Справа № 1423/992/12
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" січня 2016 р. м.Київ К/800/23123/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Центрального районного суду міста Миколаєва від 20 вересня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Миколаївської міської ради, за участю третьої особи - ОСОБА_3, про визнання незаконним рішення в частині, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2008 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Миколаївської міської ради, третя особа - ОСОБА_3, в якому просив визнати незаконним рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради депутатів трудящих від 15 квітня 1969 року №712 «Про відвід Миколаївському міжколгоспному проектному інституту «Сельпроект» земельної ділянки під будівництво будівлі інституту по АДРЕСА_1» в частині залишення в користуванні ОСОБА_4 земельної ділянки загальною площею 650 кв.м. у домоволодінні АДРЕСА_1

Постановою Центрального районного суду м.Миколаєва від 20 вересня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати, ухвали нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

ОСОБА_3 у поданих запереченнях на касаційну скаргу зазначає, що оспорюване рішення не порушує будь-яких прав позивача, просить її відхилити.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Предметом позовних вимог у справі є оскарження рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради депутатів трудящих від 15 квітня 1969 року №712 «Про відвід Миколаївському міжколгоспному проектному інституту «Сельпроект» земельної ділянки під будівництво будівлі інституту по АДРЕСА_1», відповідно до якого Миколаївському міжколгоспному проектному інституту «Сельпроект» відведено земельну ділянку орієнтовною площею 0,35 га під будівництво адміністративної будівлі інституту за рахунок перекриття АДРЕСА_1 та часткового вилучення земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1, що належить громадянам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві власності; у користуванні ОСОБА_4 залишено земельну ділянку площею 650 кв.м; забудовника інституту «Сельпроект» зобов'язано надати сім'ї ОСОБА_5 квартиру згідно додатку; частину будинку, що звільнилася, вирішено зберегти як історико-меморіальну пам'ятку у м.Миколаєві.

В обґрунтування вимог про визнання вказаного рішення в оскаржуваній частині незаконним позивач зазначав, що на підставі договору купівлі-продажу від 26 жовтня 2004 року він придбав житловий будинок АДРЕСА_2 Незважаючи на наявність окремої поштової адреси, фактично придбана ним нерухомість є частиною будинку №13 по цій вулиці, який належить ОСОБА_3 Оскільки оскаржуваним рішенням увесь залишок земельної ділянки після вилучення її більшої частини під будівництво державної будівлі було залишено у користування лише одному власнику домоволодіння - ОСОБА_4, частку якої згодом придбав ОСОБА_3, який відмовляється визнавати його право на користування певною частиною вказаної земельної ділянки та чинить перешкоди у такому користуванні, позивач вважає, що спірне рішення порушує його права на виділення та користування певною частиною ділянки для обслуговування житлового будинку. Крім того, зазначає, що оскаржуване рішення фактично позбавило власників іншої частини будинку права користуватися внутрішнім двором будинку для господарських та побутових потреб, тому воно є незаконним і підлягає скасуванню в цій частині.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив із того, що за умов вилучення частини земельної ділянки та розташованої на ній частини житлового будинку, для суспільних потреб, при прийнятті оскаржуваного рішення виконавчий комітет Миколаївської міської ради діяв відповідно до вимог чинного на той час законодавства та в межах наданих йому повноважень.

Розглядаючи справу по суті та ухвалюючи рішення суди попередніх інстанцій виходили із того, що даний спір є справою адміністративної юрисдикції.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як встановлено ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч.2 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно п.п.1, 7 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У даній справі спір фактично стосується не оскарження рішення органу місцевого самоврядування, пов'язаного з реалізацією компетенції такого органу у сфері управління, а права користування земельною ділянкою.

Як визначив Верховний Суд України у постанові від 16 грудня 2014 року у справі №21-544а14, спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно-правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів. Аналогічну позицію Верховний Суд України висловив також у постановах від 13 жовтня 2015 року у справі № 21-2229а15, від 10 листопада 2015 року у справі № 21-2319а15.

За вказаними обставинами слід дійти висновку, що даний спір не носить характеру публічно-правового та не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, у зв'язку з чим провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як встановлено ч.2 ст.22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, передбачених процесуальним законом.

За суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду загальними судами у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Центрального районного суду міста Миколаєва від 20 вересня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2015 року скасувати.

Провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених ст.ст.237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді