Справа № 156/1365/14-а, 2а-156/2/15
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року Справа № 876/6271/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Іваничівському районі Волинської області на постанову Іваничівського районного суду Волинської області від 13 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Іваничівському районі Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 08.12.2014 року звернувся в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Іваничівському районі Волинської області, в якому просив визнати дії управління Пенсійного фонду України в Іваничівському районі Волинської області неправомірними та зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Іваничівському районі Волинської області призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах у відповідності до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 12.07.2014 року.

Постановою Іваничівського районного суду Волинської області від 13 травня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Іваничівському районі Волинської області по призначенню, нарахуванню і виплаті ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «в» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Іваничівському районі Волинської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «в» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стягнути з управління Пенсійного фонду України в Іваничівському районі Волинської області на користь ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії відповідно до п. «в» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 12 липня 2014 року.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції управління Пенсійного фонду України в Іваничівському районі Волинської області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що пунктом «в» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що право на такий вид пенсії мають трактористи-машиністи. Згідно поданих позивачем довідок немає підстав зараховувати стаж роботи трактористом, оскільки вони видані не на підставі первинних документів. Крім того, відсутні документи, які підтверджують те, що ОСОБА_1 був членом колгоспу з 1975 року по 1981 рік.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до ч.1 ст.41 та 196 КАС України суд розглядає справу за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що у зв'язку з досягненням 55-ти річного віку позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «в» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з огляду на наявність необхідного трудового стажу на посаді тракториста.

Управлінням Пенсійного фонду України в Іваничівському районі Волинської області було відмовлено у призначенні пільгової пенсії позивачу з посиланням на те, що не додано належних документів, які підтверджують період роботи тракториста ОСОБА_1 з 1975-1978 р. р. та з 1979-2005 р .р.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач набув права на пенсію за віком на пільгових умовах як тракторист-машиніст, безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції.

Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки вони ґрунтуються на фактичних обставинах справи та відповідають приписам чинного законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» необхідними умовами призначення пенсії за віком на пільгових умовах є досягнення особою певного віку і наявність необхідного стажу роботи на певних роботах або у певних умовах.

За правилами п. «в» ч. 1 ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» право на пільгову пенсію мають трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Відповідно до роз'яснення №7 Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 р. «Про порядок призначення пенсій на пільгових умовах трактористам машиністам, які безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах і на інших підприємствах сільського господарства» до трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільськогосподарської продукції, відносяться працівники, які оформлені на роботу трактористами-машиністами, мають відповідне посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах на протязі повного сезону сільськогосподарських робіт в рослинництві та тваринництві. Трактористам-машиністам, які відробили повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення і в тому випадку, якщо в між польовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи (на стаціонарних і причепних установках та агрегатах, по ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо).

Запис про те, що позивач працював на посаді тракториста є в належній позивачу трудовій книжці, яка згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», являється основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Також слід зазначити, що факт роботи в якості тракториста підтверджується відомостями викладеними в трудовій книжці колгоспника № 53, заповненої 22.08.1981 року, згідно якої позивач працював в колгоспі «Росія» Іваничівського району на посаді тракториста з 1975 року по 21.08.1981 року, а з 1991 року по 2005 рік- у колгоспі «Хлібороб», який 24.03.2000 року було переіменовано у ТзОВ «Злагода агро-бізнес» і його стаж на посаді тракториста становить більше 20 років, що підтверджує наявність у позивача пільгового трудового стажу на посаді тракториста.

Згідно довідки трудового архіву Іваничівського районувід 26.06.2014 року №10 ОСОБА_1 дійсно працював з 1975 по 1981 рік та з 1991 року по 2005 рік трактористом-машиністом і був безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції на протязі повного польового періоду в рослинництві або на протязі календарного року в тваринництві (а.с.9).

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ №637 від 12.08.1993 р., встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючи довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Суд зазначає, що пунктом 5 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспів 14 березня 1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310, які набрали чинності з 1 січня 1977 року, передбачено, що до трудової книжки колгоспника заносяться відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи. Внесення інших відомостей вказаним нормативним актом не передбачено, а отже щорічне дублювання займаної посади (виконуваної роботи) члена колгоспу, теж не передбачено.

Судом першої інстанції вірно взято до уваги покази свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 які підтвердили те що ОСОБА_1 дійсно працював трактористом-машиністом в колгоспі «Хлібороб» з 1975-1978 р.р. та з 1979-2005 р.р..

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов до висновку, з яким погоджується судова колегія, що позивач має право на пенсію за віком на пільгових умовах, оскільки дії відповідача грубо порушують право позивача ОСОБА_1, передбачене ст. 46 Конституції України на соціальний захист у старості та суперечить вимогам ст. 19 Конституції України, яка передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім тих випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, тому суд першої інстанції вірно зазначив, що пенсія на пільгових умовах позивачу має бути призначена з 12.07.2014 року, оскільки саме з цієї дати він набув право на її призначення, звернувшись з відповідною заявою до відповідача.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Відтак, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 200 КАС України, правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198 п. 1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Іваничівському районі Волинської області залишити без задоволення, а постанову Іваничівського районного суду Волинської області від 13 травня 2015 року у справі №156/1365/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І.Рибачук