Справа № 823/33/16
Суддя: В.І. Орленко
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року справа № 823/33/16

м. Черкаси

12 год. 10 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Орленко В.І.,

за участю секретаря - Дудки Г.О.,

позивача ОСОБА_1 - особисто,

представника відповідача Олійник І.А. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Черкаської області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ виконувача обов'язків прокурора Черкаської області №751к від 14.12.2015 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Звенигородської міжрайонної прокуратури;

- поновити ОСОБА_1 на посаді аналогічній із посадою, з якої було звільнено, та яка існує на даний момент, а саме: на посаді прокурора Звенигородської місцевої прокуратури;

- стягнути з роботодавця на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, обгрунтовуючи їх тим, що наказом прокуратури Черкаської області від 14.12.2015 №751к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Звенигородської міжрайонної прокуратури з 14 грудня 2015 року, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури, в якому він обіймає посаду, та скороченням кількості прокурорів органів прокуратури Черкаської області.

Позивач вважає вказаний наказ протиправним та зазначає, що відповідачем не дотримано норми трудового законодавства, що регулюють порядок звільнення за скороченням штатів, встановлюють додаткові гарантії для працівника; та положення Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру».

Позивач вказує, що в порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України під час попередження про заплановане вивільнення йому не було запропоновано іншу посаду за його трудовою функцією, а саме: посаду прокурора Звенигородської місцевої прокуратури; та не враховано його переважне право на залишення на роботі, що передбачено ст. 42 КЗпП України.

Позивач вважає, що він мав бути призначений прокурором місцевої прокуратури згідно пункту 5-1 Розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру», який визначає, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, призначаються прокурорамим місцевих прокуратур за умови успішного проходження ними тестування. Згідно рейтингового списку кандидатів на зайняття посад прокурорів Звенигородської місцевої прокуратури, ОСОБА_1 набрав 63 бали, тобто більш ніж прохідний бал, що передбачений ч. 5 ст. 31 Закону України «Про прокуратуру».

Крім того, в порушення вимог п. 2 ч. 2 ст. 51, ст. 60 Закону України «Про прокуратуру», оскаржуваний наказ прийнятий неуповноваженою особою та за відсутності подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Також, позивач звернув увагу суду, що наказ Генерального прокурора України №98 від 20.07.2015 «Про затвердження Порядків проведення тестування та чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посад у місцевих прокуратурах» взагалі не зареєстрований у Міністерстві юстиції України, відтак не набрав чинності, у зв'язку з чим неможливо врахувати дане тестування при звільненні прокурорів.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, мотивуючи це тим, що ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Звенигородської міжрайонної прокуратури відповідно до вимог Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру», з дотриманням норм трудового законодавства України. Так, відповідно до п. 5-1 Розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру», до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» цього Закону прокурорами місцевих прокуратур призначаються: прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування.

Згідно рейтингового списку кандидатів на зайняття посад прокурорів Звенигородської місцевої прокуратури, надісланого робочою групою Київського регіонального центру (лист від 08.12.2015 №21/2616), ОСОБА_1 зайняв 28 місце, набравши у підсумку 63,0 бали. Результати тестування позивачем не оскаржувалися.

Відповідно до наказу Генерального прокурора України від 23.09.2015 №95ш, встановлено у штатному розписі Звенигородської місцевої прокуратури 36 одиниць, у тому числі 21 - прокурорів прокуратури. У ході укомплектування Звенигородської місцевої прокуратури на вакантні посади прокурорів прокуратури призначено 21 особу відповідно до рейтингового списку.

Фактично інші кандидати з рейтингового списку (в т.ч. і ОСОБА_1.) через відсутність вакантних посад, підлягали звільненню з органів прокуратури у зв'язку із реорганізацією та скороченням штатної чисельності працівників органів прокуратури.

