Справа № 826/11159/15
Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2016 р. м. Київ К/800/44967/15

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Веденяпіна О.А. (судді-доповідача), Зайцева М.П., Маринчак Н.Є.,

секретар судового засідання Корецький І.О.,

за участю: представника позивача: Канарського В.О.,

представника відповідача: Шипілової С-Х.І.,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Компанії МСМА Invest s.r.o.

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 серпня 2015 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2015 року

у справі № 826/11159/15

за позовом Компанії МСМА Invest s.r.o.

до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центральний офіс з обслуговування великих платників,

третя особа - Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Кредитпромбанк»,

про визнання дій протиправним та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

Компанія MCMA Invest s.r.o. (далі - Компанія) звернулась до в суд з адміністративним позовом до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників (далі - Центральний офіс), за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Кредитпромбанк» про:

- визнання неправомірною відмови в підтвердженні інформаційних повідомлень про фактичне внесення іноземних інвестицій оформлену рішенням Центральним офісом від 18 березня 2015 року № 6602/10/28-10-43-01-18;

- зобов'язання Центрального офісу підтвердити інформаційне повідомлення про внесення Компанією іноземних інвестицій шляхом проставлення відмітки на трьох примірниках Інформаційного повідомлення про внесення іноземної інвестиції згідно Договору строкового банківського вкладу (депозитної лінії) в іноземній валюті юридичної особи-нерезидента № 17/ДЛ/ЗЗДС/07 від 27 квітня 2007 року;

- зобов'язання Центрального офісу підтвердити інформаційне повідомлення про внесення Компанією іноземних інвестицій шляхом проставлення відмітки на трьох примірниках Інформаційного повідомлення про внесення іноземної інвестиції згідно Договору строкового банківського вкладу (депозитної лінії) в іноземній валюті юридичної особи-нерезидента №26/ДЛ/ЗЗДС/07 від 30 липня 2007 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 серпня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2015 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та прийняти рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В запереченнях на касаційну скаргу відповідач з доводами та вимогами позивача не погодився, просив касаційну скаргу залишити без задоволення.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, позивач звернувся до Центрального офісу з метою підтвердження внесення іноземної інвестиції на підставі договорів строкового банківського вкладу (депозитної лінії) в іноземній валюті юридичної особи-нерезидента від 27 квітня 2007 року № 17/ДЛ/33ДС/07 та від 30 липня 2007 року № 26/ДЛ/33ДС/07, укладених з ПАТ «Кредитпромбанк».

Рішенням Центрального офісу від 18 березня 2015 року № 6602/10/28-10-43-01-18 відмовлено позивачу в підтвердженні інформаційного повідомлення про фактичне внесення іноземних інвестицій з підстав того, що розміщені Компанією кошти на рахунках ПАТ «Кредитпромбанк», не є інвестиційним вкладом.

Відмовляючи у задоволенні позову, попередні судові інстанції погодилися із наведеним висновком відповідача та зазначили про те, що кошти, про підтвердження внесення яких зверталася Компанія, не є інвестиціями.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій помилковими, зробленими з порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення спору, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно з частиною 4 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України на суд покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України у мотивувальній частині судового рішення зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався. В мотивувальній частині рішення наводяться дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінка всіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору; визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд повинен це обґрунтувати.

В світлі висновку, викладеному у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», суд зобов'язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника, а виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення «Бендерський проти України», відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов'язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з'ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з'ясування об'єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника податків негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

Разом з тим, наведених вимог суди попередніх інстанцій не дотримались.

Відповідно до пункту 2 Порядку підтвердження органами державної податкової служби інформаційних повідомлень про фактичне внесення іноземних інвестицій та векселів, виданих під час увезення в Україну майна як внеску іноземного інвестора до статутного фонду підприємства з іноземними інвестиціями, а також за договорами (контрактами) про спільну інвестиційну діяльність, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 29 червня 2005 року № 238, для підтвердження інформаційних повідомлень про фактичне внесення іноземних інвестицій та векселів, виданих під час увезення в Україну майна як внеску іноземного інвестора до статутного фонду підприємства з іноземними інвестиціями, а також за договорами (контрактами) про спільну інвестиційну діяльність, іноземний інвестор або уповноважена ним в установленому порядку особа, векселедавець (далі - заявник) звертається із заявою у письмовій формі до органу державної податкової служби за місцем здійснення інвестиції (далі - податковий орган).

