Справа № 369/720/16-а
Суддя: Волчко А. Я.
Дата ухвалення: 2016-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/720/16-а
Провадження № 2-а/369/67/16
УХВАЛА

Іменем України

08.02.2016 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчко А.Я., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про бездіяльність ОСОБА_2 сільської ради, визнання незаконними рішення та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністартвиним позовом до відповідача ОСОБА_2 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про бездіяльність ОСОБА_2 сільської ради, визнання незаконними рішення та скасування рішень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19.11.2015 року ним ОСОБА_1, було подано запит «Про надання публічної інформації» до ОСОБА_2 сільської ради про надання копій наступних рішень: про зміну цільового призначення земельної ділянки площею 6,0 га в межах вул.Раменська, пров. Раменський і вул. Леніна с. Горенка; про розподіл земельної ділянки площею 6,0 га в межах вул. Раменська, пров. Раменський, вул. Леніна с. Горенка і відведення землі у приватну власність фізичним особам;відомості від якого числа, якої сесію, якого скликання і на яких підставах було розподілено земельну ділянку площею 6,0 га в межах вул. Раменська, пров. Раменський, вул. Леніна і відомості кому і на яких підставах було її розподілено; документи, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою, на підставі яких було здійснено відведення земельних ділянок, розташованою межах вул.Раменська, пров. Раменський,вул. Леніна с. Горенка.

27.11.2015 року на запит позивача він отримав відповідь № 1514/7 про те, що ОСОБА_2 сільською радою рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки, площею 6,0 га в межах вул.Раменська, пров. Раменський, вул. Леніна с. Горенка не приймалися.

19.11.2014 року 39 сесією ОСОБА_2 сільської ради були надані у власність земельні ділянки в межах вул.Раменська, пров. Раменський, вул. Леніна с. Горенка. Голова сільської ради с. Горенка на останні три запитання не надав жодної вичерпної відповіді.

Земельна ділянка загальною площею 6,0 га відповідно Генерального плану с. Горенка призначалася для будівництва дитячого садочку, загальноосвітнього навчального закладу, стадіону для територіальної громади с. Горенка.

Голова сільської ради с. Горенка ОСОБА_3 ігнорує вимоги Конституції України, Закон України «Про місцеве самоврядування», вимоги Земельного кодексу України, Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», без проведення громадських слухань, самовільно, порушив містобудівну документацію - відсутність генерального плану щодо використання земель житлової та громадської забудови розташованою на земельних ділянках загальною площею6,0 га в межах вул. Раменська, пров. Раменський, вул. Леніна села Горенка незаконно передав земельні ділянки у власність невідомим особам, чим наніс матеріальні збитки у великих розмірах йому та територіальній громаді села Горенка Києво-Святошинського району Київської області.

Тому з вищезначених підстав просив визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 сільської ради Київської області, в особі Голови сільської ради ОСОБА_3 щодо ненадання ОСОБА_1, громадянину України, члену територіальної громади с. Горенка за запитом від 19.11.2015 року відповіді.

Визнати незаконним та скасувати рішення ОСОБА_2 сільської ради від 19.11.2014 року 39-ої сесії «Про передачу у власність земельних ділянок, загальною площею 6,0га в межах вул. Раменська, пров. Раменський, вул. Леніна село Горенка» Києво- Святошинського району, Київської області.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється, на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обов'язково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Статтею 5 ЗК України передбачено, що земельне законодавство базується, в тому числі на принципі забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Статтею 80 ЗК України установлено, що суб'єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності та держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Конституції України кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи у визначеному законом порядку набувають прав власності та користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення для ведення господарської діяльності або задоволення особистих потреб.

Відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 11 листопада 2014 року (справа № 21-493а14), від 11 листопада 2014 року (справа № 21-405а14), від 09 грудня 2014 року (справа 21-308а14), 17.02.12015 року (справа № 21-551а14), від 24.02.2015 року, від 16.12.2015 року (справа № 6-2510-ц15), висновки якого є обов'язковими для врахування судами у відповідності до положень ст.244-2 КАС України.

Верховний суд України у рішенні №6-2510-ц15 від 16.12.2015 року зазначив, що визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Статтями 1, 3, 15 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Земельний кодекс України є, зокрема, тим актом цивільного законодавства, який передбачає підставою виникнення цивільних прав та обов'язків акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частин другої та третьої статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставіКонституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Оскільки предметом перевірки вказаного позову є правильність формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідного права власності щодо неї, суд приходить до висновку, що вказана справа не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Що стосується, вимог позивача, щодо визнання протиправною бездіяльність ОСОБА_2 сільської ради Київської області, в особі Голови сільської ради ОСОБА_3 щодо ненадання ОСОБА_1, громадянину України, члену територіальної громади с. Горенка за запитом від 19.11.2015 року відповіді,то вказана вимоги є взамоповя»заною із вимогою позивача про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_2 сільської ради від 19.11.2014 року 39-ої сесії «Про передачу у власність земельних ділянок, загальною площею 6,0га в межах вул. Раменська, пров. Раменський, вул. Леніна село Горенка» Києво- Святошинського району, Київської області.

Не зважаючи на те, що стороною у справі є фактично суб'єкт владних повноважень, вищевказаний спір не є публічно-правовим, оскільки виникає із цивільно-правових відносин.

Крім того, між сторонами відсутня така ознака публічно-правового спору, як підпорядкованість одного учасника відносин іншому.

Частиною 2 ст. 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Зважаючи на характер правовідносин, що склалися між сторонами, їх правову природу, вказаний позов не може бути предметом розгляду в місцевому загальному суді як адміністративному суді, оскільки спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, вивчивши матеріали позовної заяви вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження у даній справі, оскільки позивачем заявлено правові вимоги, які регулюються нормами ЦПК України.

Згідно ст. 109 ч.1 п.1 КАС України суд відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене та керуючись правовим висновком Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року, ст.109 ч.1 п.1 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про бездіяльність ОСОБА_2 сільської ради, визнання незаконними рішення та скасування рішень - у відкритті провадження у справі.

Повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Роз»яснити позивачу ОСОБА_1, що спір, який виник між сторонами відноситься до цивільної юрисдикції, а тому його розгляд повинен здійснюватися за нормами Цивільного Процесуального кодексу України.

Зобов'язати фінансовий орган Управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області повернути ОСОБА_1 вартість судового збору сплаченого в філії Головного управління ДКСУ у Київської області на р/р 0356, МФО 821018 в сумі 487 грн. (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп., згідно квитанції № 32 від 28.12.2015 року, судовий збір у розмірі 615 гривень (шістсот п"ятнадцять ) гривень 20 коп. згідно квитанції №232 від 01.02.2016 року та 413 (чотирта тринадцять) гривень 40 копійок. згідно квитанції №68 від 26.01.2016 року.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Києво-Святошинський протягом п»яти днів з дня її проголошення.

Суддя: А.Я.Волчко