Справа № 813/5895/14
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року Справа № 876/2529/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючогосудді Сеника Р.П.,

суддів Хобор Р.Б., Попка Я.С.

з участю секретаря судового засідання Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держземагенства у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02.02.2015 року у справі № 813/5895/14 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держземагенства у Львівській області про скасування рішення та зобов'язання вчинення дії, -

В С Т А Н О В И В :

21 серпня 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Головного управління Держземагенства у Львівській області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення (відмову) Головного управління Держземагенства у Львівській області, викладене у формі листа №31-13-0.5-6636/2-14 від 25.07.2014р.;

- зобов'язати відповідача прийняти рішення за результатами розгляду клопотань позивача, а саме: наказ про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 65,0 га, розташованої на території Держівської сільської ради Миколаївського району Львівської області в урочищі «Велика»; наказ про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 8,5 га, розташованої на території Пісочнянської сільської ради Миколаївського району Львівської області; наказ про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо встановлення меж в натурі (на місцевості) земельної ділянки площею 18,1221 га (кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої на території Пісочнянської сільської ради Миколаївського району Львівської області (клопотання №1); наказ про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо встановлення меж в натурі (на місцевості) земельної ділянки площею 12,1727 га (кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої на території Пісочнянської сільської ради Миколаївського району Львівської області; наказ про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо встановлення меж в натурі (на місцевості) земельної ділянки площею 35,1193 га (кадастровий номер НОМЕР_3, розташованої на території Пісочнянської сільської ради Миколаївського району Львівської області; наказ про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо встановлення меж в натурі (на місцевості) земельної ділянки площею 11,6234 га (кадастровий номер НОМЕР_4, розташованої на території Пісочнянської сільської ради Миколаївського району Львівської області для передачі в подальшому її у користування для ведення фермерського господарства.

Позовні вимоги мотивує тим, що спірне рішення відповідача є необґрунтованим, оскільки відсутні підстави для відмови позивачу у наданні дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення фермерського господарства, які передбачені ст.123 Земельного кодексу України.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.02.2015 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Держземагенства у Львівській області, викладене у формі листа № 31-13-0.5-6636/2-14 від 25.07.2014р. про відмову у наданні дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення фермерського господарства.

Зобов'язати Головне управління Держземагенства у Львівській області повторно розглянути та прийняти рішення по клопотаннях ОСОБА_2:

- про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок: орієнтовною площею 65,0 гектара, розташованої на території Держівської сільської ради Миколаївського району Львівської області в урочищі «Велика»; орієнтовною площею 8,5 гектара, розташованої на території Пісочнянької сільської ради Миколаївського району Львівської області для передачі їх користування для ведення фермерського господарства;

- про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок: площею 18,1221 га (кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої на території Пісочнянської сільської ради Миколаївського району Львівської області); площею 12,1727 га (кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої на території Пісочнянської сільської ради Миколаївського району Львівської області); площею 35,1193 га (кадастровий номер НОМЕР_3, розташованої на території Пісочнянської сільської ради Миколаївського району Львівської області); площею 11,6234 (кадастровий номер НОМЕР_4, розташованої на території Пісочнянської сільської ради Миколаївського району Львівської області) в натурі (на місцевості) для передачі їх у користування для ведення фермерського господарства.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апеллянт зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки дане рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та таке, що неповно відображає обставини, які мають істотне значення для даної справи.

Просить скасувати Львівського окружного адміністративного суду від 02.02.2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що 25 червня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держземагенства у Львівській області із клопотаннями про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 65,0 га та 8,5 га, розташованих на території Держівської та Пісочнянської сільських рад Миколаївського району Львівської області відповідно та із клопотаннями про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо встановлення меж в натурі (на місцевості) земельних ділянок: площею 18,1221 га (кадастровий номер НОМЕР_1), площею 12,1727 га (кадастровий номер НОМЕР_2), площею 35,1193 га (кадастровий номер НОМЕР_3), площею 11,6234 га (кадастровий номер НОМЕР_4), які розташовані на території Пісочнянської сільської ради Миколаївського району Львівської області для передачі їх у користування для ведення фермерського господарства.

За результатами розгляду вказаних клопотань 25 липня 2014 року Головним управлінням Держземагенства у Львівській області надано відповідь у формі листа за №31-13-0.5-6636/2-14 відповідно до якої ОСОБА_2 відмовлено у наданні дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 65,0 га та 8,5 га, розташованих на території Держівської та Пісочнянської сільських рад Миколаївського району Львівської області відповідно та у наданні дозволів на виготовлення документації із землеустрою щодо встановлення меж в натурі (на місцевості) земельних ділянок для ведення фермерського господарства загальною площею 77,0375 га.

Відмова мотивована тим, що позивачем у клопотанням не враховано вимоги статті 7 Закону України «Про фермерське господарство», а саме: земельні ділянки не є єдиним масивом та не обґрунтовано розмірів земельних ділянок з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.

Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що саме громадянам, які бажають створити фермерське господарство у визначеному законом порядку, надано можливість отримати земельну ділянку в оренду відповідно до ч.2 ст.134 ЗК України без проведення земельних торгів, при цьому вказані законодавчі норми не містять обмежень щодо кількості звернень громадян для отримання земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою, то суд першої інстанції вважав, що така вимога пов'язана із здійсненням відповідачем владних повноважень під час адміністративних процедур, відтак суд не може своїм рішенням підміняти державний орган, на який законом покладено обов'язок прийняття такого.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності визначені статтею 116 Земельного кодексу України(далі - ЗК України), відповідно до частини першої якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ч.4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до ч.2 ст.123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначенихст.122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Частиною 1 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються із заявою, в якій зазначаються бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Частиною 7 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури.

ОСОБА_2 звертався до відповідача із клопотаннями про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства та із клопотаннями про надання дозволів на виготовлення документації із землеустрою щодо встановлення меж в натурі (на місцевості) земельних ділянок для ведення фермерського господарства загальною площею 150,5375 га.

До клопотань було долучено копію паспорта позивача, графічні матеріали, на яких зазначено місце розташування земельних ділянок, копію документу, що підтверджує наявність освіти, здобутою в аграрному навчальному закладі.

До кожного клопотання позивачем долучався окремий пакет документів. Згідно з графічними матеріалами, які долучались до клопотань, кожна з земельних ділянок пропонувалась для передачі як окремий єдиний масив.

Відповідачем не наведено нормативного обґрунтування своєї позиції щодо того, що всі земельні ділянки, які зазначені в кількох клопотаннях позивача, повинні складати єдиний масив. Іншими словами передбачена ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» вимога про можливість надання земельної ділянки у користування єдиним масивом, на переконання суду, означає заборону передачі у користування одним рішенням кількох земельних ділянок, які не є єдиним масивом, оскільки в такому випадку порушуватиметься принцип ефективного використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

В даному випадку позивач просив відповідача прийняти рішення про надання йому у користування земельних ділянок по кожному окремому клопотанню. Тоді як відповідач надав лише узагальнену відповідь по всіх клопотаннях.

Згідно з ч.3 ст.123 ЗК України підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог Закону України «Про фермерське господарство» та Земельного кодексу України передача земель державної та комунальної власності в оренду без конкурентних засад (земельних торгів) можлива при передачі земельних ділянок громадянам для ведення фермерського господарства.

З наведених законодавчих положень випливає, що саме громадянам, які бажають створити фермерське господарство у визначеному законом порядку, надано можливість отримати земельну ділянку в оренду відповідно до ч.2 ст.134 ЗК України без проведення земельних торгів.

При цьому вказані законодавчі норми не містять обмежень щодо кількості звернень громадян для отримання земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства

Відповідно до вимог ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Головним управлінням Держземагенства у Львівській області не надано доказів правомірності надання позивачу відмови у задоволенні його клопотань єдиним рішенням, викладеним у формі листа від 25.07.2014 №31-13-0.5-6636/2-14.

Враховуючи вищенаведене колегія суду погоджується із рішенням суду першої інстанції, що спірне рішення відповідача на предмет відповідності його вимогам законодавства є необґрунтованим, суперечить вимогам Земельного кодексу України, Закону України «Про фермерське господарство» і прийняте з порушенням передбачених ст. 2 КАС України принципів, тому його слід визнати протиправним та скасувати, задовольнивши в цій частині позовні вимоги.

Також колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою так як така вимога пов'язана із здійсненням відповідачем владних повноважень під час адміністративних процедур, відтак суд не міг своїм рішенням підміняти державний орган, на який законом покладено обов'язок прийняття такого.

Відповідно до ст. 200 КАСУкраїни суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає,що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення здодержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Держземагенства у Львівській області - залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02.02.2015 року у справі № 813/5895/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Р.П. Сеник

Судді : Р.Б. Хобор

Я.С. Попко