Справа № 16/447-НА
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року м. Київ К/800/20969/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Хмельницькому Хмельницької області Державної податкової служби на постанову Господарського суду Хмельницької області від 23.07.2007 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2013 по справі №16/447-НА (№22473/10/9104) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «INTER CARS UKRAINE» до Державної податкової інспекції в місті Хмельницькому, третя особа - Державна податкова адміністрація у Хмельницькій області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Господарського суду Хмельницької області від 23.07.2007, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2013, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «INTER CARS UKRAINE» до Державної податкової інспекції в місті Хмельницькому, третя особа - Державна податкова адміністрація у Хмельницькій області, задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення Державної податкової інспекції в місті Хмельницькому від 08.05.2007 №/0/3906 та №/0/3907, від 07.06.2007 №/1/5015 та №/1/5016.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Державна податкова інспекція у місті Хмельницькому Хмельницької області Державної податкової служби 14.04.2013 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 14.05.2013 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Господарського суду Хмельницької області від 23.07.2007 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2013, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального права, зокрема підпункту 1.18.1 пункту 1.18, пунктів 1.23, 1.26 статті 1, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», підпункту 7.3.6 пункту 7.3 статті 7, статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість».

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадовими особами Державної податкової інспекції в місті Хмельницькому було проведено виїзну планову перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «INTER CARS UKRAINE» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2005 по 31.12.2006.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та підпункту 7.3.6 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Висновок податкового органу про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «INTER CARS UKRAINE» вказаних норм податкового законодавства ґрунтується на завищенні позивачем валових витрат внаслідок безпідставно включення до їх складу нарахованої суми орендної плати за укладеними договорами оренди з пов'язаними особами - Приватним підприємством «Укркомп» та Товариством з обмеженою відповідальністю Спецбудроб», що призвело до заниження розміру податку на прибуток.

За результатами проведеної перевірки Державною податковою інспекцією в місті Хмельницькому складено акт від 26.04.2007 №47/23-05 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 08.05.2007 №/0/3906, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 251625,00грн., у тому числі 165616,00грн. - основний платіж та 86009,00грн. - штрафні (фінансові) санкції; №/0/3907, яким позивачу визначено суму штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість у розмірі 3488,00грн.

За наслідком адміністративного оскарження рішенням податкового органу скарги позивача було залишено без задоволення, податкові повідомлення-рішення - без змін та прийнято податкові повідомлення-рішення від 07.06.2007 №/1/5015 та №/1/5016.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 08.05.2007 №/0/3906 та від 07.06.2007 №/0/3906 слід зазначити наступне.

Згідно з підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не включаються до складу валових витрат витрати на потреби, не пов'язані з веденням господарської діяльності, а саме: виплату винагород або інших видів заохочень пов'язаним з таким платником податку фізичним чи юридичним особам у разі, якщо немає документальних доказів, що таку виплату або заохочення було проведено як компенсацію за фактично надану послугу (відпрацьований час). За наявності зазначених документальних доказів віднесенню до складу валових витрат підлягають фактичні суми виплат (заохочень), але не більші ніж суми, розраховані за звичайними цінами.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем Приватним підприємством «Укркомп» та Товариством з обмеженою відповідальністю Спецбудроб» було укладено договори оренди нежитлових приміщень загальною площею 1323,7кв.м. та 1256,8кв.м. відповідно; розмір орендної плати в місяць за вказаними договорами складав 45244,80грн. (6 євро за 1 кв.м.).

В той же час, Товариство з обмеженою відповідальністю «INTER CARS UKRAINE» з Приватним підприємством «Укркомп» та Товариством з обмеженою відповідальністю Спецбудроб» є пов'язаними особами оскільки ОСОБА_2 є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «INTER CARS UKRAINE» та володіє часткою в статутному фонді (30%), а також він є засновником Приватного підприємства «Укркомп» та Товариства з обмеженою відповідальністю Спецбудроб» з частками в їх статутному фонді 100%, що підтверджується установчими документами.

Разом з тим, укладення договорів з пов'язаними особами при дотримані рівня звичайних цін законом не заборонено, натомість податковим органом не надано доказів на підтвердження того, що розмір орендної плати було розраховано позивачем за цінами нижчими чи вищими за звичайні ціни.

За таких обставин, зважаючи на підтвердження позивачем належними первинними документами понесення витрат за договорами оренди, визначення товариству суми податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств є безпідставним.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 08.05.2007 №/0/3907 та від 07.06.2007 №/1/5016 слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях.

Згідно пункту 6.1 статті 6 цього ж Закону у разі коли сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом відповідно до статті 4 цього Закону, такий контролюючий орган надсилає платнику податків податкове повідомлення, в якому зазначаються підстава для такого нарахування, посилання на норму податкового закону, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок податкових зобов'язань, сума податку чи збору (обов'язкового платежу), належного до сплати, та штрафних санкцій за їх наявності, граничні строки їх погашення, а також попередження про наслідки їх несплати в установлений строк та граничні строки, передбачені законом для оскарження нарахованого податкового зобов'язання (штрафних санкцій за їх наявності).

Підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

З системного аналізу вказаних норми вбачається, що обов'язком податкового органу є зазначення в податковому повідомленні-рішенні суми податку чи збору (обов'язкового платежу) належного до сплати. Базою для нарахування штрафних (фінансових) санкцій є розмір недоплати (заниження податкового зобов'язання), яка визначена в податковому повідомленні.

За результатом розгляду справи судами встановлено, що в акті перевірки від 26.04.2007 №47/23-05 відповідачем зроблено висновок про заниження позивачем податкового зобов'язання з податку на додану вартість із зазначенням суми, проте в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях від 08.05.2007 №/0/3907 та від 07.06.2007 №/0/3907 розрахована сума не вказана, податкове зобов'язання зі сплати податку на додану вартість не визначене, у зв'язку з чим застосування до позивача суми штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 3488,00грн. є неправомірним.

За таких обставин, висновки податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства є необґрунтованими.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231 та частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Хмельницькому Хмельницької області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Господарського суду Хмельницької області від 23.07.2007 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2013 по справі №16/447-НА (№22473/10/9104) залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв