Справа № 819/3415/15
Суддя: Ходачкевич Н.І.
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/3415/15

20 січня 2016 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

судді Ходачкевич Н.І.

при секретарі судового засідання Цимбал А.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Рацин Р.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 до Збаразька об'єднана державна податкова інспекція Головного Управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішеня, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (надалі по тексту - ФОП ОСОБА_3 або позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом до Збаразька об'єднана державна податкова інспекція Головного Управління ДФС у Тернопільській області (надалі по тексту - Збаразька ОДПІ або відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень від 22 червня 2015р. № та № .

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оспорюванні податкові повідомлення-рішення є неправомірними у зв'язку з тим, що відповідач невірно застосував норми Податкового кодексу України до спірних правовідносин, неправильно дав оцінку дійсним обставинам справи.

Представник позивача пояснив, що акт перевірки від 09 червня 2015 року №539/17/НОМЕР_2 не відповідає вимогам Порядку оформлення результатів документальних перевірок, так як в ньому відсутній чітко викладений зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, факти виявлених порушень викладені в акті перевірки не об'єктивно та без посилання на первинні або інші документи, не містить в собі жодного посилання перевіряючого на те, у чому ж полягало порушення ФОП ОСОБА_3 вимог податкового законодавства та не розкриває зміст встановлених порушень.

На думку представника позивача, висновки податкового органу про неправомірне заниження ФОП ОСОБА_3 податку на додану вартість та податку на доходи з доходів фізичних осіб є безпідставними, необгрунтованими та не підтвердженими.

Вищенаведену позицію представник ФОП ОСОБА_3 обґрунтував тим, що фактичне отримання та використання наданих ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 інформаційних та комерційних послуг у господарській діяльності ФОП ОСОБА_3 підтверджується завіреними належним чином копіями документів, доданими до матеріалів справи. Також зазначив, що фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які відображають як факт надання послуг однією стороною та прийняття їх іншою, так і факт оплати цих послуг, що призвело до реальних змін майнового стану сторін.

Наявність первинних документів спростовує висновки Збаразької ОДПІ стосовно завищення ФОП ОСОБА_3 витрат на загальну суму 1 030 000 грн.

Тому представник позивача вважає, що висновки Збаразької ОДПІ про заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 81370 грн., та заниження суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності в сумі 955881,14 грн. є необгрунтованими.

З врахуванням вищевикладеного, представник позивача просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в їх задоволенні.

Свою позицію представник податкового органу обґрунтував тим, що в ході перевірки встановлено ряд порушень норм податкового законодавства, а саме: в порушення п. 198.1, 198.3 ст.198 з врахуванням п.п.14.1.198 ПК України позивачем занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 81370 грн., у тому числі за квітень 2014 року на 5808 грн., за травень 2014 року на 5808 грн., за липень 2014 року на 1519 грн., за вересень 2014 року на 14561 грн., за жовтень 2014 року на 23739 грн., за грудень 2014 року на 29935 грн. та в порушення п.177.2, п.177.4 ст. 177 з врахуванням п.146.12 ПК України занижено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності в сумі 955881,14 грн.

На думку представника податкового органу, порушення п.177.4 ст.177 ПК України мали місце у зв'язку з тим, що для зменшення чистого доходу від підприємницької діяльності позивачем включено у валові витрати комерційні послуги, наданих підприємцям ОСОБА_4 та ОСОБА_5, проте документів, що засвідчують використання надання послуг у господарській діяльності для перевірки не було надано.

Також представник відповідача зазначив, що підприємцем порушено вимоги ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» і п. 2.4 Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. №88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», в частині відображення в податковому обліку господарських операцій не підтверджених первинними документами. Зокрема, в ході перевірки неможливо було дослідити, а підприємцем не надано необхідні документи, щоб засвідчували фактичне використання зазначених послуг у господарській діяльності та їх вплив на реальне збільшення доходу підприємця.

Крім цього, представник Збаразької ОДПІ зазначив, що проаналізувавши надані підприємцем документи, випливає, що перелік постачальників сировини та покупців продукції, а також обсяги реалізованої продукції не змінювались впродовж перевіряємого періоду, як до моменту отримання комерційних (маркетингових) послуг так і після. Відповідно, платником не підтверджено використання даних послуг в господарській діяльності та їх вплив на збільшення доходу за відповідний період.

З врахуванням вищевикладеного, представник податкового органу вважає, що висновки акту перевірки є обґрунтованими, а винесені податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі норм чинного податкового законодавства, а тому просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В судовому засіданні старший слідчий з ОВС СУФР ГУ ДФС у Тернопільській області надав пояснення проте, що проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 212 ч.1 ст. 382 КК України. Матеріалами кримінального провадження встановлено, що з метою завищення сум валових витрат та безпідставного формування податкового кредиту ФОП ОСОБА_3 по бухгалтерському та податковому обліках відображав податкові накладні, накладні та інші первинні документи щодо придбання с/г продукції у підприємств з явними ознаками фіктивності, а саме ТзОВ «Васат Трейд» та ТзОВ «Євро-Азія-Україна».

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що працівниками Підволочиського відділення Збаразької ОДПІ проведено позапланову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року.

Результати перевірки відображені в акті перевірки від 09 червня 2015 року №539/17/НОМЕР_2 (далі по тексту - Акт) (Т.1 а.с.16-59).

На підставі Акту було прийнято наступні податкові повідомлення-рішення від 22 червня 2015 року:

- № , яким за порушення п.п.198.1, 198.3 ст. 198 з врахуванням п.п.14.1.198 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання податку на додану вартість на загальну суму 122 055,00 грн., в тому числі 81 370 грн. за основним платежем та 40 685 грн. штрафних (фінансових) санкцій (Т.1 а.с.62);

- № , яким за порушення п.п. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162, п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п.п. 164.1.3 п. 164.1 п. 164.2 ст. 164, ст. 177 п. 177.2, п. 177.4 з врахуванням п. 146.12. ст. 146 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 1 433 821,71 грн., в тому числі 955 881,14 грн. за основним платежем та 477 940,57 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (Т.1 а.с.55 ).

Як вбачається з акту перевірки Збаразька ОДПІ встановила наступні порушення норм податкового законодавства:

- п. 198.1, 198.3 ст.198 з врахуванням п.п.14.1.198 ПК України позивачем занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 81370 грн., у тому числі за квітень 2014 року на 5808 грн., за травень 2014 року на 5808 грн., за липень 2014 року на 1519 грн., за вересень 2014 року на 14561 грн., за жовтень 2014 року на 23739 грн., за грудень 2014 року на 29935 грн.;

- п.177.2, п.177.4 ст. 177 з врахуванням п.146.12 ПК України занижено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності в сумі 955881,14 грн.

Суд не погоджується з вищенаведеними висновками податкового органу виходячи з наступного:

Згідно п. 177.2 ст. 177 ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця, і відповідно до п. 177.4. вказаної статті, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення / об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п.п.138.10.2 п.138.10 ст.138 ПК України, до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема, винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності.

В судовому засіданні встановлено, що між ФОП ОСОБА_3, з метою використання у господарський діяльності, та ФОП ОСОБА_4 і ФОП ОСОБА_5 у 2014 року були укладені договори, предметом яких є надання інформаційних та комерційних послуг. Фактичне надання цих послуг за цим договором підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку - актами виконаних робіт, оплата за надані послуги за цим договором підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку - платіжними дорученнями з відміткою банку про проведення платежу. Цей факт не заперечується контролюючим органом, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, що в ході проведення перевірки платником податків надано документи, що мають назву Договір № 22-01/2014 від 03.01.2014 р. (Т.2 а.с.86-156), укладений з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 ( РНОКПП НОМЕР_4) та Договір № 21-01/2014 від 03.01.2014 р. (Т.1 а.с. 160-178) укладений з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5), завдання на виконання послуг та акти виконаних робіт (послуги по надання відомостей про постачальників і споживачів продукції, технічних характеристик і можливостей придбання продукції та ін.

Також, Збаразька ОДПІ у вищевказаному акті перевірки вказує на те, що фізичною особою підприємцем не надано будь-якого документального підтвердження місця виконання зобов'язань.

Однак, такий висновок контролюючого органу не відповідає вимогам як чинного законодавства України, так і фактичним обставинам справи, оскільки на підтвердження виконання умов договору позивач надав акти виконаних робіт, складених за результатами виконання умов договорів № 22-01/2014 від 03.01.2014 р., та Договір № 21-01/2014 від 03.01.2014 р. вказано місце його складання, що є також і місцем надання цих послуг - смт. Підволочиськ. Також, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 532 ЦК України, якщо місце виконання зобов'язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за іншим зобов'язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника. У даному випадку боржниками за договорами виступають ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5, а тому місцем виконання зобов'язання є також смт. Підволочиськ.

Щодо понесених ФОП ОСОБА_3 витрат на комерційні та інформаційні послуги із господарською діяльністю та використання цих послуг у господарській діяльності суд вважає за необхідне зазначити.

