Справа № 823/3314/13-а
Суддя: В.В. Мишенко
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року справа № 823/3314/13-а

м. Черкаси

15 год. 12 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Мишенка В.В.,

при секретарі Гордієнку Ю.П.

за участю сторін:

за участю представників:

представника позивача - Лисенка Ю.М.,

представника відповідача - Барабаш О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський елеватор" до Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський елеватор" подало позов, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: № від 10.10.2013 року про зменшення сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на загальну суму 2057763 грн., у тому числі 1371842 грн. з основного платежу та 685921 грн. штрафних (фінансових) санкцій; № від 10.10.2013 року про зменшення розміру від'ємного значення сум податку на додану вартість у розмірі 1371842 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити. В обґрунтування адміністративного позову зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки вони прийняті необґрунтовано виключно на підставі даних, встановлених перевіркою не ТОВ "Катеринопільський елеватор", а його постачальників ФГ "Литвин" та ФГ "Лукра". В акті документальної позапланової невиїзної перевірки № 86/23-12-22 від 30.09.2013 року немає жодного посилання на те, що позивачем було здійснено порушення Податкового кодексу України у зв'язку з недотриманням вимог щодо ведення податкового обліку.

Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю зазначивши при цьому, що ним отримані акти перевірок ФГ "Литвин Іван Віталійович" та ФГ "Лукра", в яких встановлені факти неможливості реального здійснення господарських операцій цими особами, а тому позивачем безпідставно включені суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту за операціями з такими особами, і, як наслідок, завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту з податку на додану вартість та завищено бюджетне відшкодування з цього податку.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд встановив, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з Конституцією України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій, чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Суд встановив, що товариство з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський елеватор", як суб'єкт господарювання - юридична особа, ідентифікаційний код 32580463, зареєстрований 30.06.2004, та перебуває на обліку в Звенигородській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області і є платником податку на додану вартість відповідно до свідоцтва від 27.08.2004 № 32392796, індивідуальний податковий номер 71.

За результатами проведеної Звенигородською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Черкаській області позапланової невиїзної документальної перевірки з питань визначення своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість при здійсненні операцій з придбання товарів, робіт (послуг) у ФГ "Литвин Іван Віталійович" та ФГ "Лукра" за грудень 2012 року складено акт від 30.09.2013р. № 86/23-12-22-017/32580463.

В акті перевірки встановлені порушення: п. 198.1 ст. 198 та п. п. 200.3, 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з податку на додану вартість у сумі 1371842 за грудень 2012 року; п. п. 200.1, 200.3. статті 200 Податкового Кодексу України що виразилось у завищенні сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2012 року у сумі 1371842 грн.

На підставі акту від 30.09.2013 № 86/23-12-22-017/32580463 Звенигородською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Черкаській області прийняті податкові повідомлення-рішення від 10.10.2013 року:

- № про зменшення сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на загальну суму 2057763 грн., у тому числі 1371842 грн. з основного платежу та 685921 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № про зменшення розміру від'ємного значення сум податку на додану вартість у розмірі 1371842 грн.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями представник позивача оскаржив його до суду.

Оцінюючи юридичну та фактичну обґрунтованість висновків відповідача, викладених в акті перевірки позивача і, відповідно, винесеного на його підставі податкового повідомлення-рішення на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відповідно до витягу з ЄДРПОУ станом на 12.11.2012 ФГ «Литвин Іван Іванович» зареєстроване як суб'єкт господарювання 17.11.1992, ідентифікаційний код 19146249, за видом діяльності «вирощування зернових та технічних культур» (а.с. 44-45). Також останній є платником ПДВ у відповідності до свідоцтва № 100216136 з 09.09.1997.

Згідно укладеного договору поставки № 1786/К від 28.11.2012 між ТОВ «Катеринопільський елеватор» (покупець) та ФГ «Литвин Іван Іванович» (постачальник), постачальник зобов'язується передати у власність покупця сільськогосподарську продукцію на умовах СРТ (інкотермс 2000), а покупець зобов'язується прийняти й оплатити товар. Строк поставки до 28.11.2013 силами постачальника на об'єкт покупця. Пунктом 2.3 договору визначено, що витрати на його транспортування входять у вартість товару. В зобов'язання покупця входить вчасно прийняти і оплатити товар. Розрахунок за даний товар здійснювався в 100 % розмірі після його поставки протягом 3-х днів.

