Справа № 210/4844/15-а
Суддя: Вікторович Н. Ю.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4844/15-а
Провадження № 2-а/210/40/16
П О С Т А Н О В А

іменем України

"02" лютого 2016 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Вікторович Н.Ю.,

за участі секретаря судового засідання: Ширинової К.С.,

представника позивачів: ОСОБА_2

в порядку ст.41 КАС України без фіксування судового засідання звукозаписувальним пристроєм, адміністративну справу за уточненим позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ОСОБА_1 ради, про визнання протиправним та скасування рішення субєкта владних повноважень про відмову в приватизації кімнати у гуртожитку від 16 вересня 2015 року №321, -

В С Т А Н О В И В:

08 жовтня 2015 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на розгляд надійшов вищевказаний адміністративний позов, який в подальшому представником позивачів 18 грудня 2015 року було уточнено, та вмотивовано тим, що 31 серпня 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулась до Виконкому Дзержинської районної у мусті ради, (діючи в інтересах позивача, - ОСОБА_4О.) із заявою про передачу їй в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність кімнати №508 у гуртожитку №1 будинку №2 на пл. Домнобудівників м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, яка використовується сім'єю заявниці на умовах найму.

Рішенням №321 від 16 вересня 2015 року, відповідач відмовив у передачі вищезазначеної кімнати в приватну спільну часткову власність, з тих підстав, що згідно з розрахунком залишків житлових чеків трьох членів сімї недостатньо для приватизації вищезазначеної кімнати у гуртожитку загальною площею 22,6 м.кв. Надлишок загальної площі складає 2,5 м.кв.

Крім того, у рішенні від 16 вересня 2015 року відповідач зазначив, що відповідно до п.5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека, або з частковою доплатою один раз. Офіційне тлумачення викладеної законодавчої норми міститься у Рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2010 від 10 червня 2010 року. Згідно з вказаним рішенням, приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною. Одноразовість приватизації житла обумовлено номінальною вартістю житлового чека та санітарною нормою загальної площі для приватизації житла (21 м.кв. на наймача і кожного члена його сім'ї, та додатково 10 м.кв. на сім'ю). Діюче законодавство України на теперішній час не містить норми щодо приватизації другого житлового приміщення при недостатній кількості залишків житлових чеків.

Вказував на те, що сім'я заявниці, у складі трьох осіб (ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3) вже брала участь в приватизації квартири №1 в будинку №190, на вул. Шекінській, в м. Жмеринка, Жмеринського району, Вінницької області, відповідно до свідоцтва про право власності на житло №104 від 15 квітня 2002 року. Так, відповідно до вищезазначеної довідки, загальна площа квартири в якій сімя заявниці брала участь у приватизації становить 67,2 м.кв. Відповідно до довідки Жмеринського територіального відокремленого без балансового відділення №10001/0112 ПАТ «Державний ощадний банк України», від 17 листопада 2014 року №392, залишки житлових чеків кожного члена сім'ї після участі в приватизації склали 1,17 гривень.

Вважає, що вищезазначена позиція відповідача є необґрунтованою та безпідставною.

Зазначав, що позивачі житловий чек використали частково, не перевищивши санітарну норму, оскільки приймали участь у приватизації житлової площі 67,2 м.кв. на склад сім'ї з чотирьох осіб, тобто кожному по 14,3 м.кв., в той час як санітарна норма становить 21 м.кв. загальної площі на наймача і кожного члена сім'ї та додатково 10 м.кв. на сім'ю. Вважає, що оскільки сімя позивачів використала свої житлові чеки частково, а не повністю, має на кожного члена сімї залишки коштів на приватизаційному депозитному рахунку по житловому чеку в сумі 1,17 гривень, санітарна норма становить 21 м.кв. загальної площі на наймача і кожного члена сім'ї та додатково 10 м.кв. на сім'ю, сімя позивачів приймала участь у приватизації 67,2 м.кв., тобто не перевищила санітарну норму, тому відповідач прийшов до неправильного висновку про відмову в приватизації кімнати у гуртожитку.