В результаті отриманих та використаних ФОП ОСОБА_3 інформаційних та комерційних послуг обсяг реалізації виробленої продукції ПП «Боднар плюс М» (), незважаючи на фінансову кризу в Україні, зріс з 6,8% від загальної суми реалізації у 2013 році до 9,2 % у 2014 р. Обсяг реалізації ФОП ОСОБА_3 готової продукції TOB«Науково-виробнича агрофірма «Перлина Поділля» зріс з 0,8 % у 2013 р. до 4,5 % у 2014 р., TOB «ВУЮ» () з 0,2 % у 2013 р. до 0,7 % у 2014 р.

Так, в результаті отриманих та використаних ФОП ОСОБА_3 інформаційних та комерційних послуг обсяг реалізації виробленої продукції TOB ВКФ «Варто» (), незважаючи на фінансову кризу в Україні, зріс з 12,3% від загальної суми реалізації у 2014 році до 33,2 % у 2015 р. Обсяг реалізації ФОП ОСОБА_3 готової продукції TOB «Фрігейт Ентерпрайзез» () зріс 12 % у 2014 до 12,3 % у 2015 р.; TOB «АПК Поділля» (код ЄДРПОРУ 39146416) - з 3,3 % у 2014 р. до 10,5 % у 2015 р., TOB «Росан Aгpo» () - з 5,3 % у 2014 р. до 6,7 % у 2015 р.

Крім того, в результаті отриманих ФОП ОСОБА_3 інформаційних та комерційних послуг у 2014 р. з'явилися нові покупці готової продукції, а саме TOB «Фрігейт Ентерпрайзез» (), TOB «АПК Поділля» (код ЄДРПОРУ 39146416), TOB «Птахофабрика «Волочиська» (), ФГ «Маїсс» (код ЄДРПРОУ 32523049), TOB «Скородинський фільфарок» (); а у 2015 р. - TOB «Агротехніка» (), ПП «Фірма «Бершадь агроплюс» (), TOB «ВК Мрія» (), TOB «Системи розвитку бізнесу» (), TOB «КСК - Arpo» (), ПП «Метал» (код ЄДРПОУ 25ШШ), TOB «Агрофірма «Ватра» (), TOB «Агрофірма «Відродження» (), TOB АПФ «Родник плюс» (), TOB «Агро-еко XXI плюс» (), TOB «Герром інвест-Україна» (), що підтверджується зведеною таблицею податкових зобов'язань ФОП «ОСОБА_3 за 2013 - 2015 рр.

Водночас слід відмітити, результати отриманих ФОП ОСОБА_3 у 2014 р. інформаційних та комерційних послуг він використовує у своїй господарській діяльності і у 2016 р.

Фактичне отримання та використання наданих ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 інформаційних та комерційних послуг у господарській діяльності ФОП ОСОБА_3, підтверджується завіреними належним чином копіями документів, а саме: договорами з додатками, завданнями, рахунками, актами приймання-передачі послуг, виписками з банку тощо.

З приводу надання звітів про надання інформаційних та комерційних послуг, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов'язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Крім того, у п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України передбачено, що платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

У разі ліквідації платника податків документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів, що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву.

Отже, оскільки звіти про надання інформаційних та комерційних послуг не є первинними бухгалтерськими документами в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також не є документами, пов'язаними з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, а тому у ФОП ОСОБА_3 немає обов'язку щодо забезпечення збереження таких документів.

Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, що виконавцями Договорів про надання інформаційних та комерційних послуг (№ 21-01/2014 від 03.01.2014 р. та № 22-01/2014 від 03.01.2014 р.) звіти про наданні послуги надавалися і відповідно зберігалися ФОП ОСОБА_3 в електронному вигляді. Але дослідити їх судом виявилося неможливим, оскільки 21 вересня 2015 року та 24 грудня 2015 року працівниками СУ ФР ГУ ДФС у Тернопільській області вилучено електронні інформаційні системи (носії) на яких зберігалися вищевказані звіти, що підтверджується протоколами обшуку від 21.09.2015 року та від 24.12.2015 року.

За таких обставин фактичне здійснення господарських операцій підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які відображають як факт надання послуг однією стороною та прийняття їх іншою, так і факт оплати цих послуг, що призвело до реальних змін майнового стану сторін. Наявність первинних документів спростовує висновки Збаразької ОДПІ стосовно завищення ФОП ОСОБА_3 витрат на вартість комерційних послуг .

При цьому суд не приймає до уваги твердження представника податкового органу, що від надання інформаційних та комерційних послуг ФОП ОСОБА_4 і ФОП ОСОБА_5 позивачем не було досягнуто економічної мети.