Відповідно до пункту 1 Закону України «Про режим іноземного інвестування» іноземні інвестиції - цінності, що вкладаються іноземними інвесторами в об'єкти інвестиційної діяльності відповідно до законодавства України з метою отримання прибутку або досягнення соціального ефекту;

Статтею 3 наведеного Закону визначено форми здійснення іноземних інвестицій, відповідно до змісту якої іноземні інвестиції можуть здійснюватися у формах, які не заборонені законами України, в тому числі без створення юридичної особи на підставі договорів із суб'єктами господарської діяльності України.

В розвиток наведеного положення постановою Правління Національного банку України від 10 серпня 2005 року № 280 затверджено Положення про порядок іноземного інвестування в Україну (далі - Положення), зі змісту якого слідує, що інвестиційний вклад є формою інвестицій.

Згідно з підпунктом 1.1 названого Положення (в редакції, на час здійснення позивачем вкладу) інвестиційний вклад - кошти, які іноземний інвестор з метою отримання відсотків розміщує на вкладному (депозитному) рахунку в уповноваженому банку на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу на строк не менше ніж на один рік без права дострокового розірвання цього договору.

Постановою Правління Національного банку України від 23 грудня 2009 № 762 було внесено зміни до Положення та підпункт 1.1 викладено у новій редакції, відповідно до якої

інвестиційний вклад - кошти, які іноземний інвестор - юридична особа з метою отримання процентів розміщує на вкладному (депозитному) рахунку в уповноваженому банку на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу на строк не менше ніж один календарний рік без права дострокового розірвання цього договору та зменшення суми вкладу протягом зазначеного строку за умови, що це обумовлено в договорі.

Таким чином, підтвердження органами державної податкової служби інформаційних повідомлень про фактичне внесення іноземних інвестицій відбувається у разі розміщення іноземним інвестором коштів на вкладному (депозитному) рахунку в уповноваженому банку на підставі укладеного договору на строк не менше ніж один календарний рік без права дострокового розірвання цього договору та зменшення суми вкладу протягом зазначеного строку за умови, що це обумовлено в договорі

Обставина укладення договору на строк менше ніж один календарний рік без права дострокового розірвання цього договору та зменшення суми вкладу протягом зазначеного строку за умови, що це обумовлено в договорі, входить до предмету доказування для цілей вирішення вказаного спору.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій, роблячи висновок про відсутність підстав для підтвердження органами державної податкової служби інформаційних повідомлень про фактичне внесення іноземних інвестицій не надали оцінку наявним у матеріалах справи додатковим угодам (а.с. 23, 88) до укладених договорів, які, за твердженням позивача, свідчать про те, що укладення договорів про здійснення інвестиційного вкладу між Компанією та ВАТ «Кредипромбанк» здійснювалось на строк більше ніж один календарний рік і без права дострокового розірвання цього договору та зменшення суми вкладу протягом зазначеного строку.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що надання оцінки всім важливим аргументам сторін, що беруть участь у справі, становить гарантію дотримання принципу справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною від 17 липня 1997 року.

Втім, суди попередніх інстанцій, розглядаючи позов Компанії, в порушення названої статті Конвенції не здійснили справедливого розгляду справи, адже судові рішення не містять мотивування причин відхилення тверджень позивача про внесення змін до договорів строкових банківських вкладів додатковими угодами, незважаючи на те, що на підставі названих додаткових угод встановлюються обставини, що входять до предмету доказування для цілей вирішення вказаного спору.

Слід відмітити і те, що віднесення ПАТ «Кредитпромбанку» до категорії неплатоспроможних відбулось вже після укладення договорів з Компанією і не може спростувати факту розміщення коштів іноземним інвестором на рахунках у банку з метою отримання прибутку та обставини того, що вкладення таких коштів здійснювалось в об'єкт оподаткування. Укладення договорів застави на кошти, які були розміщені позивачем в банку, є формою розпорядження майном (коштами) і не впливає на економічну сутність здійсненого вкладу.

Названі вище обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, для чого в разі необхідності зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування цих обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися; дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судами попередніх інстанцій на підставі належних та допустимих доказів не було з'ясовано належним чином обставини справи, в той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Компанії МСМА Invest s.r.o. задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 серпня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2015 року скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді О.А. Веденяпін
М.П. Зайцев
Н.Є.Маринчак