Справа № 810/7209/14
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року м. Київ К/800/21082/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий суддя:Вербицька О.В.
Судді: Бившева Л.І.
Маринчак Н.Є.
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 11.02.2015 р.

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2015 р.

у справі № 810/7209/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецодяг Україна»

до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області

про скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецодяг Україна» (далі - позивач, ТОВ «Спецодяг Україна») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області (далі - відповідач, ДПІ у Києво-Святошинському районі) про скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 11.02.2015 р. позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення № від 07.11.2014 р.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2015 р. постанову Київського окружного адміністративного суду від 11.02.2015 р. залишено без змін.

У касаційній скарзі ДПІ у Києво-Святошинському районі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 11.02.2015 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2015 р. і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

ДПІ у Києво-Святошинському районі проведено документальну невиїзну позапланову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Регістан ЛТД» за червень-липень 2014 р. та ТОВ «Айпі Світ» за липень 2014 р., за наслідками якої складено акт від 24.10.2014 р. №549/22-03/39102080.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п. 200.1, п.200.2 ст.200 ПК України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, яка підлягала сплаті до бюджету за липень 2014 р., на 556644 грн.

На підставі акта перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 07.11.2014 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 695805 грн., з яких за основним платежем - 556644 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 139161 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали необґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27.06.2014 р. між ТОВ «Спецодяг Україна» (покупцем) та ТОВ «Айпі Світ» (постачальником) було укладено договір поставки №СУ-000011. 27.06.2014 р. позивачем (покупцем) було укладено договір поставки № СУ-000010 з ТОВ «Регістан ЛТД» (постачальником). За умовами вказаних договорів постачальники зобов'язувалися поставити та передати у власність покупцю товари, визначені в специфікаціях до договору, а покупець - прийняти їх та оплатити (п.п.1.1, п.1 Договорів). Номенклатура, ціна, кількість, асортимент товарів, а також умови та строки їх поставки, перелік вантажовідправників і вантажоотримувачів визначалися в специфікаціях до кожного договору (п.2.1., п.2 Договорів). Датою поставки товарів мала бути дата видаткових накладних чи актів приймання-передачі товарів, підписаних уповноваженими представниками сторін (п.п.3.1-3.2. п.3 Договорів).

Фактичний рух активів із урахуванням ділової мети такого руху та його зв'язку із господарською діяльністю платника податків підтверджується первинними документами, зокрема, специфікаціями, рахунками - фактури, видатковими накладними, податковими накладними, платіжними дорученнями.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено реальні зміни майнового стану позивача за спірними господарськими операціями.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем виконані всі умови, передбачені податковим законодавством, які надають йому правові підстави для формування податкового кредиту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає відхиленню, а постанова Київського окружного адміністративного суду від 11.02.2015 р. та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2015 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області відхилити.

2.Постанову Київського окружного адміністративного суду від 11.02.2015 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2015 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька

Судді Л.І. Бившева

Н.Є. Маринчак