Справа № 826/25143/15
Суддя: Нагорянський С.І.
Дата ухвалення: 2016-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 лютого 2016 року № 826/25143/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Нагорянського С.І., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві,

Дніпровського РУ ГУ МВС України в м.Києві

про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення

моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління в місті Києві Міністерства внутрішніх справ України, Дніпровського РУ ГУ МВС України в м.Києві, в якому просив (з урахуванням уточнених позовних вимог):

- визнати незаконним і скасувати наказ головного управління МВС України в місті Києві від 06.11.2015 № 1010 про звільнення ОСОБА_1 згідно з пунктами 10-11 розділу 11 Закону України «Про національну поліцію України» та пунктом 64/г (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора чергової частини на попередньому місці роботи зі збереженням спеціального звання та виплатою середньомісячного заробітку за вимушений прогул, виплатити середньомісячний заробіток за вимушений прогул;

- стягнути з головного управління МВС України в місті Києві на користь ОСОБА_1 25 000 гривень на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправним звільненням позивача, яке відбулось з порушенням процедури звільнення, визначеної статтею 49-2 КЗпП України, та без врахування приписів статті 42 КЗпП України, якою передбачено переваги залишення працівників на роботі у разі скорочення штату. Зокрема, позивача не попереджено про наступне звільнення та не враховано існуючі у нього переваги: позивач є одиноким батьком, на утриманні в якого перебуває п'ятеро осіб, в тому числі одна малолітня дитина, та які не мають самостійного заробітку; тривалий стаж роботи в органах внутрішніх справ - понад 19 років; отримання професійного захворювання під час проходження служби в органа внутрішніх справ. Внаслідок протиправного звільнення позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в погіршенні його самопочуття, в сильних душевних переживаннях.

Крім того, 12.08.2015 позивач за посередництвом електронного зв'язку звернувся до відповідача із заявою, в якій висловив своє бажання проходити службу в Національній поліції України в місті Києві, а також з рапортом від 06.11.2015 про переведення його до Національно поліції України.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив їх задовольнити.

Представники відповідачів у судовому засіданні позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити, зазначивши, що відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень, з дня опублікування Закону України «Про Національну поліцію» всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), інші працівники МВС України, його територіальних органів, закладів та установ, в тому числі й позивач вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. Відповідно до постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано як юридичну особу територіальний орган МВС України в місті Киві - головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві. Станом на даний час триває процедура ліквідації Дніпровського районного управління без правонаступників. Згідно з доводами відповідачів, звернення позивача станом на 06.11.2015, тобто у день звернення позивача з рапортом до відділу кадрів Дніпровського районного управління про переведення до складу Національно поліції, Закон України «Про Національну поліцію України» не набрав чинності, тому Національної поліції як юридичної особи ще не існувало. Відтак, у Головного управління МВС України в м. Києві не виникло обов'язку запропонувати позивачу роботу, що зумовило його звільнення на підставі пункту 10 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію України».

Згідно з приписами частини четвертої статті 122 КАС України суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши докази, що містяться у справі, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, зокрема працював старшим інспектором - черговим частини штабу Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Верховною Радою України прийнятий Закон України № 580-VIІI від 02.07.2015 «Про Національну поліцію». Набрання чинності вищевказаного закону відтерміновано до 07.11.2015, що визначено розділом ХІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону.

Наказом головного управління МВС України в місті Києві від 06.11.2015 № 1010 о/с згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішні справ позивача з 06.11.2015 звільнено із займаної посади.

З 07.11.2015 по 15.11.2015 позивач хворів, що підтверджується довідкою Сектору медичного забезпечення ГУ МВС України в Чернігівській області від 07.11.2015.

У період хвороби позивач 09.11.2015 прибув до місця роботи, де отримав трудову книжку та копію вищевказаного наказу про звільнення.

Спірні відносини регулюються Законом України від 02.07.2015 № 580-VIІI «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VІІІ) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114).