На підставі викладеного просив уточнений адміністративний позов задовольнити, та визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Дзержинської районної у місті ОСОБА_1 ради №321 від 16 вересня 2015 року, про відмову в приватизації кімнати №508 у гуртожитку в корпусі №1 будинку №2, на пл. Домнобудівників в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, зобов'язати виконком Дзержинської районної у місті ОСОБА_1 ради розглянути заяву №298 від 31 серпня 2015 року ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, про приватизацію кімнати №508 у гуртожитку №1 будинку №2 на пл. Домнобудівників, на залишки житлових чеків з доплатою різниці надлишкової загальної площі, та стягнути з державного бюджету на користь позивача ОСОБА_3 сплачений судовий збір.

Присутній у судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_2 надав пояснення по суті справи, підтримав уточнений адміністративний позов у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у ньому, просив суд його задовольнити.

Представник відповідача, - Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ОСОБА_1 ради, до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності, вказував на те, що питання приватизації спірної кімнати у гуртожитку було розглянуто виконкомом районної у місті ради та винесено рішення від 16 вересня 2015 року №321 про відмову. Позиція виконкому з даного питання викладена в тексті зазначеного рішення.

Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.41 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивачів, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З письмових матеріалів справи судом встановлено, що 31 серпня 2015 року позивач ОСОБА_3 (а.с.9, 10) звернулась до Виконкому Дзержинської районної у мусті ради, (діючи в інтересах позивача, - ОСОБА_4 (а.с.7, 8) із заявою про передачу їй в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність кімнати №508 у гуртожитку №1 будинку №2 на пл. Домнобудівників м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с.15), яка використовується сім'єю заявниці на умовах найму (а.с.12-14).

Рішенням №321 від 16 вересня 2015 року, відповідач відмовив у передачі вищезазначеної кімнати в приватну спільну часткову власність (а.с.16). Рішення вмотивовано тим, що сім'я заявниці у складі трьох осіб (ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9, 10), дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7, 8), та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11, 22) (а.с.18), вже брала участь в приватизації квартири №1 в будинку №190 на вул. Шекінській в м. Жмеринка Жмеринського району Вінницької області. Відповідно до довідки Жмеринського територіального відокремленого без балансового відділення №10001/0112 ПАТ «Державний ощадний банк України» від 17 листопада 2014 року №392, залишки житлових чеків кожного члена сім'ї після участі в приватизації склали 1,17 гривень. Згідно з розрахунком (додаток), залишків житлових чеків трьох членів сімї недостатньо для приватизації вищезазначеної кімнати у гуртожитку загальною площею 22,6 м.кв. Надлишок загальної площі складає 2,5 м.кв. (а.с.17). Відповідно до п.5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз. Офіційне тлумачення викладеної законодавчої норми міститься в Рішенні Конституційного суду України №15-рп/2010 від 10 червня 2010 року. Згідно з вказаним рішенням, приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною. Одноразовість приватизації житла обумовлено номінальною вартістю житлового чека та санітарною нормою загальної площі для приватизації житла (21 м.кв. на наймача і кожного члена його сімї та додатково 10 м.кв. на сімю). Діюче законодавство України на теперішній час не містить норми щодо приватизації другого житлового приміщення при недостатній кількості залишків житлових чеків.

З матеріалів справи вбачається, що сім'я позивача ОСОБА_5 Е,М., у складі трьох осіб (ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3) (а.с.18) вже брала участь в приватизації квартири №1 в будинку №190, на вул. Шекінській, в м. Жмеринка, Жмеринського району, Вінницької області, відповідно до свідоцтва про право власності на житло №104 від 15 квітня 2002 року (а.с.19).

Відповідно до вищезазначеної довідки, загальна площа квартири в якій сімя заявниці брала участь у приватизації становить 67,2 м.кв.

Відповідно до довідки Жмеринського територіального відокремленого без балансового відділення №10001/0112 ПАТ «Державний ощадний банк України», від 17 листопада 2014 року №392 (а.с.20), залишки житлових чеків кожного члена сім'ї після участі в приватизації склали 1,17 гривень.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивачів, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне.

Відповідно до абз.1 преамбули Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», цей законодавчий акт визначає правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання.

