Справа № 802/4063/15-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2016-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 січня 2016 р. Справа № 802/4063/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді: Альчука Максима Петровича,

суддів: Воробйової Інни Анатоліївни

Поліщук Ірини Миколаївни

за участю секретаря судового засідання: Щербацької О.С.

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Державної судової адміністрації України, апеляційного суду Вінницької області

про: визнання дій протиправними та стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України, апеляційного суду Вінницької області про визнання дій протиправними та стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв'язку із набранням чинності Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд", яким внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" з 01.04.2015 року по 03.08.2015 року позивач отримував суддівську винагороду без доплат до посадового окладу, у зв'язку із закінченням повноважень судді.

Вказуючи на протиправність таких дій позивач зазначає, що внаслідок тривалого розгляду Вищою радою юстиції його заяви про відставку, він несвоєчасно був звільнений з посади судді, а тому відповідно до вимог ст. 22, 58 Конституції України повинна застосовуватись зворотна дія закону в часі, тобто дія норм Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" на позивача не розповсюджується.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на обґрунтування позовної заяви.

Представник ДСА України в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на доводи письмових заперечень (а.с. 67-68).

Представник апеляційного суду Вінницької області в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представника апеляційного суду Вінницької області.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працював на посаді судді з червня 1986 року, а в березні 2004 року був обраний суддею апеляційного суду Вінницької області, в якому працював до 03.08.2015 року.

Позивачем 06.02.2014 року подано заяву про відставку за власним бажанням до Верховної Ради України та Вищої ради юстиції.

Згідно результатів розгляду питань порядку денного засідання Вищої ради юстиції № 2 від 18.06.2015 року прийнято рішення про внесення подання про звільнення з посади судді апеляційного суду Вінницької області Камзалова В.В. (а.с. 22-28).

Згідно постанови Верховної Ради України від 16.07.2015 року ОСОБА_2 звільнено з посади судді у відставку.

Відповідно до наказу апеляційного суду Вінницької області від 03.08.2015 року № 76/2-07к "Про виведення зі штату суддів апеляційного суду Вінницької області судді Камзалова В.В." позивача виведено зі штату суддів апеляційного суду Вінницької області.

19.09.2014 року ОСОБА_2 виповнилось 65 років і закінчились його повноваження як судді.

З вересня по грудень 2014 року включно позивач отримував суддівську винагороду відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року (в редакції, чинній до 01.01.2015 року). Відповідно суддівська винагорода позивача складалась із посадового окладу та доплати за вислугу років в загальній сумі 22 776,60 грн.

У зв'язку із прийняттям Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 року № 76-VIII з січня по березень 2015 року позивач отримував щомісячно 1218 грн.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 07.04.2015 року у справі № 802/245/15-а в задоволенні позову ОСОБА_2 до Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, треті особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог предмет спору Головне управління Державної казначейської служби України, Апеляційний суд Вінницької про визнання дій протиправними щодо зменшення виплати ОСОБА_2 суддівської винагороди до однієї мінімальної заробітної плати відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11.11.2015 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ДСА України на користь позивача недоплачену суддівську винагороду щомісячно в сумі 16 003 грн. 71 коп. за період з січня по 31 березня 2015 року (а.с. 38-44).

З 28.03.2015 року вступив в дію Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року № 192-VIII, яким внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Частиною 10 ст. 133 вказаного Закону визначено, що суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Враховуючи положення вказаної норми Закону з 01.04.2015 року по 03.08.2015 року ОСОБА_2 отримував посадовий оклад без доплат.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 16.11.2015 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Вищої ради юстиції про визнання бездіяльності щодо несвоєчасного розгляду заяви ОСОБА_2 від 06.02.2014 року про відставку з посади судді апеляційного суду Вінницької області і внесення до Верховної Ради України відповідного подання протиправною задоволено (а.с. 45-48).

Позивач вважає, що внаслідок бездіяльності Вищої ради юстиції його несвоєчасно звільнено з посади судді за власним бажанням, а тому норми Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції, чинній від 28.03.2015 року на нього не розповсюджуються відповідно до ст. 58 Конституції України.

За таких обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить:

визнати протиправними дії ДСА України щодо зменшення йому виплати суддівської винагороди з 01.04.2015 року по 03.08.2015 року по день звільнення його з посади судді;

стягнути з ДСА України на його користь недоплачену суддівську винагороду за квітень-серпень 2015 року в сумі 39562,75 грн.;

звернути постанову до негайного виконання у межах стягнення суддівської винагороди за один місяць;

зобов'язати ДСА України надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України "Про судоустрій і статус суддів" (далі в редакції чинній з 28.03.2015 року) (далі - Закон № 2453-VI).

Відповідно до ст. 111 Закону № 2453-VI суддя суду загальної юрисдикції може бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Згідно із п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Відповідно до ч. 4 ст. 113 Закону № 2453-VI, у разі якщо суддю з будь-яких причин не звільнено з посади, він не може здійснювати свої повноваження щодо здійснення правосуддя з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п'яти років. Норма аналогічного змісту містилась й у редакції цього ж Закону чинного на момент досягнення позивачем 65 років.

Частинами 1-3 ст. 133 Закону № 2453-VI, встановлено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Разом з цим, відповідно до частини 10 цієї ж норми, суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Як встановлено судом, 06.02.2014 року ОСОБА_2 подав заяву про відставку, а 16.07.2015 року звільнений з посади судді у відставку.

Разом з тим, 19.09.2014 року позивач досягнув 65-річного віку та, з урахуванням положень вказаних норм, з наступного дня не виконував свої повноваження щодо здійснення правосуддя.

Таким чином, у період з квітня по серпень 2015 року при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди, застосовувались положення частин третьої та десятої статті 133 Закону № 2453-VI в редакції чинній з 28.03.2015 року та, відповідно, виплачувалась суддівська винагорода в розмірі 13398 грн. щомісячно, з урахуванням перебування у щорічній відпустці, тобто 10 мінімальних заробітних плат, що підтверджується розрахунковими листами за квітень-серпень 2015 року (а.с. 16-20).

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що ДСА України та апеляційний суд Вінницької області, при нарахуванні та виплаті позивачу суддівської винагороди у період з квітня по серпень 2015 року діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стосовно доводів позивача про застосування зворотної дії закону в часі, суд зважає на таке.

В обґрунтування своєї позиції, позивач посилається на положення статей 22, 58 Конституції України, якими визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

З цього приводу слід зазначити, що у рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року вказано, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом'якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу.

З наведеного видно, що у статті 58 Конституції України йдеться про застосування норм у часі саме щодо юридичної відповідальності фізичної особи, тоді як у спірній ситуації мова йде про оплату праці.

Судом встановлено, що Закон України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" вступив в дію 28.03.2015 року, тоді як 65-річного віку позивач досяг 19.09.2014 року.

Тобто станом на 01.04.2015 року ОСОБА_2 не здійснював правосуддя, у зв'язку із досягненням відповідного віку та закінченням повноважень судді.

Отже, в даному випадку застосування зворотної дії закону в часі неможливо, оскільки Закон України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції чинній від 28.03.2015 року застосовується до події, під час якого вона настала.

Згідно ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя Альчук Максим Петрович

судді Воробйова Інна Анатоліївна

Поліщук Ірина Миколаївна