Справа № 820/11889/15
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2016-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

05 лютого 2016 р. № 820/11889/15

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Бадюков Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку скороченого провадження адміністративний позов Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду,

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (далі по тексту - позивач, ГУ ДСНС) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач, ФОП ОСОБА_1), в якому просить суд до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створюють загрозу життю та здоров'ю людей, експлуатацію будівель за адресою: АДРЕСА_1, зупинити повністю шляхом їх знеструмлення з опечатуванням пристроїв відключення джерел електропостачання, у зв'язку з чим зобов'язати Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 негайно припинити їх використання з метою проведення будь якої діяльності, не пов'язаної з усуненням порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, з покладенням на Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області обов'язку щодо забезпечення виконання даного рішення, в частині здійснення державного нагляду (контролю) за усуненням порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створюють загрозу життю та здоров'ю людей.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що за результатами проведеної з 19.11.2015 року по 25.11.2015 року планової перевірки додержання та виконання вимог законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки складено акт перевірки додержання (виконання) вимог законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки від 25.11.2015 року № 428. В ході перевірки будівель Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що вони експлуатуються з порушеннями вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, які створюють загрозу життю та здоров'ю людей, у зв'язку з чим просить суд вжити заходи реагування.

Копія ухвали про відкриття скороченого провадження була надіслана відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення (а.с. 53).

02.02.2016 року поштовим відділенням до конверту із судовими документами було додано довідку форми 20 із зазначнням причини невручення поштового відправлення - "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 54).

Відповідно до положень ч. 11 ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресу із незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином, через що, з урахуванням вимог ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач повідомлений про наслідки неподання до суду заперечень проти позову або заяви про визнання позову.

При цьому, суд відзначає, що оскільки матеріали справи містять докази, які в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, то спір підлягає вирішенню на підставі наявних у справі документів.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником майнового комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору про розподіл спадкового майна від 19.07.2006 року, зареєстрованого в реєстрі номером 1-3755, посвідченого державним нотаріусом Куп'янської держноконтори Гречук Є.О. (а.с. 41-42).

На підставі план-графіку перевірки суб'єктів господарювання Куп'янського РВ ГУ ДСНС України у Х/о на 4 квартал 2015 року (а.с. 16-17), наказу від 18.09.2015 року №64 "Про проведення перевірок" (а.с. 18-20), повідомлення від 21.10.2015 року № 2780, яке надіслано відповідачу телефонограмою (зв. бік а.с. 21) та посвідчення на проведення перевірки від 18.11.2015 року № 436 Куп'янського районного відділу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (а.с. 23) проведена перевірка додержання та виконання вимог законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки, цивільного захисту, контролю за діяльністю аварійно-рятувальних служб Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1.

За результатами перевірки позивачем складений акт перевірки додержання (виконання) вимог законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки, цивільного захисту від 25.11.2015 року № 428 (далі по тексту - акт перевірки), який направлено Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1, що підтверджується супровідним листом та квитанцією про направлення поштового відправлення (а.с. 37-38).

Згідно акта перевірки будівля Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1 експлуатуються з порушеннями вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, які створюють загрозу життю та здоров'ю людей, а саме:

1. Не проведено замір опору ізоляції і перевірку спрацювання приладів захисту електричних мереж та електроустановок від короткого замикання.

2. Відсутній журнал обліку вогнегасників.

3. Не проведено періодичний огляд вогнегасників з реєстрацією результату в журналі обліку вогнегасників.

4. На об'єкті відповідним документом (наказом, інструкцією тощо) не встановлено протипожежний режим.

5. Працівників об'єкта не ознайомлено з вимогами протипожежного режиму на інструктажах під час проходження пожежно-технічного мінімуму.

6. Для зазначення місцезнаходження первинних засобів пожежогасіння не установлено вказівні знаки згідно з ДСТУ 180 6309:2007 "Протипожежний захист. Знаки безпеки. Форма та колір", ГОСТ 12.4.026-76 "ССБТ. Цвета сигнальные и знаки безопасности". Знаки не розміщено на видимих місцях на висоті 2 - 2,5 м від рівня підлоги усередині приміщення.

7. Не забезпечено відповідно до законодавства своїх працівників засобами індивідуального захисту.

8. Переносні вогнегасники не розміщено шляхом: навішування на вертикальні конструкції на висоті не більше 1,5 м від рівня підлоги до нижнього торця вогнегасника і на відстані від двері, достатній для її повного відчинення; установлення у спеціальну тумбу, підставку.

9. Не забезпечено можливість прочитування маркувальних написів на корпусах вогнегасників.

10. Не подано та не зареєстровано встановленому порядку декларацію відповідності матеріально-технічної бази суб'єкта господарювання (ФОП ОСОБА_1) вимогам законодавства з питань пожежної безпеки.

11. Не надано акт щодо проведення прихованих робіт по прокладанню проводів (кабелів).

12. Працівники не пройшли навчання та перевірку знань з питань пожежної безпеки у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року N 444 "Про затвердження Порядку здійснення навчання населення діям у надзвичайних ситуаціях".

13. Не призначено відповідальних за пожежну безпеку окремих будівель, споруд, приміщень, дільниць, технологічного та інженерного устаткування, а також за утримання й експлуатацію засобів протипожежного захисту.

14. Для всіх приміщення виробничого, складського призначення не визначено категорії щодо вибухопожежної та пожежної небезпеки "Норми визначення категорій приміщень, будинків та зовнішніх установок за вибухопожежною та пожежною небезпекою", а також клас зон за "Правилами будови електроустановок. Електрообладнання спеціальних установок" (далі - НПАОП 40.1- 1.32-01), у тому числі для зовнішніх виробничих і складських дільниць, які не позначено на вхідних дверях до "приміщення, а також у межах зон усередині приміщень та ззовні.

15. Усі працівники при прийнятті на роботу на робочому місці не пройшли інструктажі з питань пожежної безпеки.

16. У приміщеннях на видимих місцях біля телефонів не вивішено таблички із зазначенням номера телефону для виклику пожежно-рятувальних підрозділів.

17. Для кожного приміщення об'єкта не розроблено та не затверджено керівником об'єкта інструкції про заходи пожежної безпеки.

18. Улаштовано та експлуатуються в складських приміщеннях тимчасові електромережі.

19. Всі приміщення не обладнано системою протипожежного захисту.

20. Приміщення не очищено від горючого сміття та відходів виробництва.

21. Улаштовано на шляхах евакуації з підсобного приміщення поріг, який перешкоджає вільній евакуації людей.

22. Відсутні на сходах з приміщень складів огородження висотою 1,2 м.

23. Не улаштовано об'єкт системою зовнішнього протипожежного водопроводу відповідно до вимог ДБН В.2.5-74:2013 "Водопостачання. Зовнішні мережі".

24. Захаращуються шляхи евакуації ковбасного цеху меблями, обладнанням, різними матеріалами.

25. Електрощити, групові електрощитки не оснащено схемою підключення споживачів з пояснювальними написами і вказаним значенням номінального струму апарата захисту (плавкої вставки).

26. В складських приміщеннях захищені проводи (кабелі) з оболонками з горючих матеріалів відстань від них до горючих основ (конструкцій, деталей) менше 0,01 метра.

27. Дерев'яні конструкції дахів будівель не піддано вогнезахисному оброблянню.

28. Відсутній захист будівель, споруд та зовнішніх установок від прямих попадань блискавки і вторинних її проявів, а також їх перевірку відповідно до вимог ДСТУ Б В.2.5-38:2008 "Інженерне обладнання будинків і споруд. Улаштування блискавкозахисту будівель і споруд".

29. Розміри евакуаційних виходів з приміщень ковбасного цеху не відповідають вимогам ДБН В. 1.1-7-2002 "Пожежна безпека об'єктів будівництва".

30. Територію об'єкта не очищено від сміття та опалого листя.

31. В приміщеннях світильники підвішені безпосередньо на струмопровідні проводи.

32. Складуються горючі матеріали на відстані менше 1 м під електрощитом.

33. На території об'єкта на в'їзді (виїзді) не встановлено схему території, в якій слід вказувати розміщення будівель, гідрантів, під'їздів пожежних автомобілів до них.

34. Об'єкт не забезпечено адресним вказівником (назва вулиці), не встановлено на фасаді будівлі або інших видних місцях і освітлюваними у темний час доби.

35. Зберігаються у складських приміщеннях різні речовини та матеріали без врахування їх пожежонебезпечні фізико-хімічні властивості, сумісність, а також ознаки однорідності речовин, що застосовуються для гасіння пожежі.

36. В пожежонебезпечних зонах не закрито світильники з лампами розжарювання захисним суцільним склом (ковпаками).

37. Наземний резервуар пофарбовано білою (сріблястою) фарбою для запобігання дії сонячного проміння.

38. На кожний резервуар не складено технологічну карту, в якій не вказано номер резервуара, його тип, призначення, максимальний рівень наливання, мінімальний залишок, швидкість наповнення і випорожнювання.

39. Склади ЛЗР та ГР розміщено не відповідно до вимог ДБН 360-92** "Планування і забудова міських і сільських поселень", СІНІ П-89-80 "Генеральные планы промышленных предприятий", ВБН В.2.2- 58.1-94 "Проектування складів нафти і нафтопродуктів з тиском насичених парів не вище 93,3 кПа".