Представник відповідача також зазначила, що статею 11 Закону України «Про прокуратуру» передбачені повноваження керівника регіональної прокуратури, у тому числі щодо призначення та звільнення прокурорів підпорядкованих прокуратур. У разі відсутності керівника регіональної прокуратури його повноваження здійснює перший заступник керівника регіональної прокуратури, а в разі його відсутності - один із заступників керівника регіональної прокуратури. Згідно пп. 4 п. 5-1 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» у період до 15.04.2016 прокурори звільняються з посад уповноваженими приймати такі рішення особами без подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Заслухавши пояснення та доводи позивача та представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 24 грудня 2007 року по 14 грудня 2015 року ОСОБА_1 працював в Звенигородській міжрайонній прокуратурі на посадах:

- помічника Звенигородського міжрайонного прокурора з 24.12.2007 по 04.06.2012;

- прокурора Звенигородської міжрайонної прокуратури з 05.06.2012 по 25.08.2014;

- старшого прокурора Звенигородської міжрайонної прокуратури з 26.08.2014 по 30.07.2015;

- прокурора Звенигородської міжрайонної прокуратури з 31.07.2015 по 14.12.2015.

Наказом прокуратури Черкаської області від 14.12.2015 №751к юриста 1 класу ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Звенигородської міжрайонної прокуратури з 14 грудня 2015 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури, в якому він обіймає посаду, та скороченям кількості прокурорів органів прокуратури Черкаської області. Підстава: накази Генерального прокурора України від 15.07.2015 №59ш, від 23.09.2015 №95ш, попередження про звільнення ОСОБА_1 від 25.09.2015.

Згідно наказу прокуратури Черкаської області від 21.12.2015 №801к внесено зміни до наказу від 14.12.2015 №751к щодо підстав звільнення ОСОБА_1 та викладено у наступній редакції: «звільнити юриста 1 класу ОСОБА_1 з посади прокурора Звенигородської міжрайонної прокуратури з 14 грудня 2015 року у зв'язку з реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органів прокуратури Черкаської області (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», п. 1 ст. 40 КЗпП України).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Правові засади організації і діяльності органів прокуратури України, статус прокурорів, система та структура органів прокуратури України, в т.ч. порядок зайняття посади прокурора та звільнення з цієї посади, визначається Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697 (далі - Закон № 1697-VII).

Цей Закон набирає чинності з 15 липня 2015 року, крім:

пункту 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділу XIII цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування;

статей 21, 28 - 38, 42, 44 - 50, 62 - 63, 65 - 79 цього Закону, які набирають чинності 15 квітня 2016 року;

статті 12 та Додатка до цього Закону щодо переліку та територіальної юрисдикції місцевих прокуратур, які набирають чинності з 15 грудня 2015 року (п. 1 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону № 1697-VII).

Відповідно до ст. 7 Закону № 1697-VII систему прокуратури України становлять:1) Генеральна прокуратура України; 2) регіональні прокуратури; 3) місцеві прокуратури; 4) військові прокуратури; 5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Згідно ст. 10 Закону № 1697-VII, у системі прокуратури України діють регіональні прокуратури, до яких належать прокуратури областей, Автономної Республіки Крим, міст Києва і Севастополя.

У структурі регіональної прокуратури утворюються підрозділи управління та відділи.

Відповідно до п. 5-1 Розділу XIII «Перехідні положення» Закону № 1697-VII до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» цього Закону прокурорами місцевих прокуратур призначаються: прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування. Проведення тестування, стажування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України.

Умови і процедуру проведення тестування на посади прокурорів місцевих прокуратур визначаються Порядком проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, затвердженим наказом Генерального прокурора України від 20.07.2015 № 98 (далі - Порядок № 98). Згідно інформації, яка міститься на офіційному сайті Верховної ради України в розділі «Законодавство України», наказ Генерального прокурора України №98 від 20.07.2015 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31 липня 2015 р. за № 928/27373. Аналогічні відомості щодо реєстрації вказаного наказу в Мін'юсті містяться також в інформаційно-правовій системі «Ліга-Закон».

