Справа № 809/2927/15
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року Справа № 876/11465/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання Бєлкіної Н.І.,

та за участі осіб:

від позивача - Лавриновича Р.М.,

від відповідача - Пигача Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Консервний завод «Консерваторія» до Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2015 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Консервний завод «Консерваторія» звернувся до суду з адміністративним позовом до Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішеня від 12.05.2015 року № та № .

Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно, в порушення норм податкового законодавства, необґрунтовано та безпідставно, за наслідками проведеної перевірки, на підставі помилкового висновку про не підтвердження реальності здійснення господарських відносин із контрагентом ТзОВ "Консенваторія-Агро" в частині придбання сировини (огірків), оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями збільшив суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 243 621 грн. за основним платежем та штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 121 810,50 грн. та зменшив суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за березень 2015 року в розмірі 99 973 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2015 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення за № від 12.05.2015 року про збільшення товариству з обмеженою відповідальністю "Консервний завод "Консерваторія" суми грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 243 621 грн. за основним платежем та штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 121 810, 50 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення за № від 12.05.2015 року про зменшення товариству з обмеженою відповідальністю "Консервний завод "Консерваторія" суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за березень 2015 року в розмірі 99 973 грн. Постановлено стягнути з Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Консервний завод "Консерваторія", сплачений судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, його оскаржив відповідач, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на те, що оскаржувана постанова є необгрунтованою, просить таку скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що проведеною перевіркою позивача документально не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із контрагентом ТзОВ "Консенваторія-Агро" в частині придбання сировини (огірків) 05.06.2014 року на суму 44 800 грн., в тому числі податок на додану вартість в розмірі 7 466,66 грн.; 27.11.2014 року на суму 188 050,80 грн., в тому числі податок на додану вартість в розмірі 31 341, 80 грн.; 25.11.2014 року на суму 175 173,60 грн., в тому числі податок на додану вартість в розмірі 29 195,60 грн.; 30.11.2014 року на суму 247 086 грн., в тому числі податок на додану вартість в розмірі 41 181 грн.; 29.11.2014 року на суму 235 762,80 грн., в тому числі податок на додану вартість в розмірі 39 293,80 грн. та 27.06.2014 року на суму 55 800,80 грн., в тому числі податок на додану вартість в розмірі 9 300,13 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 20.03.2015 року до 30.03.2015 року працівниками Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування позивачем бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника в банку за грудень 2014 року.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем 06.04.2015 року складено акт за №735/09-07-15/35185378, згідно якого встановлено порушення позивачем пунктів 198.1, 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено суму позитивного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту грудня 2014 року на 164 045 гривень; порушення пунктів 200.4, 200.14 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку на 99 973 гривень; порушення пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України завищено залишок відємного значення за грудень 2014 року, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на 225 407 гривень.

На підставі зазначеного акту перевірки, відповідач 12.05.2015 року податковим повідомленням-рішенням за № за порушення позивачем пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України збільшив позивачу суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 243 621 гривень за основним платежем та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 121 810, 50 гривень та податковим повідомленням-рішенням за № за порушення пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України зменшив суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за березень 2015 року в розмірі 99 973 гривні.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції про необхідність скасування податкових повідомлень-рішень невірним та необгрунтованим, оскільки він суперечить фактичним обставинам справи.

Зокрема, вказаний в акті перевірки висновок податковим органом зроблено виходячи з наступного. За грудень 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Консервний завод «Консерваторія» до перевірки представило документи на придбання у товариства з обмеженою відповідальністю «Консерваторія-Агро» огірків, моркви, цибулі та квасолі на загальну суму 248927,84 грн.

Податкові накладні виписані ТзОВ «Консерваторія-Агро» із зазначенням у другій частині порядкового номера податкової накладної кода відповідної діяльності, а саме: 2 - сільськогосподарські підприємства, що свідчить про те, що вся сільськогосподарська продукція власного виробництва.

