Справа № 823/3976/14
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/3976/14 Головуючий у 1-й інстанції: Савенко О.М. Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

03 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

при секретарі: Бродацькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Городищенського районного суду Черкаської області від 14 грудня 2015 року у справі за її адміністративним позовом до Управління архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста виконавчого комітету Смілянської міської ради, за участю прокурора Городищенського району Черкаської області про визнання дій протиправними та визнання неправдивою довідки, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася до Городищенського районного суду Черкаської області з адміністративним позовом до Управління архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста виконавчого комітету Смілянської міської ради про визнання неправомірними дій щодо видачі довідки № 248 від 05.08.2010 року, визнання даної довідки неправдивою та спростування, викладеної у ній інформації; відшкодування матеріальної шкоди в сумі 51999 грн. 56 коп., моральної шкоди в сумі 5000 грн. 00 коп. та судових витрат.

Постановою Городищенського районного суду Черкаської області від 14 грудня 2015 року позовні вимоги про визнання неправомірними дій Управління архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста виконавчого комітету Смілянської міської ради, визнання неправдивою довідку № 248, спростування наданої у ній інформації та відкликання вказаної довідки - залишено без розгляду, в задоволенні решти позову - відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу про скасування незаконної, на її думку, постанови суду першої інстанції та просить постановити нову про задоволення позову в повному обсязі. При цьому посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Залишаючи позов в частині без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювана позивачем довідка № 248 вже досліджувалася у ході розгляду апеляційної скарги по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, що відображено в ухвалі апеляційного суду Черкаської області від 05.10.2010 року, а тому ОСОБА_2 була обізнана про наявність та зміст спірної довідки ще у 2010 році.

Апеляційна інстанція повністю підтримує таку позицію Городищенського районного суду Черкаської області, з огляду на наступне.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Слід зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Правовий припис «в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом» означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, які встановлені законом.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод, чи інтересів (ч. 2 ст. 99 КАС України).

Положення ст. 99 КАС поряд із строками, визначеними КАС, визначають порядок обчислення інших строків для звернення до адміністративного суду, визначених іншими законами України.

Відповідно до ст. 100 КАС адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Отже, внаслідок пропущення строків звернення до адміністративного суду для позивача наступають негативні правові наслідки.

Слід зауважити, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України.

З матеріалів справи слідує, що оспорювана позивачем довідка № 248 була предметом судового дослідження у ході розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Смілянського міськрайсуду від 20.07.2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, про що відображено в ухвалі апеляційного суду Черкаської області від 05.10.2010 року (т. 1 а.с. 23).

Також, вказана довідка була предметом дослідження в цивільній справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування заподіяних матеріальних збитків в сумі 789 грн. та моральної шкоди в сумі 600 грн., про що відображено в рішенні Смілянського міськрайсуду від 25.11.2011 року (т. 1 а.с. 25).

Отже, починаючи з 20.07.2010 року, позивачка повинна була дізнатися про наявність спірної довідки, а тому саме з цього моменту розпочинається відлік строку звернення до суду з позовом про оскарження довідки відповідача № 248. В свою чергу, до адміністративного суду даний позов подано лише 08.09.2014 року. Таким чином, строк звернення до суду із вказаним позовом сплинув, оскільки з моменту виникнення права на його подачу пройшло значно більше ніж шість місяців, а тому позов в цій частині правомірно залишено судом першої інстанції без розгляду.

Щодо правомірності відмови в позові в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди, судова колегія зазначає наступне.

Стаття 1166 ЦК України, встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Однак, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України, необхідно довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина завдавача шкоди.

Статтями 23 та 1167 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Так, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, Верховний Суд України у вищевказаній постанові Пленуму зазначає, що в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинні бути зазначені обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена. Факт заподіяння шкоди доводить позивач.

Однак, ОСОБА_2 в підтвердження наявності правових підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди було надано лише докази, підтверджуючі факт хвороби ОСОБА_4 (її чоловіка), перебування його на стаціонарному лікуванні, а також, підтвердження витрат на лікування. Будь-яких підтверджень того, що саме неправомірна поведінка відповідача, призвела до захворювання ОСОБА_4, суду надано не було.

Більш того, відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, а тому ОСОБА_4, у разі заподіяння неправомірними діями відповідача шкоди його здоров'ю та понесення, у зв'язку з цим, витрат на лікування, мав змогу самостійно звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. При цьому, позивачкою не надано підтверджень, що ОСОБА_4 уповноважував її на захист його прав, свобод та інтересів.

З огляду на викладене, відмова у задоволенні позову в частині відкодування шкоди є правоімрною.

За ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доводи апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення постанови суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, 196, 198, 200, 205 та 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Городищенського районного суду Черкаської області від 14 грудня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі ксаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Карпушова О.В.

Епель О.В.