Справа № 1570/97/08
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 р.м.ОдесаСправа № 1570/97/08

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л. М.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

при секретарі Жигайлової О.Е.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 м. Херсона про визнання бездіяльності неправомірною, стягнення заборгованості з грошового забезпечення та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2007 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому, після уточнення позовних вимог, просив визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та виплати йому заборгованості з грошового забезпечення за період служби з 29.12.2003р. по 30.03.2006р. у розмірі 79705,67 неправомірною, стягнути з військової частини НОМЕР_1 заборгованість з грошового забезпечення, за період служби з 29.12.2003 р. по 30.03.2006 р. у розмірі 79705,67., завдану неправомірною бездіяльністю відповідача; моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2008 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2010 року, позов задоволено частково.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 червня 2012 року касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2008 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2010 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування усіх обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

03 лютого 2016 року представник відповідача надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не надходило, колегія суддів відповідно до ст. 197 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи у письмовому провадженні.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , в період з 03.10.1992р по 08.02.2007р. проходив кадрову військову службу і перебував на грошовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 (т.1 а.с. 7-8).

13.10.2006р. Наказом Генштабу-Головнокомандувача Збройних Сил України №338 ОСОБА_1 звільнено у запас у зв`язку зі скороченням штатів.

08.02.2007р. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №28 позивача виключено зі списків особового складу частини. (т.1 а. с. 9).

Постановою Суворовського районного суду м. Херсона від 29.05.2006р. за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 визнано право ОСОБА_1 на отримання збільшеного грошового забезпечення, надбавок, премій та підвищеної матеріальної допомоги, як передбачено пунктом 2 Указу Президента України від 11.12.2001 року №1207/2001 з 29 грудня 2003 року і до скасування; зобов`язано відповідача провести перерахунок грошового забезпечення і виплатити позивачу з 29.12.2003р. по 06.04.2006р.: посадового окладу, збільшеного на 50%; щомісячної надбавки за особливі умови проходження державної служби, складність, напруженість роботи - у розмірі 50% посадового окладу; щомісячної надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи - у розмірі 80 % посадового окладу; розміру премій, збільшеної на 20 відсотків розміру грошового забезпечення, що виплачується; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення - у розмірі - двомісячного грошового забезпечення (т.1 а.с. 14-15).

Вказана постанова набрала чинності та передана для виконання до Державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції м. Херсона. Проте, як вбачається з відповіді Головного управління юстиції у Херсонській області від 11.06.2008р., в зв`язку з відмовою відповідача виконати постанову суду від 29.05.2006р. у добровільному порядку після накладення на відповідача штрафних санкцій та в зв`язку з неможливістю виконати рішення суду без участі відповідача виконавче провадження було закінчено на підставі постанови державного виконавця від 09.06.2008 року.(т1. а. с. 134).

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення збільшених посадових окладів, щомісячних надбавок, розмірів премій і матеріальної допомоги є правом керівників державних органів, а не їх обов`язком. Оскільки позивачем не надано до суду доказів, які б свідчили про встановлення командуванням військової частини НОМЕР_1 збільшеного грошового забезпечення ОСОБА_1 та передбачення відповідних витрат у кошторисі військової частини, суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Частиною п`ятою статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України i є обов`язковими до виконання на всій території України. Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб i підлягає виконанню на всій території України.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.

Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 74 рішення у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу.

В той же час, статтею 6 Конвенції передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції" від 15 березня 2001 року, пункт 68).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року, гарантована неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Посилання суб`єктів владних повноважень на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань не є підставою для закриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 29.05.2006р. за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 визнано право ОСОБА_1 на отримання збільшеного грошового забезпечення, надбавок, премій та підвищеної матеріальної допомоги, як передбачено пунктом 2 Указу Президента України від 11.12.2001 року №1207/2001 з 29 грудня 2003 року і до скасування; зобов`язано відповідача провести перерахунок грошового забезпечення і виплатити позивачу з 29.12.2003р. по 06.04.2006р.: посадового окладу, збільшеного на 50%; щомісячної надбавки за особливі умови проходження державної служби, складність, напруженість роботи - у розмірі 50% посадового окладу; щомісячної надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи - у розмірі 80 % посадового окладу; розміру премій, збільшеної на 20 відсотків розміру грошового забезпечення, що виплачується; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення - у розмірі - двомісячного грошового забезпечення. Вищезазначене рішення набрало законної сили і є обов`язковим до виконання.

Як вбачається з відповіді Головного управляння юстиції у Херсонській області виконавчий лист №2-а-325/06 про зобов`язання Військової частини провести перерахунок грошового забезпечення та виплатити його видано Суворовським районним судом м. Херсона 29.05.2006 року.

09.06.2008 року прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Як вбачається з позовної заяви та встановлено судом, позивач просить визнати бездіяльність відповідача щодо нездійснення розрахунків та виплати заборгованості з грошового забезпечення за період з 29.12.2003 по 30.03.2006 р., фактично за не виконання рішення Суворовського районного суду від 29.05.2006 року.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно i в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 9 ст. 267 цього Кодексу особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно i в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а у разі незгоди з діями державних виконавців та інших посадових осіб відділу державної виконавчої служби, особа має право оскаржити їх начальнику відповідно органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець або до суду.

Судом встановлено, що позивачем дії державного виконавця не оскаржувались, рішення з цього приводу судом не приймалось.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що ОСОБА_1 обрано неналежний спосіб для захисту його порушеного права, щодо виконання постанови Суворовського районного суду м. Херсона від 29.05.2006 року, в зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки рішення суду першої інстанції по суті вирішення справи є правильним, однак з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Одеського окружного адміністративного суду підлягає зміні.

Відповідно до ст. 201 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання але з помилковим застосуванням норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 201, 205, 207, 254 України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року - змінити та зазначити, що підставою для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 м. Херсона, щодо невиплати йому заборгованості з грошового забезпечення та стягнення на його користь цієї заборгованості за період служби з 29.12.2003 р. по 30. 03.2006 р. є обставини, викладені в мотивувальній частині даної постанови.

В іншій частині постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: А.Г. Федусик