Відповідно до п. 1.2. Порядку № 98, на посади прокурорів місцевих прокуратур призначаються особи за результатами успішного проходження ними тестування.

Тестування забезпечує умови для об'єктивного і неупередженого з'ясування спроможності кандидатів за своїми професійними та особистісними якостями виконувати службові обов'язки на посадах прокурорів місцевих прокуратур (п. 1.3. Порядку №98).

Пункт 1.4. Порядку №98 визначає, що прокурори та стажисти на посадах прокурорів, які на день набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, претендують на зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, яка утворюється шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій вони працюють.

Згідно п. 4.1. Порядку №98 основними етапами відбору кандидатів на посаду прокурора місцевої прокуратури є: прийом документів; тестування на знання законодавчої бази (професійний тест); тестування на загальні здібності; формування рейтингу кандидатів.

Відповідно до п. 5.2. Порядку № 98, працівник, який на день набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» працює в міській, районній, міжрайонній, районній у місті прокуратурі, подає заяву за формою, наведеною у додатку 3 цього Порядку, для участі в тестуванні на посаду прокурора тієї місцевої прокуратури, яка буде сформована шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій він працює.

Максимальна кількість балів, яку може набрати кандидат за результатами проходження двох тестувань, - 200, які враховуються рівними частинами (50 % - тестування на знання законодавчої бази (професійний тест) та 50 % - тестування на загальні здібності) (п. 3.15. Порядку №98).

Згідно п. 9.1. Порядку № 98, рейтинг кандидата визначається за результатами тесту на знання законодавчої бази (професійний тест) та тесту на загальні здібності.

Пункт 9.5. Порядку № 98 визначає, що керівник регіональної прокуратури після отримання рейтингового списку кандидатів на посади прокурорів конкретної місцевої прокуратури та рапорту працівника прокуратури (заяви для тих, хто не працює у прокуратурі), який успішно пройшов тестування, видає наказ про його призначення на посаду, враховуючи підсумковий бал кандидата (від вищого до нижчого) та кількість штатних одиниць у відповідній місцевій прокуратурі.

Судом встановлено, що у зв'язку з набранням чинності 15.07.2015 Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VI, наказом Генерального прокурора України від 23.09.2015 №95ш внесені зміни до структури та штатного розпису прокуратури Черкаської області щодо припинення діяльності шляхом реорганізації міських, районних і міжрайонних прокуратур та утворення з 15.12.2015 п'яти місцевих прокуратур: Черкаської місцевої прокуратури, Звенигородської місцевої прокуратури, Золотоніської місцевої прокуратури, Смілянської місцевої прокуратури, Уманської місцевої прокуратури.

У складі Звенигородської місцевої прокуратури створено: Катеринопільський відділ, Корсунь-Шевченківський відділ, Лисянський відділ, Тальнівський відділ.

Згідно наказу Генерального прокурора України від 23.09.2015 №95ш, встановлено у штатному розписі Звенигородської місцевої прокуратури 36 одиниць, у тому числі 21 - прокурорів прокуратури.

Відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України та п. 5-1 Перехідних положень Закону №1697-VI, 25 вересня 2015 року позивача попереджено про звільнення із займаної посади та органів прокуратури у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру»); та повідомлено, що у разі успішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі та при наявності вакантних посад йому буде запропоновано працевлаштування.

28 липня 2015 року ОСОБА_1 подано заяву про допуск до тестування для зайняття вакантної посади прокурора Звенигородської місцевої прокуратури Черкаської області. Вказану заяву було скеровано до Київського регіонального центру.

Згідно рейтингового списку кандидатів на зайняття посад прокурорів Звенигородської місцевої прокуратури, надісланого робочою групою Київського регіонального центру (лист від 08.12.2015 №21/2616), ОСОБА_1 зайняв 28 місце, набравши у підсумку 63,0 бали. Результати тестування позивачем не оскаржувалися.

