Справа № 826/10780/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

03 лютого 2016 року № 826/10780/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., суддів Літвінової А.В., Кротюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до третя особаУправління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова, Пенсійного фонду України Чернігівський юридичний коледж
провизнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова, Пенсійного фонду України, третя особа: Чернігівський юридичний колледж, у якому просив:

- визнати бездіяльність відповідача - Пенсійного фонду України щодо внесення змін до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема, зарахування (внесення) до його страхового стажу повного періоду проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України протиправною;

- зобов`язати Пенсійний фонд України внести зміни до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування шляхом включення до його індивідуальних відомостей про застраховану особу повної інформації про страховий стаж ОСОБА_1 за період проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з 1 січня 2005 року по 11 січня 2007 року (2 роки 0 місяців 11 днів) включно.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що йому протиправно не було включено страховий стаж за період служби у Державній кримінально-виконавчій службі України з 01.01.2005 по 11.01.2007, що стало наслідком користування гарантіями, встановленими для працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, не в повному обсязі.

У судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник Пенсійного фонду України у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та вказав, що позивач, як військовослужбовець, не підлягав загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню в період з 01.01.2005 по 11.01.2007 і за нього (або ним) не сплачувалися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігова у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду заперечення на позов, у яких зазначив, що в Управлінні відсутні підстави для внесення змін до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування шляхом включення до індивідуальних відомостей про застраховану особу повної інформації про страховий стаж за період проходження, так як позивач не досяг пенсійного віку, передбаченого Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, позивач з 15.08.2003 по 11.01.2007 проходив службу у Державній кримінально-виконавчій службі України.

Однак, за даними Державного реєстру зазначений вище період роботи позивача повністю не внесено до індивідуальних відомостей про застраховану особу, зокрема не внесено відомості про страховий стаж ОСОБА_1 з 01.01.2005 по 11.01.2007.

24.03.2015, керуючись п. 3 розділу II Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, ст. 18 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивач звернувся із заявою до Пенсійного фонду України про внесення відповідних змін до Державного реєстру.

Листом від 08.04.2015 № 3517/13-11 Пенсійний фонд України надав відповідь на вказане звернення позивача, у якій зазначив, що до внесення відповідних змін в законодавство звітність до системи персоніфікованого обліку не подається.

Вказаним листом позивача також повідомлено, що з 01.01.2011 вступив в дію Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010, п.9 ст. 4 якого визначено, що військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби), особи рядового і начальницького складу є платниками єдиного внеску.

За тим, ОСОБА_1 звернувся до Кабінету Міністрів України із скаргою, у якій просив дати правову оцінку діям посадових осіб Пенсійного фонду України. Дане звернення було передано для розгляду по суті до Департаменту персоніфікованого обліку, інформаційних систем та мереж Пенсійного фонду України, який листом від 07.05.2015 № 3517/1/13-3 повідомив позивачу, що дані до реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них вносяться на підставі звітних відомостей, поданих страхувальником.

ОСОБА_1 вважає позицію Пенсійного фонду України такою, що порушує його права і соціальні гарантії, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до п.1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280 (далі - Положення № 280), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України.

Згідно з п. 2 Положення № 280 Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464), який набув чинності з 01.01.2011, пп. 5 п. 4 Положення № 280, Пенсійний фонд відповідно до покладених на нього завдань формує та веде реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр), здійснює заходи щодо надання інформації з Державного реєстру відповідно до цього Закону.

Згідно зі ст. 14-1 Закону № 2464 Пенсійний фонд та його територіальні органи зобов`язані забезпечувати, зокрема, своєчасне внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру та здійснювати контроль за достовірністю відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру.

Відповідно до пп. 6 п. 4 цього ж Положення Пенсійний фонд України організовує, координує та контролює роботу територіальних управлінь щодо внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру та їх використання.

Статтею 18 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що джерелами формування Державного реєстру є відомості, що надходять до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; платників єдиного внеску; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад; органів доходів і зборів та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску; інших джерел, передбачених законодавством.

Порядок формування даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру визначено розділом 2 Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 18.06.2014 № 10-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562.

Згідно з п. 3 розділу 2 вказаного вище Положення дані до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру, зміни та уточнення до них вносяться на підставі звітності, що подається страхувальниками до органів доходів і зборів та передається до Пенсійного фонду України в порядку міжвідомчого обміну інформацією та відомостей, що надходять з інших джерел, визначених ст. 18 Закону № 2464.

Відповідно до п. 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 № 28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 № 41/26486 (далі - Положення № 28-2), управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах є територіальними органами Пенсійного фонду України.

Як вказано у пп. 4 п. 4 Положення № 28-2 управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань забезпечує ведення в районі (місті) реєстру застрахованих осіб Державного реєстру, своєчасне внесення відомостей до нього та їх використання, контроль за достовірністю відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру, та автоматизовану обробку інформації.

