Справа № 296/12879/15-а
Суддя: Шалота К. В.
Дата ухвалення: 2016-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2016 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Шалота К.В., розглянувши в порядку скороченого провадження одноособово адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі про визнання неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Корольовського районного суду м. Житомира звернувся ОСОБА_1 із вказаним позовом, в якому просить визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо відмови в перерахунку і виплаті йому щомісячного довічного грошового утримання у зв"язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючого судді; зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату йому щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді (з урахуванням змін (збільшення) заробітної плати), починаючи з 01.09.2015 року; звернути постанову суду до негайного виконання.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що Позивач з 28 грудня 2014 року перебуває на обліку в УПФУ в м. Житомирі та отримує довічне грошове утримання судді у відставці з 30.12.2014 року. В подальшому у зв'язку з підвищенням з 01.09.2015 р. мінімальної заробітної плати з 1218 грн. до 1378 грн., позивач 31.10.2015 року звернувся до відповідача з заявою про проведення перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання, у зв'язку з підвищенням окладу та встановленням заробітку працюючим суддям, з наданням відповідної довідки Апеляційного суду Житомирської області від 30.10.2015 року №3-349. Проте перерахунок пенсії Відповідачем здійснено не було, про що повідомлено листом від 11.11.2015 р. №526/П-8, що на думку Позивача не відповідає вимогам Закону України "Про державну службу", Закону України "Про судоустрій та статус суддів" та Постанові Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 р. №865 "Про деякі питання вдосконалення розмірів заробітку для обчислення пенсії".

Розгляд справи проведено у порядку скороченого провадження у відповідності із ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Представник відповідача подала до суду письмові заперечення, в яких позов не визнала і у його задоволенні просить відмовити з тих підстав, що чинним законодавством не передбачено перерахунку щомісячного довічного утримання судді у відставці в зв"язку із зміною посадових окладів працюючих суддів на відповідних посадах.

Відповідно до абзацу 4 пункту 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про судове рішення в адміністративній справі" від 20.05.2013 року № 7 за результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав ухвалює законне рішення.

Встановлено, що з 30.12.2014 р. ОСОБА_1 перебуває на обліку УПФУ в м. Житомирі та отримує довічне грошове утримання згідно Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

31.10.2015 року у зв'язку із підвищенням мінімальної заробітної плати з 1218 грн. до 1378 грн., внаслідок чого заробітна плата працюючого на відповідній посаді судді суду апеляційної інстанції змінилася у бік збільшення, позивач звернувся до УПФ України в м.Житомирі із заявою про перерахування та виплату пенсії, додавши до неї довідку Апеляційного суду Житомирської області від 30.10.2015 року №3-349.

Листом УПФ України в м.Житомирі №526/П-8 від 11.11.2015 р. відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у належному розмірі, пославшись на ту обставину, що чинним законодавством не передбачено перерахунку щомісячного довічного утримання судді у відставці в зв"язку із зміною посадових окладів працюючих суддів на відповідних посадах.

Статтею 8 Конституції України встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

В пункті 7 рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді.

Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

В рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 також зазначено, що довічне грошове утримання судді - це особлива форма забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній, звільненій від сплати податків, грошовій виплаті, що забезпечує їх належним матеріальним утриманням. Особливість щомісячного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені у Конституції України та спеціальному законі України «Про статус суддів». Не можуть бути скасовані чи звужені іншими нормативними актами України гарантії незалежності суддів, в тому числі гарантії їх матеріального та соціального забезпечення. Це положення узгоджується ч. 3 ст. 22 Конституції України.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Це підтверджується й міжнародними стандартами у сфері судочинства, зокрема, згідно з п. 54 Рекомендацій СМ/Rес (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки (Рекомендація № СМ/КEС(2010)12) "оплата праці суддів повинна відповідати "їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці."

Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено також у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (4 листопада 1950 року), ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: "Основні принципи незалежності судових органів", ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, "Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів", затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН.

Тож, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою /пенсією/, але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних /законних/ очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при видаленні його з посади /відставки/, яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Починаючи з 1992 року держава Україна понад 20 років на конституційному (п.п.2,9, ч 5 ст. 126 Основного Закону України) та законодавчому (ст. 43 Закону України № 2862-ХП, ст. 138 Закону № 2453 -VI, ст. 141 Закону № 2453-УІ у редакції Закону 192-VIII) рівнях гарантувала право судді на відставку та отримання суддями за наявності стажу на посаді судді не менше 20 років, виплати щомісячного довічного грошового утримання в розмірі максимально наближеному до розміру суддівської винагороди.

28 березня 2015 року набрав чинності Закон України від 12 лютого 2015 року N 192-УШ "Про забезпечення права на справедливий суд", яким викладено в новій редакції всі положення Закону України від 7 липня 2010 року N 245 З-VI "Про судоустрій і статус суддів".

Частина третя статті 141 Закону N 2453-УІ у редакції Закону N 192-VIII передбачала, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Зазначена норма була прийнята, однак не була практично реалізована, оскільки відповідно до Закону N 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» вказана частина набула нового змісту, згідно з яким: 1) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді; 2) вилучено речення щодо можливості перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді в разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Законом України № 213-УШ встановлено обмеження щомісячного довічного грошового утримання до розміру 60% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді; до десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, а також вилучення права на перерахунок пенсії суддів загальної юрисдикції.