У ході укомплектування Звенигородської місцевої прокуратури на вакантні посади прокурорів прокуратури призначено 21 особу відповідно до рейтингового списку.

Вирішуючи спір, з огляду на аргументацію позивача, суд зазначає, що згідно п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII прокурор звільняється з посади у разі: ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Вище було встановлено, що порядок призначення на посади прокурорів місцевих прокуратур з числа прокурорів, які на день набрання чинності Законом № 1697-VII працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, визначений спеціальним законом - п. 5-1 Перехідних положень Закону № 1697-VII. Зокрема, такий прийом на роботу можливий за умови успішного проходження ними тестування.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відповідна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України від 17.02.2015 у справі №21-8а15, постанові Вищого адміністративного суду України від 16.07.2015 К/800/10543/15 (№2а-5582/08), ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24.07.2015 К/9991/39504/11, ін.

За вказаних обставин, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що його звільнення проведено з порушенням норм трудового законодавства (КЗпП України), що регулють порядок звільнення за скороченням штатів, встановлюють додаткові гарантії для працівника.

Суд вважає безпідставними посилання позивача на норми ч. 5 ст. 31 Закону №1697-VII, які визначають, що Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів після отримання результатів кваліфікаційних іспитів визначає прохідний бал, який не може бути нижчим 60 відсотків максимально можливого бала.

Вище встановлено, що відповідно до п. 5-1 Перехідних положень Закону №1697-VII до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII "Прикінцеві положення" цього Закону: прокурорами місцевих прокуратур призначаються: прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування.

Згідноз абз. 3 п. 1 розділу XII "Прикінцеві положення" Закону №1697-VII, статті 28 - 38, цього Закону (в т.ч. ст. 31 Закону) набирають чинності 15 квітня 2016 року. Тобто, до 15.04.2016 працюючі прокурори міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур призначаються прокурорами місцевих прокуратур за результатами успішного тестування, порядок якого визначаються наказом Генерального прокурора.

Суд також звернув увагу, що позивач не набрав 60 відсотків максимально можливого балу, що передбачений ст. 31 Закону № 1697-VII, а саме: 120,0 балів (60 % х 200).

Щодо доводів позивача про те, що оскаржуваний наказ прийнятий неуповноваженою особою та за відсутності подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, суд зазначає.

Статею 11 Закону № 1697-VII передбачені повноваження керівника регіональної прокуратури, у тому числі щодо призначення та звільнення прокурорів регіональних та місцевих прокуратур у встановленому цим Законом порядку. Частина 3 ст. 11 Закону №1697-VII визначає, що у разі відсутності керівника регіональної прокуратури його повноваження здійснює перший заступник керівника регіональної прокуратури, а в разі його відсутності - один із заступників керівника регіональної прокуратури.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 51 Закону № 1697-VII особами, які в установленому цим Законом порядку приймають рішення про звільнення прокурора з посади, є: керівник регіональної прокуратури - щодо прокурорів відповідної регіональної прокуратури та прокурорів місцевих прокуратур, які розташовані у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної регіональної прокуратури.

Зі змісту положень ст. 60 Закону № 1697-VII прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Посилання позивача на порушення вимог ст. 60 Закону №1697-VII не береться судом до уваги, оскільки глава 3 розд. VІІІ вказаного Закону, яка регламентує діяльність Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (ст.ст. 73-79) набирає чинності з 15.04.2016 (абз. 3 п. 1 Прикінцевих положень Закону № 1697-VII). Аналогічні положення містяться у п.п. 4 п. 5-1 розд. ХІІІ Перехідних положень Закону №1697-VII, де зазначено, що прокурори призначаються на посади та звільняються з посад, у тому числі адміністративних, без рекомендації Ради прокурорів та подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, уповноваженими приймати такі рішення особами до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацем 3 п. 1 розд. ХІІ «Прикінцеві положення» цього Закону.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необгрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову вдмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.І. Орленко

Повний текст постанови виготовлений 08.02.2016.