Справа № 822/3610/13-а
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року м. Київ К/800/4894/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Моторного О.А.

Суддів Борисенко І.В.,

Кошіля В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області

на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.10.2013

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15.01.2014

у справі № 822/3610/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий формат +"

до Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.10.2013, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15.01.2014, позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Новий формат +» з питань дотримання вимог податкового законодавства при формуванні показників податкової звітності з податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01.01.2012 по 30.09.2012, за результатами якої складено акт від 06.08.2013 №191/222/37667957, у висновках якого відповідачем зафіксовано порушення позивачем вимог: пп. 134.1.1, п. 134.1 ст. 134, п. 135.1, п. 135.2, пп. 135.4.1 п. 135.4, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 137.1, п. 137.10 ст. 137, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4, п. 138.6, п. 138.8, пп. 138.10.2 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 553752,00 грн.; пп. «а» п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, пп. «а» п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 п. 200.2, п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягала сплаті до бюджету всього у сумі 281875,00 грн., а також позивачем завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду всього у сумі 9262,00 грн.

На підставі висновків зазначеного акта перевірки, відповідачем 28.08.2013 були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 352343,75 грн., з яких за основним платежем - 281875,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 70468,75 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 692199,00 грн., з яких за основним платежем - 553752,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 138438,00 грн.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що первинними документами, що містяться в матеріалах справи, підтверджується реальність господарських операцій позивача з його контрагентами.

Колегія суддів, переглядаючи оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій в касаційному порядку, погоджується з висновками судів про задоволення позову, враховуючи наступне.

Пунктом 138.2 ст.138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно із пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів /послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням товарів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника ПДВ на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.6. цієї статті, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Матеріали справи свідчать, що за перевіряємий період ТОВ «Новий формат +» мало взаємовідносини з ТОВ «Ремако», ТОВ «Дінмар», ТОВ «Мобільний Термінал», ТОВ «Євро Нафтопродукт», ПП «Серго-Транс».

Як було вірно встановлено судами попередніх інстанцій, факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами - ТОВ «Ремако», ТОВ «Дінмар», ТОВ «Мобільний Термінал», ТОВ «Євро Нафтопродукт», ПП «Серго-Транс» підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами бухгалтерського обліку, зокрема: видатковими накладними, актами приймання товару, актами прийому-передачі, товарно-транспортними накладними, подорожніми листами та банківськими виписками.

В матеріалах справи відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем з вказаними контрагентами, що мали місце під час здійснення позивачем підприємницької діяльності.

Крім того, слід зазначити, що чинне податкове законодавство України не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей.

За наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що наявні у матеріалах справи первинні документи підтверджують факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами і, як наслідок, правомірність формування позивачем валових витрат та податкового кредиту з ПДВ.

Доводи, наведені скаржником в касаційній скарзі, викладеного не спростовують, а тому колегією суддів відхиляються.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та дано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів, не встановлено.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області - відхилити.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.10.2013 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15.01.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, установленому статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А. Моторний
Судді(підпис) І.В. Борисенко
(підпис) В.В. Кошіль