40. Електророзетки та вимикачі не встановлено на не горючі основи (конструкції) або з підкладанням під них суцільного негорючого матеріалу, що виступає за габарити апарата не менше ніж на 0,01 метра.

41. Димову трубу печі не забезпечено протипожежною розділкою (відступкою) від горючих конструкцій, що відповідала вимогам ДБН В.2.5-67:2013 "Опалення, вентиляція та кондиціонування".

42. Не проведено встановленим порядком ідентифікацію потенційно-небезпечного об'єкта.

43. Не проведено встановленим порядком узгодження результатівідентифікації потенційно-небезпечного об'єкта.

44. Не очищено димохід та піч в сторожці від сажі.

45. Результати очищення димохода та печі не фіксується у відповідному журналі.

46. Підлогу з горючих матеріалів не захищено під топковими дверцятами (топковим отвором) металевим листом розміром 0,7 х 0,5 м, що розташовується своїм довгим боком уздовж печі.

47. Відстань від печі до обладнання менше 0,7 м, а від топкових отворів - менше 1,25 м.

48. Димову трубу не обладнано іскрогасником.

49. Не доукомплектовано засобами пожежогасіння пожежний щит.

50. Не пофарбовано пожежний щит (стенд) та засоби пожежогасіння у відповідні кольори згідно 3 ГОСТ 12.4.026-76 "ССБТ. Цвета сигнальные и знаки безопасности".

51. На пожежному щиті (стенді) не вказано його порядковий номер та номер телефону для виклику пожежно-рятувальних підрозділів.

52. Технічне обслуговування наявних вогнегасників не здійснено відповідно до Правил експлуатації вогнегасників, затверджених наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 02 квітня 2004 року № 152, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 29 квітня 2004 року за № 555/9154, а також ДСТУ 4297-2004 "Технічне обслуговування вогнегасників. Загальні технічні вимоги".

53. З'єднання, відгалуження та окінцювання всіх жил проводів не здійснено за допомогою опресування, зварювання, паяння або затискачів.

54. Електрощити, групові електрощитки не захищено автономними системами пожежогасіння.

55. Приміщення не забезпечено відповідними знаками безпеки. Знаки безпеки, їх кількість, а також місця їх встановлення повинні відповідати ДСТУ ISО 6309:2007 "Протипожежний захист. Знаки безпеки. Форма та колір" (ISО 6309:1987, IDT) та ГОСТ 12.4.026-76 "ССБТ. Цвета сигнальные и знаки безопасности".

56. Вогнегасники, які експлуатуються, не забезпечено обліковими (інвентарними) номерами за прийнятою на об'єкті системою нумерації.

57. Територію підприємства, будинки, споруди, приміщення, технологічні установки не забезпечено первинними засобами пожежогасіння: вогнегасниками, ящиками з піском, бочками з водою, покривалами з негорючого теплоізоляційного матеріалу, пожежними відрами, совковими лопатами, пожененим інструментом, які використовуються для локалізації і ліквідації пожеж у їх початковій стадії розвитку.

Всі перелічені порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки створюють реальну загрозу життю та здоров'ю людей (як персоналу об'єкту, так й іншим громадянам, а також особам, які будуть здійснювати гасіння виниклої пожежі)/

Особлива небезпека від пожежі, що створює реальну загрозу життю та здоров'ю людей, характеризується її небезпечними чинниками. Згідно визначення ДСТУ 2272-06 "Пожежна безпека. Терміни та визначення основних понять" небезпечним чинником пожежі є прояв пожежі, що призводить чи може призвести до опечення, отруєння леткими продуктами згоряння або піролізу, травмування чи загибелі людей та (або) заподіяння матеріальних, соціальних, екологічних збитків. До небезпечних факторів пожежі належать: підвищена температура, задимлення, погіршення складу газового середовища.

Частиною 5 статті 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", встановлено, що повне або часткове зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг допускається за постановою адміністративного суду, ухваленою за результатами розгляду позову органу державного нагляду (контролю) щодо застосування заходів реагування.

Частиною 7 статті 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" передбачено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду.

Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 67, частини 2 статті 68, частин 1 та 2 статті 70 Кодексу цивільного захисту України посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки у разі встановлення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створюють загрозу життю та здоров'ю людей, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації об'єктів, будівель, споруд, цехів, дільниць, окремих приміщень, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг.

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, відповідно до статті 64 Кодексу цивільного захисту України реалізує повноваження центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки (Державної служби України з надзвичайних ситуацій).

У спірних правовідносинах після 25.11.2015 р. (дата складання акта перевірки № 428) фактів усунення порушень пожежної чи техногенної безпеки суб'єктом господарювання не підтверджувалось.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Суд вважає, що заявлена суб'єктом владних повноважень вимога про зупинення експлуатації будівель не порушує прав та охоронюваних законом інтересів відповідача у сфері публічно-правових відносин, адже судовим розглядом підтверджено факт недотримання суб'єктом господарювання правил пожежної безпеки, факт існування внаслідок цього загрози виникнення неконтрольованих з боку суб'єкта господарювання надзвичайних ситуацій з можливим завданням шкоди життю і здоров'ю людей, факт реалізації суб'єктом владних повноважень управлінської функції за визначеною законом процедурою.

За таких обставин, позов в даній частині належить задовольнити, адже обґрунтованість доводів органу управління підтверджена матеріалами справи.

З огляду на приписи п.10 ч.1 ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання постанови в цій частині.

З приводу заявленої вимоги про покладення на суб'єкта права обов'язку негайно припинити використання об'єкта нерухомості/негайно припинити господарську діяльність суд відмічає, що ані приписи Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", ані приписи Кодексу цивільного захисту України не наділяють орган державного управління повноваженнями на звернення до суду з таким позовом. Разом з тим, суд бере до уваги, що за характером, змістом, суттю і створюваними наслідками дана вимога підпадає під дію ст. ст. 117, 118 Кодексу адміністративного судочинства України як аналог клопотання про забезпечення адміністративного позову. Оскільки добуті судом докази не містять фактичних даних, з існуванням яких законодавець пов'язує можливість забезпечення адміністративного позову, то згадана вимога суб'єкта владних повноважень підлягає залишенню без задоволення.

Суд, вирішуючи справу в частині вимоги про покладення на суб'єкта владних повноважень контролю за виконанням рішення суду, відмічає, що правовідносини з приводу примусового виконання судових актів унормовані, насамперед, положеннями Закону України "Про виконавче провадження".

В силу приписів ст. ст. 2 і 3 Закону України "Про виконавче провадження" згадувані в положеннях Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" органи державного нагляду (контролю) не включені законодавцем до кола суб'єктів права, котрі уповноважені виконувати рішення суду чи контролювати у будь-який спосіб стан виконання рішень суду.

Положення Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та Кодексу цивільного захисту України не містять норм, котрі б передбачали можливість покладення контролю за станом виконання рішення суду на органи державного нагляду (контролю), рівно як і покладення на органи державного нагляду (контролю) обов'язку забезпечити виконання рішення суду.

Стосовно посилання позивача на ч. 1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України суд відзначає, що відповідно до положень наведеної норми процесуального закону у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб'єктів владних повноважень можуть бути покладені обов'язки щодо забезпечення виконання рішення.

Прийняте в порядку п. 5 ч. 1 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) за процедурами згідно з Кодексом цивільного захисту України (шляхом повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, повного або часткового зупинення експлуатації будівель, об'єктів, споруд, цехів, дільниць, повного або часткового зупинення експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, повного або часткового зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, повного або часткового зупинення випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, повного або часткового зупинення надання послуг) чи за процедурами згідно з ч.7 ст.7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (шляхом повного або часткового зупинення виробництва, повного або часткового зупинення виготовлення продукції, повного або часткового зупинення реалізації продукції, повного або часткового зупинення виконання робіт, повного або часткового зупинення надання послуг) не потребує вжиття будь-яких організаційно-правових дій, спрямованих на виконання, позаяк встановлює для відповідача обов'язок по не вчиненню дій/заборону, тобто імперативно однозначно і нездоланно визначає правову поведінку зобов'язаної особи як бездіяльність. За загальним правилом примусове забезпечення бездіяльності є неможливою.

Суд вважає, що в порядку ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України на суб'єкта владних повноважень можуть бути покладені обов'язки щодо забезпечення виконання судового рішення у випадку, коли такий суб'єкт є відповідачем по адміністративній справі, а контроль за станом усунення суб'єктом господарювання виявлених органом державного нагляду (контролю) порушень (в тому числі і тих, котрі створюють або здатні створити реальну загрозу життю і здоров'ю людей) має здійснюватись відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та Кодексу цивільного захисту України у спосіб проведення позапланових перевірок (позапланових заходів нагляду (контролю).

Таким чином, дана вимога позову не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Керуючись статтями 86, 94, 98, 158-163, 167, 183-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду - задовольнити частково.

Зупинити експлуатацію будівель Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Допустити постанову до негайного виконання.

Роз'яснити, що відповідно до ч. 12 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України України особа має право подати заяву про скасування заходів реагування, застосованих судом за результатом розгляду справи, передбаченої пунктом 5 частини першої цієї статті, якщо обставини, які стали підставою для вжиття заходів реагування, перестали існувати або усунуті, що підтверджується відповідними доказами. Така заява подається до адміністративного суду, який прийняв постанову про застосування відповідних заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю).

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч.3 ст.160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя Бадюков Ю.В.