Поставка товару (насіння соняшника) до складу ТОВ «Катеринопільський елеватор» підтверджується: видатковими накладними, ТТН, виписки з банків щодо перерахування коштів, податкові накладні.

Відповідно до витягу з ЄДРПОУ станом на 28.11.2012 ФГ «Лукра» зареєстроване як суб'єкт господарювання 17.09.2007, ідентифікаційний код 35206869, за видом діяльності «вирощування зернових культур, насіння олійних культур» (а.с. 136-137).

Так, згідно укладеного договору поставки № 1793/к від 29.11.2012 між ТОВ «Катеринопільський елеватор» (покупець) та ФГ «Лукра» (постачальник), постачальник зобов'язується передати у власність покупця сільськогосподарську продукцію, а покупець зобов'язується прийняти й оплатити товар. Строк поставки до 31.08.2013 силами постачальника на об'єкт покупця. Пунктом 2.3 договору визначено, що витрати на його транспортування входять у вартість товару. В зобов'язання покупця входить вчасно прийняти і оплатити товар. Розрахунок за даний товар здійснювався в 100 % розмірі після його поставки протягом 3-х днів.

Поставка товару (соняшника) до складу ТОВ «Катеринопільський елеватор» підтверджується: видатковими накладними, ТТН, виписки з банків щодо перерахування коштів, податкові накладні.

Крім того, у відповідності до постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 травня 2013 у справі № 804/5643/13-а за позовом Фермерського господарства «Литвин Іван Віталійович» до Дніпродзержинської об'єднаної Державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби про визнання протиправними дій, останньою постановлено: визнати протиправними дії Дніпродзержинської об'єднаної Державної податкової інспекції Дніпропетровської області ДПС по формуванню в акті перевірки від 04 квітня 2013 року № 2652/125/225-07/19146249 висновків про не підтвердження реальності проведення операцій з реалізації соняшника фермерським господарством «Литвин Іван Віталійович» на ПАТ «Креатив» та на TOB «Катеринопільський елеватор». Визнати протиправною бездіяльність Дніпродзержинської об'єднаної Державної податкової інспекції Дніпропетровської області ДПС щодо не прийняття податкового повідомлення-рішення на підставі акту позапланової виїзної перевірки від 04 квітня 2013 року №2652/125/225-07/19146249. Визнати протиправними дії Дніпродзержинської об'єднаної Державної податкової інспекції Дніпропетровської області ДПС щодо включення до автоматизованої системи за формою «Деталізована інформація по платнику ПДВ щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України за період» інформації про результати перевірки Фермерського господарства «Литвин Іван Віталійович», оформленої актом від 04 квітня 2013 року №2652/125/225-07/19146249 та зобов'язати Дніпродзержинську об'єднану Державну податкову інспекцію Дніпропетровської області ДПС вилучити з автоматизованої системи за формою «Деталізована інформація по платнику ПДВ щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України за період» інформацію про результати перевірки Фермерського господарства «Литвин Іван Віталійович», оформленої актом перевірки від 04 квітня 2013 року №2652/125/225-07/19146249.

Дана постанова набрала законної сили 15.07.2013.

Отже, відповідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Окрім того, позивачем виконано вимоги статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" щодо документального оформлення фактів здійснення господарських операцій та дотримано вимог статті 198 Податкового кодексу України, надано всі передбачені діючим законодавством України документи, в тому числі податкові накладні, складені у відповідності до п. 201.1 статті 201 Податкового кодексу України особами, які зареєстровані як платники податку у порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

З огляду на зазначене суд вважає безпідставними посилання відповідача на відсутність фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено наявність зв'язку між фактом придбання товару та господарською діяльністю платника податків. Відповідач не надав доказів, що підтверджували б відсутність ділової мети в діях платника податків під час здійснення господарських операцій.

Враховуючи те, що судом встановлено та підтверджено матеріалами справи рух активів у процесі здійснення господарських операцій, наявність у позивача та його контрагентів податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, встановлено зв'язок між укладеними договорами та господарською діяльністю платника податку, витрати підтверджені первинними документами, суд вважає встановленим факт здійснення господарської операції, а відтак доходить висновку про відсутність підстав у контролюючого органу для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Суд з'ясував, що первинні документи оформлені належним чином відповідно до вимог чинного законодавства.

Доказів суду, щодо визнання господарського договору укладеного між контрагентом недійсним в судовому порядку не надані.

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких податкових накладних, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей. З огляду на недоведеність податковим органом існування відповідних фактів, та обставина, що первинні документи від імені контрагентів підписані невстановленими особами, не є достатньою підставою для позбавлення покупця (позивача у справі) права на відображення у податковому обліку понесених (нарахованих) витрат за наслідками придбання товарів (послуг) та матеріалів у спірних постачальників.

Відповідно до ст. 47 Податковою кодексу України відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органом, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах несуть юридичні особи, постійні представництва нерезидентів, які відповідно до Кодексу визначені платниками податків, а також їх посадові особи.

Отже, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податків і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

У листі Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 року «Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України» зазначено, що для висновків про наявність порушень податковою законодавства в діях платника податків в обов'язковому порядку необхідно з'ясувати можливу обізнаність такого платника щодо дефектів у правовому статусі Його контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників податку на додану вартість, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо).Відповідні обставини можуть бузи з'ясовані, зокрема, з використанням даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також офіційно оприлюднених даних щодо анульованих свідоцтв платника податку на додану вартість.

Частинами 1, 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» № 755-ІУ від 15.05.2003 року передбачено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні.

В Акті перевірки доказів обізнаності позивача про обставини здійснення господарської діяльності його контрагентами та сплати ними податків не наведено.

У постанові Верховного Суду України від 13.01.2009 року по справі № 09/05 викладено, що покупець не може нести відповідальність ані за несплату податків продавцем, ані за можливу недостовірність відомостей про продавця, що містяться у Єдиному реєстрі, за умови необізнаності про таку недостовірність, зокрема, в частині ведення господарської діяльності продавцем.

Крім того, у довідці Вищого адміністративного суду України від 15.04.2010 року «Про результати вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами окремих норм Закону «Про податок на додану вартість» викладено, зокрема, що ведення податковою обліку покладено на кожного окремого платника податку, при цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Аналогічну правову позицію висловив Вищий адміністративний суд України у постанові від 03.04.2013 року у справі №К/9991/38114/12.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в України та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 2 грудня 2010р. №2755-VI (далі- Кодекс №2755-VI).

Згідно пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 цієї статті передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 вказаного Кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно пунктів 200.1 - 200.3 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.4 цієї статті якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Пункт 201.8 вказаної статті передбачає, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до першого абзацу пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Статтею 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. №996-ХІ із змінами та доповненнями (далі- Закон №996-ХІ) встановлено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність.

Пункт 2 ст. 3 Закону №996-ХІІ визначає, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, що ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтується на даних бухгалтерського обліку. Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції відповідно до п. 2.1. ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995р. за № 168/704.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що згідно п. 44.1 ст. 44 Кодексу №2755-VI для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У ст. 1 Закону №996-ХІ визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно ст. 1 Закону №996-ХІ господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Головною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Статтею 9 Закону № 996 передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідач в своїх письмових запереченнях не навів жодних доводів та не надав доказів, в розумінні ст.ст. 69, 70 КАС України, які б могли свідчити про наявність обставин, що виключають обґрунтованість заявленої позивачем податкової вигоди: безтоварний та/або фіктивний характер здійснених операцій, або мали ознаки фіктивного підприємництва, тощо.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд прийшов до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення суперечить вимогам чинного законодавства, є необґрунтованими та такими, що прийняте з порушенням вимог ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.11,14,70,71,89,94,159 - 163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області від 10.10.2013 № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за січень 2013 року в розмірі 1371842 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 685921 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області від 10.10.2013 № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2012 року в розмірі 1371842 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку ст. 185-187 КАС України.

Суддя В.В. Мишенко

Повний текст постанови виготовлено 05.02.2016