Згідно пояснень фізичної осіби підприємця ОСОБА_3 від 23.01.2015 року, який згідно наданих товаро-транспортни накладних здійснював перевезення для ТОВ «Консерваторія Агро» сільськогосподарської продукції з поля на склад, він зазначив, що основним видом його діяльності є вантажні перевезення. Перевезення сільськогосподарської продукції для ТОВ «Консерваторія Агро» здійснював у вересні - жовтні 2014 року з с. Сопів Коломийського району до м. Коломия близько 3-4 разів вантажним автомобілем Мерседес- Спрінтер, д/н НОМЕР_1 (який завантажує близько 4 тон) або автомобілем марки MAN, д/н НОМЕР_2 (який завантажує близько 7 тон). Товаро-транспортні накладні за вересень - жовтень 2014 року про перевезення 163.14 тон огірків, в яких в якості перевізника зазначено ОСОБА_3, самому ОСОБА_3 не відомі і підпис на них він не ставив. Із наведеного слідує, що ТОВ «Консерваторія-Агро» не могло в листопаді 2014 року зі своїх складів продавати огірки для ТзОВ «Консервний завод «Консерваторія», що свідчить про неможливість реального здійснення фінансово - господарських операцій між ТзОВ «Консерваторія-Агро» та ТзОВ «Консервний завод «Консерваторія» за листопад 2014 року в частині купівлі-продажу огірків.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пунктом 1.2 статті 1, пунктом 2.1 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05 червня 1995 року за № 168/704 (далі скорочено - Положення №88), в силу якого господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення. Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Частиною 2 статті 3 Закону України від 16 липня 1999 року № 996- XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996) передбачено, що податкова звітність грунтується на даних бухгалтерського обліку. Згідно з частинами 1. 2. З статті 9 даного Закону, пункту 1.2 статті 1, пунктів 2.1, 2.2, 2.4 статті 2 Положення №88 передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання: назва підприємства, від імені якого складається документ: зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 14.1.231 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Пунктом 2.15 Положення №88 передбачено, що первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув'язка окремих показників.

У пункті 2.16 Положення №88 зазначається про заборону приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам...

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011р. N742/11/13-11 встановлення факту нереальності вчинення господарської операції не потребує з'ясування змісту умислу учасників такої операції. Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 Податкового кодексу України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції.

Керуючись пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників.е пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно пункту 201.14 статті 201 Кодексу платники податку зобов'язані вести окремий облік операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об'єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з цим розділом.

Згідно статті 188 даного Кодексу база оподаткування операцій з постачання товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче за звичайних цін. з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на етиловий спирт, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності плат податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту для цЬ оподаткування податком на додану вартість навіть за наявності формально складених, недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесенн сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У пункті 2.16 Положення № 88 зазначається про заборону приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам...

Таким чином, первинні документи, які: складені суб'єктами господарської діяльності на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам; такі що не відповідають сутності і не несуть доказовості відносно змісту здійсненної операції; не підтверджують придбання товарів (послуг) із метою їх використання в господарській діяльності; складені з порушенням встановленого законодавством порядку, не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку.

Правильність формування платником податків податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання товару з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь (прибуток, дохід) від придбаного товару (послуг). За відсутності останнього, немає підстав для зменшення бази оподаткування податком на додану вартість за рахунок податкового кредиту.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Вказані умови суперечать меті господарської діяльності підприємства та створюють обставини, за яких воно не мало намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької та іншої економічної діяльності.

Більш того, встановлення факту нереальності вчинення господарської операції не потребує з'ясування змісту умислу учасників такої операції. Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції.

ТОВ «Консервний завод «Консерваторія» отримало від ТзОВ «Консерваторія-Агро» паперові носії за формою первинних документів, в яких наведені відомості, що не відповідають фактичним (реальним) обставинам справи, оскільки вони складені на підставі недійсності господарських операцій та відповідно не можуть бути підставою для відображення в бухгалтерському та податковому обліку.

В результаті вище описаних порушень даного акту перевірки встановлено, що ТзОВ «Консервний завод «Консерваторія» занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 243621 грн. та завищено заявлену суму бюджетного відшкодування на 99973 грн.

Позивачем не було надано документів, які б підтверджували присутність посадових осіб в місцях прийому-передачі товару, зокрема відомості, актів закупок, документів на перевезення сільськогосподарської продукції.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про неповноту з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи та невідповідність його висновків дійсним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті. Відтак, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст.196, п.3 ч.1 ст.198, п.1,3,4 ч.1 ст.202, ч.2 ст.205, ст.207, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області задовольнити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2015 року у справі № 809/2927/15 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Консервний завод «Консерваторія» відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя В.С. Затолочний

суддя З.М. Матковська

повний текст постанови виготовлений 02.02.2016