Із системного аналізу наведених нормативних актів убачається, що обов`язок внесення відомостей, змін та уточнення до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру покладено на територіальні управління Пенсійного фонду України. При цьому відомості мають бути отримані виключно з джерел, визначених статтею 18 Закону № 2464.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 13-1 Закону № 2464 Пенсійний фонд та його територіальні органи мають право брати участь у планових перевірках, які проводяться органами доходів і зборів, для перевірки достовірності відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру, та у випадках, передбачених законом, проводити позапланові перевірки бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів страхувальників щодо достовірності відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб або для призначення пенсій, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості з питань, що виникли під час таких перевірок.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 13-1 цього ж Закону, територіальні органи Пенсійного фонду України мають право, у разі виявлення за результатами перевірки поданих страхувальником недостовірних відомостей про застрахованих осіб, видавати приписи щодо усунення цих порушень, у разі їх невиконання у місячний строк - вносити відповідні зміни до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру.

Тобто, територіальний орган Пенсійного фонду України має право внести зміни до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру лише за наслідками проведення перевірки страхувальника.

Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу» від 23.06.2005 № 2713-ІV, який визначає правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження, набув чинності 20.07.2005.

Особи, які підлягали загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню в спірний період, визначені ст. 11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058).

У редакції ст. 11 Закону № 1058, чинній в період з 01.01.2005 по 08.06.2007, військовослужбовці, особи рядового та начальницького складу не підлягали загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню.

Стаття 14 Закону № 1058 визначила коло страхувальників відповідно до цього Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону № 1058 страхувальник зобов`язаний подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом, нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки страхові внески.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до Порядку обчислення та сплати сум страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, не сплачених у період з 01.01.2004 до 31.12.2006, щодо осіб, які не набули (не набудуть) право на пенсію за вислугу років згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та осіб, звільнених з військової служби, які виявили бажання отримувати пенсію в порядку і на умовах, передбачених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2004 за № 1185 (далі - Порядок), інформація про періоди проходження служби та одержані доходи вноситься до системи персоніфікованого обліку відповідним управлінням на підставі довідок про нараховані суми грошового забезпечення, виданих військовими частинами, військовими комісаріатами та іншими уповноваженими на це органами (пункти 9 та 2 Порядку).

Згідно з п. 1 цього Порядку здійснюється обчислення та сплата сум страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - суми страхових внесків) щодо осіб, які проходили службу у Збройних Силах, інших військових формуваннях, органах внутрішніх справ та інших органах, утворених відповідно до законів України, що дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", та які:

- не набули право на пенсію за вислугу років згідно із Законом на момент досягнення пенсійного віку, встановленого Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- не набудуть право на пенсію за вислугу років згідно із Законом внаслідок позбавлення військових або спеціальних звань, звільнення із служби у зв`язку із засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або за вчинення корупційного діяння;

- звільнені з військової служби, що набули право на отримання пенсії згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та виявили бажання отримувати пенсію в порядку і на умовах, передбачених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Представник Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігова у своїх запереченнях на позов вказав, що на даний час позивач із заявою на призначення пенсії згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не звертався.

08.06.2007 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 03.04.2007 № 857-V, який доповнив статтю 11 Закону № 1058 пунктом 17, включивши до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб рядового та начальницького складу.

Одночасно цим законом визначено і страхувальника за цю категорію осіб, а саме п. 2 ст. 14 Закону № 1058. Відповідно до наведеного страхувальниками є підприємства, установи, організації, військові частини та органи, які виплачують заробітну плату (винагороду), грошове забезпечення, допомогу.

Отже, в спірний період з 01.01.2005 по 11.01.2007 обов`язок по наданню звітності щодо найманих працівників до територіальних органів Пенсійного фонду України покладався на страхувальників - роботодавців. Військовослужбовці в цей період не підлягали загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і, як наслідок, відомості по вказаним особам не подавалися до територіальних органів Пенсійного фонду.

З наведеного убачається, що військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи рядового і начальницького складу набули статусу застрахованих осіб лише із набуттям чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 857 від 03.04.2007 (08.06.2007).

Судом зазначається, що суми страхових внесків обчислюються на підставі виданих військовими частинами, військовими комісаріатами та іншими уповноваженими на це органами довідок про нараховані суми грошового забезпечення за формою, що встановлюється правлінням Пенсійного фонду України (абзац 2 пункту 2 Порядку).

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач, як військовослужбовець, не підлягав загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню в період з 01.01.2005 по 11.01.2007. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що за цей період за нього (або ним) не сплачувалися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, з наведеного убачається, що підстави для внесення змін до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема, зарахування (внесення) до страхового стажу також період проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з 01.01.2005 по 11.01.2007 відсутні.

Крім того, суд не вбачає підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача Пенсійного фонду України щодо внесення змін до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки, судом встановлено, що обов`язок внесення відомостей, змін та уточнення до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру покладено на територіальні управління Пенсійного фонду України, тому позовна вимога в цій частині задоволенню не підлягає.

У зв`язку з вищенаведеним суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо зобов`язання Пенсійний фонд України внести зміни до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування шляхом включення до його індивідуальних відомостей про застраховану особу повної інформації про страховий стаж ОСОБА_1 за період проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з 1 січня 2005 року по 11 січня 2007 року (2 роки 0 місяців 11 днів) включно також не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, з`ясувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.С. Мазур
Судді
О.В. Кротюк

А.В. Літвінова