Свою позицію суд обґрунтовує наступними доводами:

Відповідно до п.п. 14.1.231 п.14.1 ст.14 ПКУ, розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов'язкову спрямованість будь-якої операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту.

Поняття економічного ефекту не розкрито в Податковому кодексі України. Однак із загального розуміння характеру економічної діяльності можна дійти висновку, що економічний ефект - це приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

При цьому не обов'язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому. Також не виключено, що в результаті об'єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитися збитковою, і це є один із варіантів нормального перебігу подій при здійсненні господарської діяльності.

З приводу посилання Збаразької ОДПІ на те, що в актах виконаних робіт не вказані конкретний перелік наданих послуг, суд зазначає наступне:

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - змісту послуг, що надаються тощо.

При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Таким чином, суд вважає, що витрати ФОП ОСОБА_3 на оплату інформаційних та комерційних послуг ФОП ОСОБА_4 і ФОП ОСОБА_5 відносяться до витрат безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, що повністю відповідає вимогам п.п.177.2., 177.4 ст.177 ПК України.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що Збаразькою ОДПІ зроблено безпідставний висновок про порушення ФОП ОСОБА_3 п.п. 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності на суму 955881,14 грн.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_3 зареєстрований як платник ПДВ 18.01.2012 р., свідоцтво платника ПДВ НОМЕР_1.

Згідно п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.3. статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Особливих умов для формування податкового кредиту для фізичних осіб - суб'єктів господарювання, зареєстрованих платниками податку на додану вартість, Кодексом не передбачено.

Отже, основною умовою віднесення сум ПДВ, сплачених (нарахованих) у зв'язку з придбанням товарів, послуг та основних фондів, до податкового кредиту, є їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Таким чином, до податкового кредиту фізичних осіб - суб'єктів господарювання, зареєстрованих платниками податку на додану вартість, можливе включення сум податку на додану вартість, нарахованих (сплачених) у зв'язку з придбанням товарно-матеріальних цінностей, за умови використання таких засобів в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності та наявності належного документального оформлення і підтвердження відповідних витрат та відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку.

Цивільний кодекс України дозволяє суб'єкту підприємницької діяльності фізичній особі використовувати у своїй господарській діяльності належне даній фізичній особі майно. Так, ч. 1 ст.320 ЦК України передбачає, що власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Крім того, ч. 1 ст.134 Господарського кодексу України передбачають, що суб'єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб'єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право надати майно іншим суб'єктам для використання його на праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління, або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом.

Цивільним кодексом України у ст. 328 передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У ст. 11 ЦК викладені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків. Зокрема, п. 1 ч. 2 ст. 11 передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Таким чином, оскільки ФОП ОСОБА_3 є власником вищевказаних приміщень, використовує їх у своїй господарський діяльності, в оподатковуваних операціях і має право на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість по придбаних товарно-матеріальних цінностях для проведення благоустрою території та ремонту приміщень, а тому висновки Збаразької ОДПІ про порушення позивачем вимог п. 198.3 ст. 198, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України є необгрунтованими.

Щодо господарських операцій позивача з ТОВ «Васат Трейд» та ТОВ «Євро-Азія-Україна» слід зазначити.

Так, Постановою Верховного Суду України від 1 червня 2010 р. № 10/82 визначено, що «якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту».

Позиція Верховного суду в даному випадку повністю узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню.

В даному випадку з врахуванням вищенаведеного рішення Європейського суду з прав людини та керуючись ч.2 ст.8 КАС України суд при вирішення спору в вищенаведеній частині застосовує принцип верховенства права.

Верховним Судом України та Вищим адміністративним судом України неодноразово наголошено на тому, що у чинному законодавстві України відсутнє визначення поняття «добросовісний платник податків». Так само законодавство не містить певних критеріїв добросовісності платника податків. Разом з тим, слід визнати обґрунтованим застосування такого підходу на практиці, оскільки подібне розмежування дозволяє індивідуалізувати юридичну відповідальність особи та забезпечити дотримання правопорядку у галузі оподаткування навіть за наявності певних прогалин у законодавстві.

Так, у разі, якщо дії платника податків свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції, не викликають сумніву у їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема, податкових накладних.

