Справа № 14/89/09/5016
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2010-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2010 р.Справа № 14/89/09/5016

Категорія:6.11Головуючий в 1 інстанції: Цвєткова П.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Крусяна А.В.,

при секретарі Ханділян Г.В.,

за участю: представника апелянта - ОСОБА_1, прокурора - Афанасьєвої І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу Комунального підприємства «Миколаївська овочева база» на постанову Господарського суду Миколаївської області від 19 травня 2009 року у справі за адміністративним позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства «Миколаївська овочева база», за участю прокуратури Миколаївської області про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернувся до Господарського суду з адміністративним позовом про стягнення з відповідача 11 659,45 грн. адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2007 році.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що інваліди на працевлаштування до відповідача органами соцзахисту не надсилались, тому відсутній склад правопорушення для застосування адміністративно-господарських санкцій, оскільки не має вини підприємства та строк застосування адміністративно-господарської санкції відповідно до ст. 250 ГК України закінчився. Крім того, підприємством подавались інформація до центру зайнятості про наявність вакансій, на які можуть бути працевлаштовані інваліди, що підтверджується звітами від 16.03.2007 р., 25.12.2007 р., але центр зайнятості інвалідів на підприємство не направляв.

Постановою Господарського суду Миколаївської області адміністративний позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з відповідача на користь Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів10 381,25грн. адміністративно-господарських санкцій та 1278,20 грн. пені.

Не погоджуючись з рішеннями суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, Комунальне підприємство «Миколаївська овочева база», звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити. В апеляційній скарзі зроблено посилання на порушення судами норм матеріального та процесуального права

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що надана відповідачем ОСОБА_2 про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2007 р. свідчить, що при середньообліковій кількості штатних працівників облікового складу 16, на підприємстві в 2007 р. інваліди не працювали. Середньорічна заробітна плата на підприємстві відповідача у 2007 р. складала 10381,25 грн.

Позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 1278,20 грн. на підставі ч.1 ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»від 21.03.1991 р., якою передбачено, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені у розмірі 120 відсотків річних облікової ставки НБУ, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь строк.

Посилаючись на вимоги ч.3 ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та п.2 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 р. за № 70 розраховуються та сплачуються самостійно в строк до 15 квітня, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги.

Заперечення відповідача, відносно неправильного застосування позивачем норм матеріального права та відсутності правопорушення суд першої інстанції до уваги не прийняв, посилаючись на те, що строк застосування адміністративно-господарської санкції у позивача відповідно до ст. 250 ГК України не закінчився, оскільки ст. 20 Закону України «Про основи соціально захищеності інвалідів в Україні» зазначено, що до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій не застосовуються строки, визначені ст.250 ГК України. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про зайнятість населення» підприємства, установи, організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості та щомісячно подають цим центрам адміністративні дані в повному обсязі про наявність вільних робочих місць вакансій, у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів. Відповідачем такі дані до центру занятості надавались тільки за два місяця 2007 р..

Між тим, висновок суду першої інстанції щодо наявності в діях відповідача складу господарського правопорушення колегія судів вважає помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до статті 20 Закону України від 21.03.1991р., № 875-XII "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" ( далі Закон № 875-XII) підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

У частині 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

У звязку з тим, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність в населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Згідно зі статтею 18 Закону № 875-ХІІ (у редакції до 18 березня 2006 року) працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів. Законом від 23 лютого 2006 року № 3483-IV зазначену статтю було викладено в іншій редакції, а Закон № 875-ХІІ доповнено статтею 18-1, за змістом якої пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Як установлено апеляційним судом, на виконання вимог законодавства, Комунальне підприємство «Миколаївська овочева база» подавало до Ленінського районного центру зайнятості м. Миколаєва відповідну звітність з інформацією щодо можливості працевлаштування інвалідів. Окрім того, як убачається із листа Ленінського районного центру зайнятості м. Миколаєва № 04-3866 від 16.11.2009 року відповідач протягом 2007 року постійно брав участь у різноманітних заходах Центру зайнятості щодо сприяння у працевлаштуванні інвалідів ( а.с 81).

Таким чином, суд першої інстанції, дійшовши висновку про обґрунтованість застосування до підприємства санкцій, помилково не врахував, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування, а отже не встановив у діях відповідача складу господарського правопорушення, що звільняє його від сплати адміністративно господарських санкцій.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи, неправильно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також висновки суду не відповідають обставинам справи, тому, керуючись п. 3, 4 ч.1 ст. 202 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.3 ч.1 ст. 198; п.3, п.4 ч.1 ст. 202; ч.2 ст. 205; ст. 207; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Миколаївська овочева база» - задовольнити, а Постанову Господарського суду Миколаївської області від 19 травня 2009 року у справі № 14/89/09/5016 скасувати.

Ухвалити у справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відмовити.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення у повному обсязі постанови суду апеляційної інстанції.

Дата складення та підписання постанови суду в повному обсязі -24 грудня 2010 року.

Головуючий:

Суддя:

Суддя: