Справа № 820/19486/14
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 року м. Київ К/800/37988/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді - Васильченко Н.В.,

суддів: Калашнікової О. В., Леонтович К.Г.

провівши попередній розгляд справи за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції в Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21 травня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2015 року у справі № 820/19486/14 за позовом Державної фінансової інспекції в Харківській області до Харківського індустріально-педагогічного технікума, третя особа: ОСОБА_1 про зобов'язання виконати вимогу, -

в с т а н о в и л а :

Державна фінансова інспекція в Харківській області звернулась в суд з позовом до Харківського індустріально-педагогічного технікуму, в якому просила зобов'язати відповідача виконати вимогу про усунення виявлених порушень від 21.08.2014 року № 031-25/9139, а саме: забезпечити відшкодування збитків у загальній сумі 30073,31 грн., допущених через невжиття заходів щодо своєчасного стягнення дебіторської заборгованості за проживання в житловому будинку (15175,59 грн.) та за проживання у студентських гуртожитках (14897,72 грн.), термін позовної давності якої минув, в порядку та розмірах, передбачених статтями130-136 Кодексу законів про працю України, за рахунок осіб, що допустили порушення при виконанні посадових обов'язків, до державного бюджету за кодом бюджетної класифікації доходів 21080500, символ звітності 090, в Управлінні Державної казначейської служби України у Червонозаводському районі м. Харкова, в установі банку - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, , на рахунок № 0011.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі акту планової ревізії від 07.08.2014 року №031-11/20 винесено вимогу від 21.08.2014 № 031-25/9139, відповідачем не виконано не в повному обсязі, а саме залишається не усунутим порушення щодо забезпечення відшкодувати збитки в загальній сумі 30073,31 грн. Також позивач зазначив, що виявлене порушення виникло у відповідача через дебіторську заборгованість за надані послуги з надання приміщення гуртожитку та житлового будинку для проживання, термін позовної давності якої минув, щодо втрати боржника в зобов'язанні, через що завдано матеріальної шкоди технікуму.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2015 року, у задоволенні адміністративного позову Державної фінансової інспекції в Харківській області відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями Державна фінансова інспекція в Харківській області звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, якими позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною фінансовою інспекцією в Харківській області проведено планову ревізію фінансово - господарської діяльності Харківського індустріально-педагогічного технікуму за період з 01.02.2012 року по 01.06.2014 року, за результатами якої складено акт від 03.07.2014 року № 730-20/100.

На підставі акту ревізії від 03.07.2014 року № 730-20/100, Державною фінансовою інспекцією в Харківській області пред'явлено вимогу про усунення порушень Харківським індустріально-педагогічним технікумом від 21.08.2014 року № 031-25/9139. Відповідачем не виконано зазначену вимогу в частині, зокрема: забезпечення відшкодування збитків в загальній сумі 30073,31 грн., допущених через невжиття заходів щодо своєчасного стягнення дебіторської заборгованості за проживання в житловому будинку (15175,59 грн.) та за проживання у студентських гуртожитках (14897,72 грн.), термін позовної давності якої минув, в порядку та розмірах, передбачених статтями130-136 Кодексу законів про працю України, за рахунок осіб, що допустили порушення при виконанні посадових обов'язків, до державного бюджету за кодом бюджетної класифікації доходів 21080500, символ звітності 090, в Управлінні Державної казначейської служби України у Червонозаводському районі м. Харкова, в установі банку - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, , на рахунок № 0011, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що про наявність відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом зобов'язання виконання вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не шляхом пред'явлення позову до підконтрольної установи про виконання вимоги.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» № 2939-XII (Закон № 2939-XII) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю. Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення, Держфінінспекція відповідно), визначено, що Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю. Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21). Положенням установлено, що Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми узгоджуються з положеннями ст. 10 Закону № 2939-ХІІ, якою визначено права органу державного фінансового контролю. Зокрема, пунктом 7 передбачено право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства. Згідно з п. 10 ст. 10 Закону № 2939-ХІІ органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми - при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 2939-XII законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень. При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Орган державного фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки. У справі, що розглядається, Інспекція пред'явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю, вони не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії.

Аналогічна з наведеною правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від від 28 жовтня 2015 року у справі № 21-462а14.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2- Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Колегія суддів дійшла думки, що суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно дослідили обставини справи, вірно встановили характер спірних правовідносин та обґрунтовано застосували норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм процесуального закону, які б призвели до ухвалення незаконного рішення судами першої та апеляційної інстанцій, не вбачається.

Згідно ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Харківській області відхилити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21 травня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2015 року по справі № 820/19486/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 - 239-1 КАС України.

Судді: