Справа № 826/17395/15
Суддя: Міщук М.С.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач:Міщук М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді суддів: при секретарі Міщука М.С. Бєлової Л.В., Гром Л.М. Доценку О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

20 серпня 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників, в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників № від 11 серпня 2015 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування постанови товариство з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» (надалі також ТОВ «АТ Каргілл» або апелянт) посилається на те, що вирок у кримінальній справі щодо директора контрагента (ПП «АН Транс») та протокол його допиту не є беззаперечним доказом нікчемності та безтоварності угод укладених між апелянтом та ПП «АН Транс», оскільки договори виконувались, товар поставлявся, що підтверджується первинною документацією.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, які з`явились у судове засідання та перевіривши за матеріалами справи наведені у скарзі доводи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «АТ Каргілл» підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі направлення від 20 липня 2015 року № 508 Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників (далі також МГУ ДФС), підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (далі також ПК України), згідно постанови старшого слідчого з ОВС першого ВКР СУФР ГУ ДФС в Одеській області старшого лейтенанта податкової міліції Шилова В.А. від 29 січня 2015 року, відповідно до наказу МГУ ДФС № 642 від 16 липня 2015 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «АТ Каргілл» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ПП «АН Транс» за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року.

31 липня 2015 року за результатом вказаної перевірки складено акт № 34/28-10-40-50/20010397, яким встановлено порушення: пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.19 пункту 139.1 статті 139 ПК України підприємством неправомірно віднесено до складу валових витрат у 2013 році витрати пов'язані з придбанням товарів у ПП «АН Транс», які не спричиняють реального настання правових наслідків на суму 3524555,00 грн., що призвело до заниження податку на прибуток на суму 669666,00 грн. за 2013 рік (т. 1 а. с. 9-19).

На підставі акта перевірки та виявлених порушень податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 11 серпня 2015 року за № , яким ТОВ «АТ Каргілл» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 669666,00 грн. за основним платежем та 334833,00 грн. за штрафними санкціями (т. 1 а. с. 20).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що: згідно протоколу допиту директора контрагента ПП «АН Транс» ОСОБА_6, він не підписував первинних документів ПП «АН Транс»; наявний вирок суду у кримінальній справі відносно ОСОБА_6, яким визнано останнього винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 205 Кримінального кодексу України. Тому, надані первинні документи підписані ОСОБА_6 є неналежним доказом, а отже договори укладені між ТОВ «АТ Каргілл» та ПП «Ан Транс» не мають реального характеру.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, МГУ ДФС проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «АТ Каргілл» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ПП «АН Транс» за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року, за підсумками якої складено акт від 31 липня 2015 року № 34/28-10-40-50/20010397 та виявлено порушення пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.19 пункту 139.1 статті 139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток у сумі 669666,00 грн. за 2013 рік.

У зв'язку із наведеним, податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 11 серпня 2015 року за № , яким ТОВ «АТ Каргілл» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 669666,00 грн. за основним платежем та 334833,00 грн. за штрафними санкціями.

Такого висновку податковий орган дійшов на підставі того, що згідно вироку Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2014 року засновника та директора ПП «АН Транс» ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 205 КК України (т. 1 а. с. 22-24). Згідно протоколу допиту ОСОБА_6, первинної документації ПП «Ан Транс» він не підписував та жодного відношення до діяльності товариства не мав. Крім того, на час проведення перевірки ПП «АН Транс» за юридичною адресою не знаходиться.

З матеріалів справи вбачається, що за період, який перевірявся» ( з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року), ТОВ «АТ Каргілл» () укладено з ПП «АН Транс» () договори: № CVP54547 від 18 жовтня 2013 року, № CVP53213 від 07 жовтня 2013 року, № CVP53000 від 03 жовтня 2013 року, № CVP52876 від 02 жовтня 2013 року, № CVP 47883 від 08 липня 2013 року, № CVP51981 від 19 вересня 2013 року, № CVP52188 від 23 вересня 2013 року, № CVP50888 від 04 вересня 2013 року, № CVP47361 від 01 липня 2013 року, № CVP48551 від 18 липня 2013 року, № CVP48479 від 17 липня 2013 року, № CVP48696 від 22 липня 2013 року, № CVP48863 від 24 липня 2013 року, № CVP48279 від 15 липня 2013 року, № CVP48155 від 12 липня 2013 року, № CVP49038 від 26 липня 2013 року, № CVP48948 від 25 липня 2013 року, №CVP48370 від 16 липня 2013 року щодо поставки ріпака, соняшнику та пшениці (т. 1 а. с. 98-115).

У підтвердження реальності виконання вказаних договорів та використання придбаних товарів у власній господарській діяльності суду надано копії наступних первинних документів: податкових декларацій, податкових накладних, підписаних від імені продавця ПП «АН Транс» ОСОБА_6 (т. 1 а. с. 117-136), товарно-транспортних накладних на перевозку рапса (т. 1 а. с. 176-186), (т. 2 а. с. 1-18), рахунків-фактури, підписаних від імені постачальника ПП «АН Транс» ОСОБА_6 (т. 1 а. с. 137-174), довіреностей, вагових білетів, складських квитанцій, документів по переробці насіння, довідок з банку, платіжних доручень, доручень транспортно-експедиторської компанії по перевезенню придбаних у ПП «АН Транс» товарів за кордон, експортних контрактів, вантажно-митних декларацій, виписок з бухгалтерських рахунків ТОВ «АТ Каргіл» по взаємовідносинах з ПП «АН Транс» (т. 1 а. с. 67-185, т. 2 а. с. 1-140).

Колегія суддів зазначає, що надані позивачем первинні бухгалтерські документи відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а податкові накладні - приписам пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Отже, правовідносини за спірними правочинами в повній мірі відображені у бухгалтерському та податковому обліку апелянта.

З урахуванням наданих суду документів, колегія суддів приходить до висновку, що ТОВ «АТ Каргілл» було вчинено дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань та фінансових ресурсів.

Тобто, ТОВ «АТ Каргіл» дотримано принцип превалювання сутності над формою, який закріплений в статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми).

З наданих доказів вбачається, що договори мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними, оскільки товар (роботи/послуги) був переданий, оплата проведена, договори виконано сторонами у повному обсязі, сторони претензій одна до одної не мають.

Колегія суддів вважає, що будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

При цьому, з урахуванням норм статей 44 та 61 Податкового кодексу України саме на контролюючі органи покладається обов'язок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.

Згідно інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02 червня 2011 року № 742/11/13-11 при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні, перш за все, відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Відносини між учасниками попередніх поставок товарів, робіт, послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між позивачем та його контрагентами.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Водночас податкові органи не позбавлені права звернутися до адміністративного суду з вимогою про визнання недійсним правочину, укладеного між останнім у ланцюгу постачань платником податку та його контрагентом, з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства та стягнення в дохід держави коштів, одержаних сторонами оспорюваного правочину за такими угодами, як це установлено частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України.

Судам потрібно враховувати, що умовою для визнання недійсним правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. При цьому носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб. Відповідні обставини повинні бути відображені в мотивувальній частині судового рішення про визнання недійсним правочину як такого, що вчинений юридичними особами із завідомо суперечною інтересам держави та суспільства метою. Зокрема, слід установити персоналії посадових осіб, у яких виник умисел на вчинення протиправного правочину, зміст їх умислу, обставини, за яких такий умисел виник, тощо.

З урахуванням наведеного, колегією суддів не приймається до уваги посилання МГУ ДФС на досудове розслідування у кримінальному провадженні, щодо службових осіб ТОВ «Іст Грейнс» контрагента ПП «АН Транс».

Як вбачається з вироку від 07 листопада 2014 року у справі № 522/20533/14-к, у січні 2013 року, ОСОБА_6, не маючи наміру займатись підприємницькою діяльністю, переслідуючи корисливу мету на отримання грошової винагороди, в розмірі 100 доларів США (800 гривень), надав згоду невстановленій слідством особі перереєструвати на своє ім'я приватне підприємство «АН Транс». Засвідчивши своїм підписом, складені у встановленій законом формі установчі документи про придбання ним суб'єкта підприємницької діяльності ПП «АН Транс» та документи про відкриття розрахункових рахунків в банківських установах, ОСОБА_6 вчинив умисні дії, направлені на придбання суб'єкта підприємницької діяльності, з метою прикриття незаконної діяльності інших осіб.

Отже, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення передбачене частиною 1 статті 205 КК України за кваліфікуючими обставинами - фіктивне підприємство, тобто придбання суб'єкту підприємницької діяльності (юридичної особи) без справжнього наміру здійснювати господарську діяльність, а з метою прикриття незаконної діяльності інших осіб.

