Справа № 802/4025/15-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2016-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 січня 2016 р. Справа № 802/4025/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання: Медвідь Ірини Олегівни

позивача: ОСОБА_1,

представник відповідача: Віціна О.О., (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про визнання незаконним звільнення та стягнення коштів

в с т а н о в и в :

02.12.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, у якому просила:

- визнати незаконним наказ ГУ МВС України в Донецькій області у о/с №401 від 06.11.2015 року, в частині її звільнення з органів внутрішніх справ;

- стягнути з відповідача на її користь всі передбачені законодавством виплати (одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, щомісячна грошова допомога в розмірі окладу за спеціальним званням, оплату за час вимушеного прогулу в розмірі середнього заробітку), розрахунок яких провести на підставі довідки-розрахунку;

- стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 10000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що наказом ГУ МВС України у Донецькій області №401 о/с від 06.11.2015 року її звільнено з органів внутрішніх справ за пп. "г" п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, через скорочення штатів.

З даним звільненням позивач не погоджується, вказуючи про недотримання роботодавцем ряду вимог, передбачених трудовим законодавством. Зокрема, відповідачем не проведено належних їй виплат. Крім того, на час звільнення позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, а тому норми Закону України "Про Національну поліцію", в частині звільнення особи під час перебування у відпустці, на думку позивачки, суперечать національному трудовому законодавству, не можуть бути застосовані. У зв'язку із викладеним звернулась до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 16.12.2015 року замінено відповідача ГУ Національної поліції у Донецькій області на належного відповідача ГУ МВС України в Донецькій області.

Ухвалою суду від 12.01.2016 року залучено в якості другого відповідача у справі Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, адміністративний позов просила задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини викладені в наданих суду письмових запереченнях на адміністративний позов (а.с. 77-82).

Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином, шляхом направлення копії ухвали суду від 26.01.2016 року на електронну адресу відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 01.09.2005 року по 06.11.2015 року проходила службу в ОВС. З 05 серпня 2013 року була призначена на посаду слідчого СВ Центрально - Міського районного відділу Горлівського міського управління Головного управління МВС України в Донецькій області. На підставі наказу ГУМВС України в Донецькій області від 16.10.2013 року № 454 о/с ОСОБА_1 була надана відпустка для догляду за дитиною з 18.05.2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 116).

Наказом ГУМВС України в Донецькій області №401 о/с від 06.11.2015 року капітан міліції ОСОБА_1 звільнена з посади слідчого СВ Центрально-Міського РВ Горлівського міського управління за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) (а.с. 113).

Наказом №7о/с лк від 07.12.2015 року внесені зміни до наказу ГУМВС України в Донецькій області від 06.11.2015 року №401 о/с у частині звільнення ОСОБА_1, а саме: вважати вислугу років на 06.11.2015 року у календарному обчисленні -10 років 02 місяці 05 днів.

Не погоджуючись з даним наказом, вважаючи його протиправним, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 р. № 580-VIІI (далі - Закон № 580-VІІІ) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 р. (далі - Положення № 114).

Відповідно до пункту 1 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VІІІ, він набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім, пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Отже, позивач попереджена про звільнення через скорочення штатів в силу Закону. При цьому, вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до вказаного Закону не є обов'язком роботодавця.

Разом з тим, приписами пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

З аналізу наведеного видно, що передумовою отримання пропозиції щодо посад (рівнозначних, вищих або нижчих щодо посад, які обіймала особа під час проходження служби у міліції) є наявність (виявлення) бажання, яке на переконання суду, має бути оформлено письмово та подано у порядку, визначеному п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI, тобто протягом трьох місяців з дня опублікування Закону.

Враховуючи, що Закон України від 02.07.2015 № 580-VIІI "Про Національну поліцію" опубліковано 06.08.2015 р. в газеті "Голос України", відповідно 3-х місячний термін щодо попередження про можливе звільнення слід рахувати з 07.08.2015 р. та протягом 3-х місяців з цього моменту особа могла виявити бажання працювати у поліції.

В судовому засіданні позивачка вказала, що зверталась до відповідача із заявою про переведення для проходження служби в поліції, проте, жодних доказів на підтвердження викладеного суду не надала. Представник відповідача Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області факт звернення ОСОБА_1 із заявою про бажання проходити службу в лавах національної поліції не підтвердив.

З огляду на що, в ході розгляду справи в суді не встановлено факту звернення ОСОБА_1 із заявою про бажання проходити службу в лавах національної поліції, що в силу даного Закону вважається не виявленням бажання на проходження служби в поліції.

Згідно пунктів 10, 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. При цьому, перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до підпункту "г" пункту 64 Положення № 114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

За сукупністю наведених обставин, враховуючи належне попередження позивачки про можливість звільнення та невиявлення нею бажання (у встановлені законом строки) проходити службу у поліції, суд дійшов висновку, що ГУ УМВС України в Донецькій області при прийнятті оскаржуваного наказу діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу ГУ МВС України в Донецькій області № 401 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 з посади слідчого СВ Центрально-Міського РВ Горлівського міського управління за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) задоволенню не підлягають.