За даним у статті першій цього Закону №2482-ХІІ визначенням приватизація державного житлового фонду, - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До державного житлового фонду Закон відносить житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Згідно норм п.1 та 2 ст.2 Закону №2482-ХІІ до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. При цьому, не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

За приписами п.1 та п.3 ст.8 вищезазначеного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом (п.10 ст.8 Закону №2482-ХІІ).

З аналізу вищевказаних норм слідує, що результатом розгляду заяв громадян щодо приватизації державного житлового фонду повинно бути відповідне рішення органу приватизації про передачу квартир (будинків) у власність або про відмову в цьому у передбачених законом випадках.

Згідно зі ст.ст.5, 6 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Незалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у власність громадян займані ними однокімнатні квартири.

Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян затверджене наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396, (надалі по тексту - Положення).

Пункт 14 Положення передбачає, що передача квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, які на момент набрання чинності Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» перебували у комунальній власності, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Передача жилих приміщень в гуртожитках, які на момент набрання чинності Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» перебували у державній власності, у власність громадян здійснюється на підставі рішень органів місцевого самоврядування, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (після передачі/прийняття гуртожитку у власність відповідної територіальної громади). При цьому орган місцевого самоврядування відповідно до ст.5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» має прийняти рішення щодо залишення цілісного майнового комплексу (будівлі, будинку) у статусі «гуртожиток» та дозволити приватизацію його жилих та нежилих приміщень.

Громадяни, які проживають у гуртожитках, що перебувають у власності підприємств, установ, організацій, утворених у процесі корпоратизації чи приватизації, набувають право на приватизацію займаних жилих приміщень після передачі таких гуртожитків у комунальну власність та за умови, що вони фактично проживають у таких гуртожитках правомірно і тривалий час (не менше п'яти років).

Згідно з п.16 Порядку передача квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитках, кімнату в комунальній квартирі, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Пунктом 17 Порядку визначено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2.

Відповідно до п.18 Порядку громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.

При цьому згідно до п.20 Положення документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду.

У справі наявна довідка Жмеринського територіального відокремленого без балансового відділення №10001/0112 ПАТ «Державний ощадний банк України», від 17 листопада 2014 року №392 (а.с.20), відповідно до якої залишки житлових чеків кожного члена сім'ї після участі в приватизації склали 1,17 гривень. Тобто, як вбачається, житловий чек використано сімєю позивачів частково, не перевищивши санітарну норму.

Відповідно до висновків, викладених у рішенні Конституційного суду України від 10 червня 2010 року №15-рп/2010 щодо офіційного тлумачення положення пункту 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації майна у державному житловому фонді, і у його власність передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 м.кв. загальної площі на наймача і кожного члена сім'ї та додатково 10 м.кв. на сім'ю.

Тобто, Конституційний суд прийшов до висновку про те, що якщо площа займаної квартири ( будинку) менша санітарної норми, то громадянин України має право використати залишок житлового чека для приватизації іншої квартири (будинку) державного житлового фонду, наймачем якої він є.

З огляду на наведене, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду обставини, а також зважаючи на недоведеність позиції у справі відповідачем як субєктом владних повноважень, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.

Відповідно до ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.69 - 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Уточнений адміністративний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ОСОБА_1 ради, про визнання протиправним та скасування рішення субєкта владних повноважень про відмову в приватизації кімнати у гуртожитку від 16 вересня 2015 року №321, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ОСОБА_1 ради №321 від 16 вересня 2015 року, про відмову в приватизації кімнати №508 у гуртожитку в корпусі №1 будинку №2, на пл. Домнобудівників в м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

Зобов'язати Виконавчий комітет Дзержинської районної у місті ОСОБА_1 ради розглянути заяву №298 від 31 серпня 2015 року ОСОБА_3, та членів її сім'ї, про приватизацію кімнати №508 у гуртожитку №1 будинку №2 на пл. Домнобудівників, на залишки житлових чеків з доплатою різниці надлишкової загальної площі, та прийняти по ній рішення по суті.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ОСОБА_1 ради на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, витрати зі сплати судового збору у розмірі 487,20 гривень (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп.).

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.185 - 187 КАС України.

Суддя: Н. Ю. Вікторович