Суд при вирішенні даного спору, враховує те, що податковим органом не доведено недобросовісності позивача, а вчиненні ним господарські операції з ТОВ «Євро-Азія-Україна» та ТОВ «Васат Трейд» не викликають сумніву у їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

У даному випадку, зобов'язання за Договорами між ТОВ «Євро-Азія-Україна» і ТОВ «Васат Трейд» та ФОП ОСОБА_3 виконувались сторонами у повному обсязі, що підтверджується відповідними видатковими та податковими накладними.

Разом з тим, контролюючим органом не надано документальних підтверджень відсутності фактичного виконання ТОВ «Васат Трейд» та/або ТОВ «Євро-Азія-Україна» та/або ФОП ОСОБА_3 господарських операцій за спірними Договорами, наявності факту узгодженості дій ФОП ОСОБА_3 з ТОВ «Васат Трейд» та/або ТОВ «Євро-Азія-Україна», з метою незаконного отримання податкових вигод або обізнаності з такими діями ФОП ОСОБА_3

Таким чином, твердження контролюючого органу про нікчемність укладених ФОП ОСОБА_3 з ТОВ «Васат Трейд» та ТОВ «Євро-Азія-Україна» правочинів є необґрунтованими припущеннями, оскільки, позиція контролюючого органу щодо суперечності спірних Договорів інтересам держави не підкріплена належними доказами чи відповідними судовими рішеннями.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що реальність даних господарських операцій позивача з контрагентами, встановлені зокрема ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.10.2015 року у справі №819/1311/14а щодо господарських операцій між позивачем та ТОВ «Євро-Азія-Україна» в якій зазначено, що Податковим Кодексом України передбачено єдину підставу для оформлення податкового кредиту, наявність у платника податку покупця належним чином формування податкової накладної, за умови її відповідності вимогам чинного законодавства та виписки особою, що має на це право. Отже, первинні документи, які підтверджували факт здійснення господарських операцій (купівлі-продажу сої) між ФОП ОСОБА_3та ТОВ "Євро-Азія- Україна" відповідали нормам чинного законодавства. Відтак, позивачем правомірно сформовано податковий кредит, а висновки відповідача щодо фіктивності вищезазначених господарських операцій є безпідставними, тому ОСОБА_3 підставно сформовано податковий кредит відповідно до взаєморозрахунків з ТОВ "Євро-Азія-Україна"; ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.02.2015 року у справі №819/2424/14а щодо господарських операцій між позивачем та ТОВ «Васат Трейд», в якій встановлено що за наслідками виконаного договору між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ "Васат Трейд", позивачем правомірно сформовано податковий кредит, а висновки відповідача щодо фіктивності вищезазначених господарських операцій є безпідставними.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, правочини між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Васат Трейд» і між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Євро-Азія-Україна» були укладені з метою здійснення передбаченої законодавством підприємницької діяльності, наявність у ФОП ОСОБА_3, ТОВ «Євро-Азія-Україна» та ТОВ «Васат Трейд» умислу на укладення вказаного Договорів з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, контролюючим органом не доведено, а тому вказаний правочин не може розглядатись як нікчемний з мотивів їх завідомої суперечності інтересам держави і суспільства відповідно до ст. 228 ЦК України.

Щодо пояснень наданих в судовому засіданні старшим слідчим з ОВС СУФР ГУ ДФС у Тернопільській області проте, що контрагенти позивача мають явні ознаки фіктивності, оскільки за юридичними та фактичними адресами відсутні, відсутні трудові ресурси слід зазначити, що тільки вирок суду може підтвердити фіктивність діяльності вищезазначених товариств, а відповідно як наслідок, всіх укладених угод з даними товариствами. Проте, таких вироків суду не надано. Щодо висновку експерта, суд зазначає, що даний висновок неспростовує встановлені обставини щодо реальності господарських операцій позивача з контрагентами що підтверджується фактом руху активів та зміною стану зобов'язань позивача. Крім того, відсутній обвинувальний вирок, що набрав законної сили в даному кримінальному провадженні.

Згідно ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін,- третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно приписів частини 2 статті 71 КАСУ, яка регулює порядок доказування в адміністративному суді, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно обов'язок щодо доказування правомірності рішення суб'єкта владних повноважень покладається на останнього і у справах про визнання його правового акта протиправним і його скасування.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.06.2015р. № та № , є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, не спростовані належним чином відповідачем, а отже підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2.Визнати протиправним та скасувати податкові пповідомлення-рішення Збаразької об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області від 22.06.2015р. № та № .

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Збаразької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області ( Тернопільська область, місто Збараж, вул. Б.Хмельницького,1, ) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1 код РНОКПП НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 6090,00 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 25.01.2016р.

Головуючий суддя Ходачкевич Н.І.

копія вірна

Суддя Ходачкевич Н.І.