Посилання представника позивача на необхідність застосування до спірних правовідносин положень Кодексу законів про працю України в частині обов'язку попередження особи про звільнення та заборони звільнення жінок, що перебувають у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, судом до уваги не беруться з наступних підстав.

Правовідносини, що виникають при звільненні публічного службовця, регулюються спеціальним законодавством, у даному випадку Законом № 580-VІІІ та Положенням № 114. Відтак, саме цими нормами керувався відповідач приймаючи рішення про звільнення. Дана позиція, щодо застосування норм спеціального законодавства, викладена й у постанові Верховного Суду України від 13.10.2009 року.

Відповідно до положень статті 244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Разом з цим, у пункті 17 Положення №114, зазначено вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Однак, як вже зазначалось вище, пунктом 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ, вказано, що перебування працівників у відпустці не є перешкодою для звільнення.

Вказана норма не визнана не конституційною, відтак застосовується судом при вирішені спору.

Окремо слід зазначити, що юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року № 17-рп (щодо повноважності Верховної Ради України) визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони.

Ще однією ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Так, згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Щодо порядку застосування актів у разі суперечності правових норм, то слід зазначити, що у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. Крім того, при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Окрім того, усі закони мають вищу юридичну силу, яка полягає зокрема у тому, що у разі колізій між нормами закону і підзаконного нормативно-правового акту діють норми закону.

Отже при вирішені цього спору суд застосував норми спеціального законодавства та вважає, що у відповідності до них позивач завчасно повідомлена про майбутнє звільнення, бажання проходити службу у поліції не виявила, а перебування у відпустці не є перешкодою для звільнення в силу Закону № 580-VIІI .

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 10000 грн., суд доходить висновку про відмову в її задоволенні виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи відшкодування моральної шкоди, позивачка вказує на те, що її права порушено незаконним звільненням, чим їй завдано моральних страждань та спричинено втрату нею нормальних життєвих зв'язків.

Оскільки судом не встановлено, що звільнення є незаконним, підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення на її користь коштів за час вимушеного прогулу в розмірі середнього заробітку, суд зауважує.

Відповідно до пункту 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

З огляду на те, що судом не встановлено, що звільнення є незаконним, як наслідок відсутні передумови для поновлення ОСОБА_1 на попередній посаді, не підлягає виплаті грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

За наведених обставин, в досліджувана частина позовних вимог задоволенню не підлягає.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та щомісячної грошової допомоги в розмірі окладу за спеціальним званням, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 визначено порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей.

Абзацом третім пункту 10 вказаного Порядку визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно положень пункту 11 Порядку, особам, звільненим із служби за віком, станом здоров'я чи у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення із служби виплачується щомісячна грошова допомога у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

Щомісячна грошова допомога виплачується тим особам, що під час служби мали право на отримання окладу за військовим (спеціальним) званням.

Річний строк для виплати щомісячної грошової допомоги особам, зазначеним у абзаці першому цього пункту, обчислюється з дня звільнення їх із служби. Допомога виплачується з дня, що настає за датою, по яку особі нараховано грошове забезпечення при звільненні.

Виплата щомісячної грошової допомоги здійснюється Міністерством оборони, Міністерством надзвичайних ситуацій, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв'язку, Державною податковою адміністрацією, Державною прикордонною службою, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації, Державною кримінально-виконавчою службою, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державною інспекцією техногенної безпеки, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Управлінням державної охорони через уповноважені ними органи.

Особам, які в період отримання щомісячної грошової допомоги:

- знову прийняті (призвані) на службу або поновлені на службі (посаді), виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем прийняття (призову) на службу або поновлення на службі (посаді);

- були зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості, виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем реєстрації;

- набули право на пенсію, зокрема від органів соціального захисту населення, виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем призначення пенсії. Якщо виплату пенсії припинено відповідно до законодавства протягом одного року після звільнення, виплата допомоги поновлюється з місяця, що настає за місяцем припинення виплати пенсії.

Суд зауважує, що представником Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області не заперечувалось право на отримання виплат ОСОБА_1 Крім того, зазначали, що одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби позивачці була нарахована, але не профінансована, у зв'язку з чим виплата не відбулась. Стосовно щомісячної грошової допомоги в розмірі окладу за спеціальним званням, пояснили, що у відповідача відсутні відомості стосовно можливої реєстрації позивачкою в установленому порядку в державній службі зайнятості, а тому виплати грошової допомоги не проводились.

