Справа № 826/10746/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Науково - дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною постанови.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Державне підприємство «Науково - дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» (далі по тексту також – позивач) з позовом до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі також – відповідач), в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просило:

- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП №47463205 від 07.05.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) за підписом головного державного виконавця Бойка Олександра Миколайовича.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що постанова від 07.05.2015 року №47463205 прийнята за відсутності законних підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження, передбачених п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідач через канцелярію суду надіслав письмові заперечення проти позову, у яких зазначив на дотримання ним приписів чинного законодавства у спірних правовідносинах та відсутність підстав для задоволення позову. У судове засідання явку повноважного представника не забезпечив.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, суд з підстав, визначених ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, прийшов до висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з огляду про наступне.

Як свідчать матеріали справи, 07.05.2015 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП №47463205 прийнято постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження щодо примусового виконання ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2015 року про забезпечення позову у справі №826/7272/15.

Позивач не погоджуючись із правомірністю постанови від 07.05.2015 року №47463205 про відмову у відкритті виконавчого провадження, звернувся з даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Нормативно-правовим актом, який регламентує умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Як встановлено ч.1 та ч.2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно норм цього Закону України «Про виконавче провадження» підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: - виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; - ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; - судові накази; - виконавчі написи нотаріусів; - посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; - постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; - постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу; - рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу; - рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

При цьому, положеннями ч.1 та абз.2 ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. При цьому, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Матеріали справи свідчать, що позивачем до виконавчої служби до примусового виконання подавалась ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва про забезпечення позову у справі №826/7272/15, згідно якої «зупинено дію наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України №147 від 15.04.2015 року «Про проведення перевірки окремих питань фінансово – господарської діяльності Державного підприємства «Науково - дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», відписаного Першим заступником Міністерства аграрної політики та продовольства України».

07.05.2015 державним виконавцем відділу винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження згідно п. 8 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Вирішуючи питання щодо правомірності постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 07.05.2015, суд вважає за доцільне зазначити про таке.

Статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

В аспекті наведеного, суд звертає увагу на те, що в ухвалі Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2015 за № 826/7272/15, судом вже зупинено дію наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України №147 від 15.04.2015 року «Про проведення перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця».

З наведеного слідує, що оскільки дія наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України №147 від 15.04.2015 року, зупинена ухвалою суду, що вже є встановленим юридичним фактом, заходи примусового виконання відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» відсутні.

Таким чином, зупинення дії наказу судовим рішенням, виключає здійснення виконавчого провадження, позаяк в ухвалі Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2015 року про забезпечення позову у справі №826/7272/15, відсутнє посилання на дії, які мали бути вчиненні або від вчинення яких мав утриматись суб’єкт владних повноважень.

Пунктом 8 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності обставин, передбачених законом, які виключають здійснення виконавчого провадження.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про правомірність постанови від 07.05.2015р. про відмову у відкритті виконавчого провадження.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур