Справа № 2-а-79/10/1530
Суддя: Жук С.І.
Дата ухвалення: 2012-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2012 р.Справа № 2-а-79/10/1530

Категорія:10.2.1Головуючий в 1 інстанції: Мислива Л.М.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -ОСОБА_1
судді - ОСОБА_2
судді - ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області на постанову Теплодарського міського суду Одеської області від 10 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області, про визнання дій протиправними та стягнення недоотриманих коштів, -

встановиЛА:

29 листопада 2010 року, позивач звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області, про визнання дій протиправними та стягнення недоотриманих коштів, мотивуючи його тим, що він є інвалідом 2 групи з числа постраждалих від Чорнобильської катастрофи 1 категорії, в звязку з чим перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області, тому відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»від 28.02.1991р. №796-ХІІ (з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008) має право на щорічну виплату грошової допомоги на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат на момент виплати. Однак Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області за вказаною нормою закону таких виплат в повному обсязі не здійснило, виплатив при цьому 23.07.2010р. щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік в сумі 120грн. Представник позивача звернулася з письмовою заявою до відповідача щодо здійснення перерахунку, але отримала відмову. Тому, з посиланням на ст. 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»від 28.02.1991р. №796- XII та на рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку та виплаті йому допомоги на оздоровлення за 2010 рік у розмірі пяти мінімальних заробітних плат на день виплати, та стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області на користь ОСОБА_5 щорічну грошову допомогу на оздоровлення за 2010 рік в сумі 4320грн.

Відповідач надав до суду першої інстанції заперечення на позов ОСОБА_5, які обґрунтовує тим, що порядок застосування Закону України «Про статус і соціальний захист

громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»від 28.02.1991р. №796-Х11 визначено постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»встановлено розмір щорічної допомоги на оздоровлення для інвалідів 1 і 2

групи - 120 грн. ОСОБА_3 постановою Кабінет Міністрів України встановив гарантований мінімальний розмір розрахункової величини для виплат, передбачених Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно зі ст.87 Бюджетного кодексу України видатки на державні програми з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, здійснюються у встановленому порядку за рахунок наявних надходжень до загального фонду державного бюджету в межах обсягів призначень, передбачених в Державному бюджеті України. Таким чином, Кабінет Міністрів України, виконуючи Закон України про Державний бюджет на відповідний рік, здійснює видатки на реалізацію положень Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»в межах асигнувань, затверджених Верховною Радою України.

Суд першої інстанції своєю постановою від 10 грудня 2010 року адміністративний позов ОСОБА_5 про визнання дій протиправними та стягнення недоотриманих коштів, задовольнив частково. Визнав дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області щодо відмови в перерахунку та виплаті ОСОБА_5 щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»у розмірі пяти мінімальних заробітних плат, протиправними. Зобов'язав Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_5 щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»у розмірі пяти мінімальних заробітних плат, з урахуванням проведених за цей час виплат. В іншій частині позовних вимог відмовив в задоволенні.

ОСОБА_5, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області не погодившись з постановою суду першої інстанції, подали апеляційну скаргу, в якій просять суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нову постанову по справі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_5, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_5 є інвалідом 2 групи з числа постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС, 1 категорія, що підтверджується посвідченням ОСОБА_1 А №417224 від 04.07.2003р., вкладкою до даного посвідчення №614782 від 21.08.2008р. громадянина, який постраждав внаслідок аварії на ЧАЕС. Відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»від 28.02.1991р. №796-Х11 (з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) інвалідам 2 групи виплачується щорічна допомога на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Коли представник позивача звернулася до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області з письмовою заявою від 11.10.2010р. щодо проведення виплат відповідно до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», то отримала відмову в проведенні вищезазначених виплат в повному обсязі з посиланням на те, що відповідно до вищезазначеного Закону та Постанови Кабінету Міністрів України №567 від 12.07.2005р. ОСОБА_5 було нараховано та виплачено щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік в сумі 120 грн., а також на норму ст. 23

Бюджетного кодексу України згідно якої будь-які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Згідно ст. 8 Конституції України вона має вищу юридичну силу та, виходячи з вимог ст. 22 Конституції України, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Згідно з положеннями ч.4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно - правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Тому, за конституційними нормами та, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, таким чином відповідач повинен здійснювати нарахування та виплату вищезазначених соціальних виплат, виходячи з розмірів, встановлених Законом України №796-ХІІ.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік»встановлена з 1 липня 2010р. мінімальна заробітна плата у місячному розмірі в 888 грн.

Згідно ст. 70 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік»Кабінету Міністрів України у 2010 році надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Кабінетом Міністрів України на 2010 рік розміри соціальних виплат, які визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, не встановлені.

При частковому задоволенні вимог позивача, колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що відповідно до позиції Конституційного Суду України, який своїм рішенням від 22.05.2008р. №10-рп/2008 (справа №1-28/2008 щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) вказує, що метою і особливістю закону про Держбюджет є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобовязання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі надання пільг, компенсацій, гарантій. Тому зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає ст.ст. 1,3, ч.2 ст.6, ч.2 ст.8, ч.2 ст. 19, ст.ст. 21, 22 п.1 ч.2 ст. 92, ч. 1,2,3 ст. 95 Конституції України та визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення п.2-4, 6-8,10-18, п.п.7 п.19. п.20-22, 24-34, п.п 1-6, 8-12 п.35, п. 36-100 розділу 11 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України»Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», в т.ч. пунктом 28 якого текст ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»був викладений в новій редакції.

Згідно з положеннями ст.ст. 21, 105, 162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобовязання його вчинити певні дії. Установивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд визнає такі дії незаконними та зобовязує відповідачів здійснити нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалює рішення про стягнення конкретних сум.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дії відповідача щодо відмови в перерахунку та виплаті позивачу допомоги на оздоровлення за 2010 рік у розмірі пяти мінімальних заробітних плат на день виплати є протиправними.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначено характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_5, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області, - залишити без задоволення.

Постанову Теплодарського міського суду Одеської області від 10 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області, про визнання дій протиправними та стягнення недоотриманих коштів, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючийсуддя ОСОБА_1
суддя ОСОБА_2
суддя ОСОБА_3