Враховуючи викладене, обов'язок відповідача виплати ОСОБА_1 щомісячної грошової допомоги, як особі, що під час служби мала право на отримання окладу за військовим (спеціальним) званням, прямо передбачений положеннями Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей. Річний строк для виплати щомісячної грошової допомоги особам обчислюється з дня звільнення їх із служби. Допомога виплачується з дня, що настає за датою, по яку особі нараховано грошове забезпечення при звільненні.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердила, що не ставала на облік в державній службі зайнятості, з огляду на що доводи відповідача стосовного можливої реєстрації позивачкою в установленому порядку в державній службі зайнятості в зв'язку з чим виплата грошової допомоги в розмірі окладу за спеціальним званням не проводилась є не аргументованими, на до уваги судом не беруться.

Згідно Довідки ГУ МВС України в Донецькій області від 04.01.2016 року оклад за спеціальним званням ОСОБА_1 на момент звільнення складає 125 грн. (а.с. 87).

З огляду на викладене та враховуючи те, що позивачку звільнено з посади Наказом ГУМВС України в Донецькій області №401 о/с від 06.11.2015 року, суд дійшов висновку, що на час розгляду справи ОСОБА_1 має бути виплачена грошова допомога в розмірі окладу за спеціальним званням за два місяці, тобто в сумі 250 грн. (125 грн.* 2 місяці), а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Статтею 47 КЗпП встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Строки розрахунку при звільненні визначені статтею 116 КЗпП. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно положень частини першої статті 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Керуючись вказаними нормами законодавства, враховуючи те, що Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області не заперечується право на отримання ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Визначаючись щодо суми належної ОСОБА_1 виплати, суд виходить з наступного.

Згідно Довідки ГУ МВС України в Донецькій області від 04.01.2016 року грошове забезпечення ОСОБА_1 на момент звільнення складає 1093,75 грн., в тому числі: посадовий оклад - 750,00 грн., оклад за спеціальним званням - 125,00 грн., відсоткова надбавка за вислугу років (25%) - 218,75 грн. Вислуга років ОСОБА_1 на момент звільнення у календарному обчислені становить 10 років 02 місяці 05 днів. У зв'язку з цим їй нарахована грошова допомога при звільненні в сумі 5468,75 грн. (а.с. 87).

Однак, суд не погоджується з розміром нарахованої грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 в сумі 5468,75 грн. Оскільки розрахунок грошового забезпечення проведений виходячи із загальних складових виплат на посаді слідчого з вислугою 10 років 02 місяці 05 днів, без врахування доплат, які нараховувались ОСОБА_1

Представник відповідача ГУ МВС в Донецькій області в судовому засіданні зауважив, що вказати дійсну суму з урахуванням доплат, яку отримувала ОСОБА_1 на посаді слідчого СВ Центрально-Міського РВ Горлівського МУ вказати не може, у зв'язку із залишенням особових справ, у тому числі ОСОБА_1, та частини службової документації на території тимчасово непідконтрольній владі України (а.с. 123).

Пунктом першим Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідач позбавлений можливості надати суду відомості про реальне грошове забезпечення, яке отримувала ОСОБА_1 на посаді слідчого СВ Центрально-Міського РВ Горлівського МУ, суд визначаючись щодо суми належної ОСОБА_1 виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, виходить із суми грошового забезпечення 2931,11 грн., яка виплачувалась позивачці у грудні 2012, січні, лютому 2013 року (до виходу у декретну відпустку), згідно відомостей, наданої позивачкою в матеріали справи, банківської виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 (зарплатна картка для виплат № рахунку НОМЕР_1) (а.с. 160-163).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народила доньку ІНФОРМАЦІЯ_1.

Статтею 17 Закону України "Про відпустки" встановлено, що на підставі медичного висновку жінкам надається оплачувана відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами тривалістю: 1) до пологів - 70 календарних днів; 2) після пологів - 56 календарних днів (70 календарних днів - у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів), починаючи з дня пологів.

В період грудень 2012 року, січень, лютий 2013 року ОСОБА_1 отримувала виплати у розмірі заробітної плати.

Згідно положень статті 21 Закону України "Про відпустки", заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку.

Порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв'язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі в змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Працівникам, які мають право на соціальні відпустки, передбачені статтями 17 і 18 цього Закону, виплачується державна допомога на умовах, передбачених Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та іншими нормативно-правовими актами України.

Враховуючи те, що в період з грудня 2012 року по лютий 2013 року ОСОБА_1 не перебувала на службі, можна стверджувати, що отримані нею виплати за цей період були здійснені без врахування одноразових додаткових видів грошового забезпечення, тобто сума 2931,11 грн., є сумою грошового забезпечення із сумами доплат, які мали постійний характер.

Таким чином, належна до виплати сума одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби ОСОБА_1 складає 14655,55 грн. (2931,11 грн.*50%*10 років).

Відповідно до статей 11, 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у сумі 14655,55 грн.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 щомісячну грошову допомогу в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням за період листопад - грудень 2015 року в сумі 250 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович