Справа № 323/2791/15-а (2-а/323/47/15)
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2016-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

01 лютого 2016 року м. Київ К/800/54609/15

Суддя Вищого адміністративного суду України Н.В. Васильченко,

розглянувши заяву Оріхівського районного центру зайнятості про повернення судового збору у справі за позовом ОСОБА_1 до Оріхівського районного центру зайнятості, Управління Пенсійного фонду України в Орхівському районі Запорізької області, третя особа: Державне підприємство «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2015 року, скасовано рішення першої інстанції та прийнято нове рішення. Адміністративний позов задоволено частково. Зобов'язано Оріхівський районний центр зайнятості зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з червня 2014 по лютий 2015 року на посаді провідного інженера на ДП «Запорізький науково дослідний та проектний інститут землеустрою» та здійснити ОСОБА_1 перерахунок допомоги по безробіттю і її виплату з 24 березня 2015 року з урахуванням проведених виплат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 січня 2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Оріхівського районного центру зайнятості на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2015 року у справі № 323/2791/15-а (2-а/323/47/15), на підставі пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оріхівський районний центр зайнятості звернувся до суду із заявою про повернення судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України, посилаючись на положення пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», у відповідності до якої сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі.

В силу пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи. За змістом цієї норми дії судді не є суто процесуальними, перелік яких міститься у інших пунктах частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» та частини п'ятої 214 КАС України, оскільки потребують оцінки обґрунтованості доводів касаційної скарги порівняно з висновками судів у судових рішеннях.

Крім цього, за загальним змістом частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» судовий збір повертається у випадку, коли відбулись процесуальні наслідки, які не залежать та не потребують розгляду справи по суті та оцінки обставин справи і наданих сторонами доказів.

З огляду на наведене, вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» не можуть бути застосовані у разі відмови у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судових палат у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 12 листопада 2014 року (справа № 6-138цс14).

Слід зауважити, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи уподовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Brumarescu v. Romania» від 28 листопада 1999 року наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті Преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі» (справа «Ryabykh v. Russia» від 24 липня 2003 року).

Так, відмовляючи у відкритті касаційного провадження по пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України, суддя-доповідач надав оцінку доводам касаційної скарги, порівняв їх з висновками судів, викладеними в судових рішеннях та вирішив питання стосовно необхідності перевірки висновків судів на підставі матеріалів справи.

Вищевказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 09 грудня 2014 року (справа № 21-532а14) та від 22 вересня 2015 року (справа № 21-1884а15), в яких вказано, що суд касаційної інстанції, відмовляючи у відкритті провадження по пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України, фактично надавши оцінку доводам касаційної скарги, погодився з висновком суду апеляційної інстанції та залишив без змін судове рішення.

За такого правового врегулювання, підстави для повернення судового збору відсутні.

Керуючись статтями 87, 98, 210, 231 КАС України,

у х в а л и в :

У поверненні судового збору по заяві Оріхівського районного центру зайнятості відмовити.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Васильченко