Відповідно до частини четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

У листі Вищого адміністративного суду України від 30 липня 2015 року № 1554/15-14/15 Президенту Американської торгівельної палати в України Андрію Гундеру «Щодо результатів спільного засідання комітетів Палати 25 травня 2015 року» зазначено, що обов'язковість вироку в кримінальній справі поширюється саме на відомості про особу, щодо якої ухвалено відповідний вирок, тобто щодо засудженого, а не щодо інших осіб (т. 1 а. с. 27-28).

Таким чином вирок від 07 листопада 2014 року у справі № 522/20533/14-к свідчить про порушення, допущені ОСОБА_6 при реєстрації ПП «АН Транс».

Водночас у межах спірних правовідносин не розглядається справа про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок суду, тобто ОСОБА_6.

Згідно з частиною першою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Приморського районного суду міста Одеси від 07 листопада 2014 року у кримінальні справі № 522/20533/14-к відносно ОСОБА_6 не стосується предмету доказування даної адміністративної справи, а тому не береться колегією суддів до уваги.

Аналогічна правова позиція щодо вироку Приморського районного суду міста Одеси від 07 листопада 2014 року у кримінальній справі № 522/20533/14-к відносно ОСОБА_6 викладена і в ухвалі Київського апеляційного суду від 22 вересня 2015 року у справі № 825/2062/15-а (т. 2 а. с. 165-167).

За результатами аналізу вироку колегія судів приходить до висновку про відсутність у ньому встановлених обставин щодо незаконності операцій ПП «АН Транс» із ТОВ «АТ Каргілл».

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням наведеного колегія суддів бере до уваги, що податковим органом не надано добутих у визначений процесуальним законодавством спосіб доказів підробки документів або складання фіктивних документів на підтвердження здійснених позивачем господарських операцій.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «...адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі і поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Відповідно до статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

На час здійснення господарських відносин між ТОВ «АТ Каргілл» та ПП «АН Транс» останнє було платником податку на додану вартість та належним чином зареєстроване у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, що підтверджується витягом та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (т. 1 а. с. 83-88), копією свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість (т. 1 а. с. 90), наказом № 30/01 від 30 січня 2013 року щодо прийняття до виконання обов'язків директора ПП «Ан Транс» (т. 1 а. с. 91), копія паспорту ОСОБА_6 та картки платника податків (т. 1 а. с. 92-93), згода ОСОБА_6 на обробку персональних даних (т. а. с. 94-95).

Колегія суддів вважає, що наявність цих документів підтверджує дотримання апелянтом принципу належної обачності при виборі контрагента.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для висновків про те, що результати господарських операцій з ПП «АН Транс» були відображені апелянтом у податковій звітності неправомірно.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано суду належних доказів, які б свідчили про відсутність у ПП «АН Транс» умов для здійснення господарської діяльності, в тому числі неможливості залучення до її виконання третіх осіб.

Колегією суддів не приймається до уваги доводи податкового органу щодо не знаходження за юридичною адресою ПП «АН Транс» у 2015 році, як підставу для визнання договорів укладених у 2013 році нікчемними, оскільки не знаходження ПП «Ан Транс» у 2015 році за юридичною адресою не свідчить про неможливість укладання та виконання договорів ПП «Ан Транс» у 2013 році.

Колегія суддів зазначає, що наявність помилок у заповненні товарно-транспортних накладних не веде до недійсності господарської операції, тим більше, що транспортування товару відбувалось не одноразово, а видаткові накладні оформлені у повній відповідності до норм законодавства.

Крім того, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 14 січня 2014 року у справі № К/800/31054/13, зазначено, що наявність товарно-транспортної накладної не є обов'язковою умовою для юридичних осіб, що здійснюють перевезення для власних потреб. А отже, її відсутність не може бути свідченням нездійснення операцій.

Разом з тим, помилки зазначені у товарно-транспортних накладних не є вирішальною ознакою для визнання такої податкової накладної недійсною, за умови якщо із суті господарських операцій вбачається їх реальний характер та товарність.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку із чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2015 року скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників № від 11 серпня 2015 року.

Судові витрати у сумі 1023 (одна тисяча двадцять три) грн. 12 коп. присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» за рахунок бюджетних асигнувань Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді:

Повний текст рішення складено 08.02.2016 року.

Головуючий суддя Міщук М.С.

Судді: Гром Л.М.

Бєлова Л.В.