Згідно пункту 5 Прикінцевих положень вказаного Закону, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року взагалі скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Частиною першою статті 126 Основного Закону України передбачено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Зазначений конституційний принцип знайшов відображення і в положеннях Закону N 2453-УІ у редакції Закону N І92-УІП.

Так, у пунктах 8, 11 частини четвертої статті 48 цього Закону зазначено, що незалежність судді, у тому числі, забезпечується його належним матеріальним і соціальним забезпеченням та правом на відставку.

Крім того, частиною шостою статті вказаної норми права передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Тобто гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено у правових позиціях Конституційного Суду України (зокрема, у рішеннях від З червня 2013 року N 3-рп/2013 (Рішення N З-рп/2013), від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008, від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005).

З урахуванням викладеного вбачається, що первинна редакція закону N 2453-УІ у редакції Закону N 192-УШ у частині забезпечення гарантій незалежності суддів відповідала положенням Конституції України.

Між тим, положеннями статті 141 Закону N 2453-УІ у редакції Закону N 213-УШ, якими установлено обмеження рівня матеріального забезпечення суддів у відставці, а також прикінцевими положеннями Закону суттєво порушуються конституційні гарантії суддів, в тому числі і гарантії позивача. Вказані положення суперечать конституційним нормам , а саме: ст.ст. 8,21, 22 Конституції України.

Крім того, «Прикінцеві положення» Закону носять загальний характер, прийняті під умовами неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних на загальних підставах і фактично не скасовують норми ст. 141 спеціального закону України «Про судоустрій і статус судців».

Враховуючи вищевикладене, і те, що позивач працював суддею в період дії спеціальних Законів України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року, з наступними змінами, та «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 07.07.2010 року, з наступними змінами, які давали йому право на відставку та довічне грошове утримання, з урахуванням стажу роботи суддею і відповідного віку, судова колегія вважає, що він на підставі вказаних законів і п. 9 ст. 126 Конституції України набув право на відставку з призначенням щомісячного довічного грошового утримання.

У результаті прийняття пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону №213-VIII, яким фактично ліквідовано конституційно закріплений інститут відставки судді, судді, які звернулися до Пенсійного фонду України із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання (пенсії) після 1 червня 2015 року, перебувають у різному правовому становищі порівняно із суддями, які звернулися із аналогічною заявою до 1 червня 2015 року. Вказівка лише на дату звернення до пенсійного фонду з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання є порушенням принципу правової визначеності та принципу рівності всіх громадян (статті 8,21 Конституції України).

Судді є рівними, адже, здійснюючи правосуддя, мали відповідно до законодавства однаковий статус та гарантії незалежності, що включають і порядок призначення щомісячного довічного грошового утримання. Викладене підтверджує порушення приписами Закону № 213-УШ універсального принципу рівності, закріпленого статтею 21 Основного Закону України, а також порушення принципів незалежності суддів, передбачених частиною першою, пунктами 2, 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України.

Відповідно до частини 2 статті 138 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (в редакції від 26.10.2014 р.) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 70 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державну пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до Закону України від 17.09.2015 № 704-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" було встановлено новий розмір мінімальної заробітної плати, з якої відповідно до ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" обраховується розмір суддівської винагороди працюючого судді, з 01 вересня 2015 року.

Отже, підвищення заробітної плати працюючих суддів у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати та наявність чинної постанови КМУ від 31.05.2000 № 865 дає підстави для здійснення перерахунку пенсій суддям, що вийшли на пенсію і які отримують довічне грошове утримання у відставці, з моменту їх підвищення, тобто з 01.09.2015 (ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік, зі змінами та доповненнями).

Вищевикладене в сукупності дає суду підстави для висновку, що в усіх випадках розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці залежить від розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, а тому позивач, маючи більше 30 років стажу на посаді судді, має право на перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 70% заробітку працюючого судді, з урахуванням вислуги років.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі матеріалів справи та оцінки представлених доказів, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Житомирі про визнання відмови у перерахунку довічного грошового утримання неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Щодо вимог про звернення рішення суду до негайного виконання слід зазначити наступне.

Згідно із частиною 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду, прийняті в порядку скороченого провадження у адміністративних справах, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5, 6 частини 1 статті 183-2 цього Кодексу.

Враховуючи, що дана постанова суду, прийнята в порядку скороченого провадження у адміністративній справі стосується оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо призначення та перерахунку соціальних виплат, передбаченому пунктом 2 частини 1 статті 183-2 КАС України, то суд дійшов висновку, що вимога позивача про звернення постанови до негайного виконання не ґрунтується на законі, а тому не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 8-11, 70, 71, 86, 87, 158-163, 167, 183-2 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі щодо відмови в перерахунку і виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання у зв"язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючого судді.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді (з урахуванням довідки Апеляційного суду Житомирської області №3-380 від 30.11.2015 р.), починаючи з 01.09.2015 р.

У задоволенні вимоги щодо звернення рішення суду до негайного виконання - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Cуддя К. В. Шалота