Справа № 161/18598/15-а 2-а/161/607/15
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року Справа № 876/627/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Шавеля Р.М., Бруновської Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу представника позивача - ОСОБА_1 в інтересах громадянки Афганістану ОСОБА_3 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.12.2015р. в справі № 161/18598/15-а за позовом Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Управління ДМС України у Волинській області до ОСОБА_3 про примусове видворення,

встановив:

07.12.2015 року позивач - Луцький прикордонний загін Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України - звернувся в суд з позовом, в якому просив на підставі ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусово видворити з України громадянку Афганістану ОСОБА_3.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.12.2015 року адміністративний позов задоволено повністю. Постановлено видворити за межі України громадянку Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в примусовому порядку.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник позивача - ОСОБА_1 в інтересах громадянки Афганістану ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню. Вказує на те, що громадянка Афганістану ОСОБА_3 легально перебувала на території України, оскільки була документована довідкою про звернення за захистом в Україні №007146 зі строком дії до 08.11.2015 року. Наказом ГУ ДМС України в м. Києві №910 від 29.10.2015 року документи іноземки прийняті в оформлення для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Продовжено строк розгляду заяви іноземця про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до 29.01.2016 року. Крім того, відповідач не володіє українською мовою та не мала можливості отримати належну правову допомогу. В матеріалах адміністративної справи відсутні дані про те, що відповідач отримала належне роз'яснення правових наслідків своїх дій, а також рішення про примусове повернення і мала можливість отримати правову допомогу та оскаржити дане рішення до суду. Просить скасувати оскаржувану постанову, та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

На підставі п.2 ч.1 ст. 197 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що 05.12.2015 року о 04:50 год. в контрольованому прикордонному районі, на автомобільній дорозі сполученням «Луцьк - Володимир-Волинський» в районі с. Фалемичі, під час слідування в автомобілі марки «Фольксваген Т5» р/н НОМЕР_1, в сторону державного кордону України з Республікою Польща, за спробу незаконного перетинання державного кордону України, з України в Республіку Польща поза пунктом пропуску через державний кордон України була затримана громадянка Афганістану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що вбачається із копії протоколу про адміністративне затримання від 05.12.2015 року. При перевірці та встановленні особи затриманої, виявлено, що в останньої відсутній паспортний документ, наявна довідка Управління у справах біженців ГУ ДМС України в м. Києві про додатковий захист на території України № 2015 КУІV 0361 від 08.10.2015 року, однак її термін дії закінчився 08.11.2015 року. Інші документи відсутні.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідач перебуває на території України незаконно та без будь-яких документів, а тому повинен бути примусово видворений за рішенням суду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 22.09.2011 року №3773-УІ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено випадки, коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України.

Зокрема, передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно з ч.3 ст.26 вказаного Закону один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері захисту державного кордону.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Таким чином, примусовому видворенню передують дві обставини, а саме: прийняття рішення про примусове повернення, яке відповідає усім вимогам чинного законодавства та встановленій формі, і ухилення від виїзду після прийняття такого рішення.

Згідно з п.2.1 «Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119, у рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець повинен виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення, а іноземець зобов'язаний самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

У додатку 1 до Інструкції міститься затверджена форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства.

Дослідивши в судовому засіданні під час апеляційного розгляду справи рішення про примусове повернення з України громадянки Афганістану ОСОБА_3 від 07 грудня 2015 року, колегія суддів встановила, що таке рішення позивача не відповідає вимогам Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, зокрема, в частині визначення строку, протягом якого іноземець повинен виїхати з України, а також щодо ознайомлення такого із прийнятим рішенням.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в день прийняття зазначеного рішення - 07 грудня 2015 року позивач звернувся в суд з позовом про примусове видворення, не з'ясувавши обставин добровільного виконання рішення про примусове повернення.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що у громадянки Афганістану ОСОБА_3 є довідка Управління у справах біженців ГУ ДМС України в м. Києві про додатковий захист на території України № 2015 КУІV 0361 від 08.10.2015 року, термін дії якої закінчився 08.11.2015 року.

Однак представником апелянта долучено до матеріалів справи копію листа Головного управління Державної міграційної служби в місті Києві №1-12/вх. 182-16 від 14.01.2016 року, який містить інформацію про те, що відповідачу продовжено строк розгляду заяви іноземця про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до 29.01.2016 року.

Колегія суддів дійшла висновку, що довідка про звернення за захистом в Україні відповідно п. 3. ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» є документом, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов'язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України. Відтак, оскільки не прийнято остаточного рішення щодо визначення статусу відповідача, підстави для видворення особи - відсутні.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідач не володіє українською мовою та перебував в умовах фактичної ізоляції (в пункті тимчасового перебування) без можливості отримання належної правової допомоги.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач - громадянка Афганістану ОСОБА_3 отримала належне роз'яснення правових наслідків своїх дій, а також рішення про примусове повернення і мала можливість отримати правову допомогу та оскаржити дане рішення до суду.

Таким чином, враховуючи невідповідність оскаржуваного рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства вимогам чинного законодавства, неотримання процедури щодо примусового повернення, а також наявність у громадянки Афганістану ОСОБА_3 довідки про звернення за захистом в Україні, колегія суддів вважає, що в силу вимог ч.8 ст.26 та ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» застосування щодо відповідача примусового видворення є помилковим, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Скаржник у встановленому законом порядку довів наявність передбачених законом підстав для скасування постанови суду.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу громадянки Афганістану ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.12.2015р. в справі № 161/18598/15-а та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після надіслання її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Шавель Р.М.

Бруновська Н.В.