПДВ від 31.10.2013; уточнюючого розрахунку до декларації з ПДВ від 11.02.2014; уточнюючого розрахунку до декларації з ПДВ від 05.02.2014; податкового повідомлення-рішення від 04.10.2013 № ; податкової декларації з ПДВ від 17.10.2013; податкової декларації з ПДВ від 19.08.2013; уточнюючого розрахунку до декларації з ПДВ від 18.08.2013.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України визначено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 57.3 ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Оскільки за наслідками камеральної перевірки податковим органом встановлено порушення строків сплати до 30 днів грошових зобов'язань всього в сумі 301713,7 грн, а позивачем у процесі судового розгляду ці обставини не спростовано, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність застосування до Товариства штрафних санкцій в сумі 30171,37 грн (10%).

Враховуючи те, що постанова суду першої інстанції прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її скасування та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Свалявської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області задовольнити повністю.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року у справі № 807/2618/14 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатський оздоровчий комплекс «Сонячний» відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Постанова у повному обсязі складена та підписана 08.02.2016.