Так, у відповідності до статті 1 Закону № 580-VІІІ Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» було прийнято рішення про ліквідацію територіального орган Міністерства внутрішніх справ України - Дніпровського РУ ГУ МВС України, в якому проходив службу позивач. Водночас указаною постановою Кабінету Міністрів України утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції за переліком згідно з додатком1.

Згідно з доводами відповідача, викладеними в письмовому запереченні від 24.12.2015 № 36/146, процедура ліквідації Дніпровського РУ ГУ МВС України наразі триває.

Відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1388 «Про організаційно-штатні питання» вважаються такими, що втратили чинність, штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з Переліком змін у штатах, що додається. Згідно з указаним переліком скасовано усі штати і скорочено усі посади в ГУ МВС України в м. Києві.

Наказом Національної поліції від 06.11.2015 № 27 затверджено Положення про Головне управління Національної поліції у м. Києві.

Приписами пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Тобто, Законом № 580-VІІІ передбачена альтернатива вибору працівниками міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

З аналізу вказаних норм вбачається, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI.

Ураховуючи, що Закон № 580-VIІI опубліковано у газеті «Голос України» від 06.08.2015 № 141-142, то тримісячний термін з дня опублікування закінчився 06.11.2015.

Вимоги до кандидатів на службу в поліції, передбачені ст.49 Закону України "Про національну поліцію", згідно якої, на службу в поліції можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою.

Незалежно від професійних та особистих якостей, рівня фізичної підготовки та стану здоров'я на службу в поліції не можуть бути прийняті особи у випадках, визначених ч.2 ст. 61 цього Закону, а також особи які: 1) відмовляються від взяття на себе зобов'язань дотримуватися обмежень та/або від складання Присяги поліцейського, визначених законом; 2) особи, які звільнені або мали бути звільнені з посад на підставі Закону України "Про очищення влади".

В силу ст.50 зазначеного Закону громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, з метою визначення стану їхнього здоров'я зобов'язані пройти медичні обстеження, а також перевірку рівня фізичної підготовки, психофізіологічне обстеження, обстеження на предмет виявлення алкогольної, наркотичної та токсичної залежності в порядку, визначеному Міністерством внутрішніх справ України. Громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, за їхньою згодою проходять тестування на поліграфі. Відповідно до порядку, встановленого законом, щодо осіб, які претендують на службу в поліції, проводиться спеціальна перевірка, порядок проведення якої визначається законом та іншими нормативно-правовими актами.

Обмеження, пов'язані зі службою в поліції визначені ст.61 Закону України "Про національну поліцію".

Позивач до звільнення проходив службу на посаді старшого інспектора чергової частини по попередньому місцю роботи, має звання майора міліції. В органах МВС працював більше 19 років, має вислугу років на день звільнення у календарному обчисленні 19 років 06 місяців 07 днів. Доказів наявності обмежень, пов'язаних зі службою у поліції згідно до ст. 61 Закону України "Про національну поліцію", відповідачами не надано.

Суд зазначає, що у порушення вимог п. 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 р., з моменту опублікування Закону України "Про національну поліцію" (з 06.08.2015 р.) та до прийняття спірного наказу (06.11.2015 р.) про звільнення позивача за п.64 "з" (через скорочення штату) йому не було запропоновано жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції, взагалі не було перевірено можливості його подальшого використання на службі та відповідності вимогам поліцейського у порушення п. 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 р.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем та відповідачами, 06.11.2015, тобто в останній день вищевказаного тримісячного строку позивач подав до відділу кадрів Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві рапорт на ім'я Голови комісії з проведення ліквідації з проханням перевести його до складу Національної поліції.

Наведеним підтверджується, що позивач вчасно скористався наданим йому Законом № 580-VІІІ правом на подачу заяви про прийняття на службу до поліції, що в силу даного Закону вважається наявністю його згоди на проходження служби в поліції.

Однак, Головним управлінням МВС України в м. Києві не взято до уваги рапорт позивача про переведення до складу Національної поліції, що призвело до його звільнення згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону № 580-VIІI та відповідно до пункту 64 «Г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил.

ОСОБА_1 має достатній досвід у роботі, знання, відповідну кваліфікацію, бажання працювати в поліції та відповідає вимогам поліцейського, що передбачені діючим законодавством України.

Разом з тим, начальником УМВС України в м. Києві залишено поза увагою та не розглянуто рапорт на його ім'я поданого 06.11.2015 р. в якому було висловлено бажання проходити службу в Національної поліції, як це передбачено п. 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію».

На момент видання 06 листопада 2015 року спірного наказу в частині звільнення позивача за п. 64 "г" (через скорочення штату), відповідного Управління Національної поліції, в якому висловив бажання проходити службу ОСОБА_1, ще не було утворено, що зумовило порушення його права на подання заяви особисто до такого органу поліції з висловленням бажанням проходити службу саме у такому органі поліції, як було висловлено у рапорті від 06 листопада 2015 року.

Як вбачається з витягу Єдиного державного реєстру, Головне Управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві наразі перебуває в стані припинення, а державна реєстрація Головного Управління Національної поліції в м. Києві () проведена 07 листопада 2015 р., номер запису: 0056861, тобто на наступний день після звільнення позивача.

За таких обставин, суд вважає, що оскаржений позивачем наказ про його звільнення прийнятий передчасно, за відсутності всіх необхідних наведених вище правових підстав, що згідно положень ч.3 ст.2 КАС України надає суду змоги прийти до висновку про його протиправність. Відтак, позовна вимога щодо визнання його протиправним та скасування підлягає задоволенню.

Відповідно до п.24 Положення № 114, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

В силу Постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», постановлено ліквідувати Головне управління Міністерства внутрішніх справи у м. Києві та утворити Головне управління Національної поліції у м. Києві. Ліквідовано територіальний орган Міністерства внутрішніх справ України - Дніпровське РУ ГУ МВС України, в якому проходив службу позивач.

За таких обставин суд вважає, що позивач згідно вимог п.24 Положення підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений, а саме на посаді старшого інспектора чергової частини штабу Дніпровського районного управління ГУ МВС України в м. Києві з дати його звільнення, тобто з 06 листопада 2015 року.

Згідно п. 24 Положення № 114, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Стосовно позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд не вбачає підстав для її задоволення, з огляду про наступне.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 передбачено, що при вирішенні спору пре відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно п. 9 постанови № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Водночас, позивачем не надано належних доказів на підтвердження погіршення його стану здоров'я після звільнення, характеру та обсягу страждань, не вказано з яких саме міркувань він виходив, визначаючи розмір суми відшкодування моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Позивачем також не надано доказів наявності причинно-наслідкового зв'язку між наведеними вище обставинами та діями відповідачів, у зв'язку із звільненням позивача з посади, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди.

Згідно із п.2 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи зазначене суд вважає за необхідне задовольнити позов у частині поновлення ОСОБА_1 посаді старшого інспектора чергової частини Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві з 06 листопада 2015 року зі збереженням спеціального звання та виплатою середньомісячного заробітку за вимушений прогул в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Керуючись ст. ст. 69-71, 160-165, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати незаконним і скасувати наказ головного управління МВС України в місті Києві від 06 листопада 2015 року № 1010 про звільнення ОСОБА_1 згідно з пунктами 10-11 розділу 11 Закону України «Про національну поліцію України» та пунктом 64/г (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора чергової частини штабу Дніпровського районного управління ГУ МВС України в м. Києві на попередньому місці роботи з 06 листопада 2015 року зі збереженням спеціального звання та виплатою середньомісячного заробітку за вимушений прогул.

4. Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

5. У решті позову відмовити.

6. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць звернути до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 254 КАС України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя С.І. Нагорянський