Справа № 814/3980/15
Суддя: Желєзний І. В.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

02 лютого 2016 року Справа № 814/3980/15

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Желєзного І.В. при секретарі судового засідання Науменко О.Г. розглянувши адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 55200

доПервомайської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, вул. Дзержинського, 18, Первомайськ, Миколаївська область, 55213

провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій та визнання протиправним та скасування вимоги про сплату боргу зі сплати єдиного внеску,
ВСТАНОВИВ:

Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1, звернувся з адміністративним позовом до Первомайської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі також - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.09.2015 р. № про збільшення грошового зобов'язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб», рішення від 18.09.2015 р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску, вимоги від 01.09.2015 р. №Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску.

Вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач всупереч положенням Податкового кодексу України (далі - ПК України) не врахував до складу загального оподатковуваного доходу витрати на проживання в готелях під час відряджень, пов'язаних з пошуком потенціальних покупців на товар (свинокомплексів, вузлів і агрегатів до свинокомплексів), вартість паливно-мастильних матеріалів, придбаних для заправки транспортного засобу, на якому здійснювались поїздки, пов'язані з відрядженнями в період січня-квітня 2014 року. А також неправомірно визначив розмір недоїмки зі сплати єдиного внеску, обчислення якого позивачем в 2014 році проводилися на підставі даних річної декларації з урахуванням мінімального розміру страхового внеску.

Відповідач позов не визнав, вказавши про не підтвердження суб'єктом господарювання правомірності віднесення до витрат вартості проживання в готелях та придбання паливно-мастильних матеріалів в період січня-квітня 2014 року, оскільки останні не пов'язані з господарською діяльністю позивача, який не надав фактичних даних про здійснення будь-яких господарських операцій або цивільно-правових угод, пов'язаних з пошуком потенціальних покупців на товар. Крім того, позивачем невірно визначено розмір єдиного внеску, що належить до сплати в 2014 році.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог, зважаючи на таке.

У серпні 2015 року відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка позивача, результати якої оформлені актом від 01.09.2015 р. №504/172/НОМЕР_1.

Перевіркою виявлено порушення:

- п. 177.2, 177.4 ст. 177 ПК України щодо заниження чистого оподатковуваного доходу за 2014 рік, що призвело до нарахування податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб у сумі 4714,99 грн.;

- п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 11 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі також - Закон № 2464) і п.п. 4.1.1 п. 4.1, п.п. 4.3.1 п. 4.3 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міндоходів України від 09.09.2013 р. № 455, щодо неутримання єдиного внеску за 2014 рік у сумі 20904,36 грн.

18.09.2015 р. відповідач виніс податкове повідомлення-рішення № на суму 7072,59 грн., у тому числі: 4717,99 грн. основного зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб і 2357,60 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

01.09.2015 р. відповідач виніс вимогу про сплату боргу з єдиного внеску №Ф- на суму 20904,36 грн., а 18.09.2015 р. прийняв рішення № , яким застосував до позивача штрафні санкції в сумі 1045,22 грн. за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Перевіркою виявлено завищення позивачем суми витрат за 2014 рік частині витрат на паливно-мастильні матеріали (21429,35грн.) та проживання готелях (10004,00грн.), що пов'язані, за твердженням позивача, з відрядженнями в період з січня по квітень 2014 року, метою яких був пошук потенціальних покупців на товар.

Щодо вимоги про скасування податкового повідомлення рішення № про збільшення грошового зобов'язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб».

В обґрунтування правомірності формування витрат позивач посилається на наявність посвідчень про відрядження ОСОБА_1 з січня по квітень 2014 року, чеків на придбання пального, рахунків за проживання в готелях, інших платіжних документів, вказуючи, що здійснював поїздки до підприємств-потенційних покупців: ПП "Веп-Агро-Люкс", СТОВ "Сидорівський Бровар", НАК "Украгролізинг", ПАП "Агропродсервіс", ПП "Масар-Агро", ТОВ "Промфінінбестгруп", ВАТ "Чолівське" (республіка Молдова). При цьому, підтвердивши відсутність в цей період будь-яких господарських операцій з вказаними суб'єктами господарювання. Позивачем не надано будь-яких фактичних даних на підтвердження укладення цивільно-правових угод (договорів про наміри, договорів про купівлю-продаж товарів (послуг), ін.) з наведеними суб'єктами.

Заперечуючи проти аргументів позивача, відповідач вказав, що господарські відносини з зазначеними контрагентами у відповідних періодах не відбувалися, свідченням чого є відсутність первинних документів, або укладених договорів. До того ж, у зв'язку відсутністю даних про час прибуття та час вибуття в подорожніх листах, відповідач не мав можливості відслідкувати здійснення поїздок по регіонам і встановити витрати бензину. З тих же підстав відповідач вважає необґрунтованим включення до витрат вартості придбаного пального та проживання в готелях, оскільки вказані витрати не пов'язані з господарською діяльністю суб'єкта господарювання.

Пунктом 177.2 ст. 177 ПК України (норми ПК України наведено у редакції, що діяла в 2014 р.) встановлено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Приписами п.177.4 ст.177 ПК України визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Аналіз наведених правових норм в контексті встановлених фактичних обставин вказує на те, що паливно-мастильні матеріали враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податку на доходи фізичних осіб-підприємців лише у випадку документального підтвердження того, що такі витрати направлені на досягнення платником податку позитивного результату господарської діяльності.

Суд погоджується з позицією відповідача, оскільки позивач не надав жодних документів на підтвердження того, що відрядження (відповідно витрати вартості проживання в готелях, витрати на придбання пального) були обумовлені службовою необхідністю, в тому числі пошуком потенційних покупців, як зазначено в адміністративному позові.

Позивачем не надано будь-яких обґрунтувань доцільності відряджень та фактичних даних, які б вказували, що дії суб'єкта господарювання були направлені на позитивний результат господарської діяльності, - листів, якими обмінювалися сторони, прайс-листів, укладених цивільно-правових угод (договорів про наміри, договорів про купівлю-продаж товарів (послуг)) з наведеними суб'єктами або інших доказів на підтвердження реальної господарської діяльності.

За результатами перевірки позивачу донараховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 4714,99 грн. і застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 50%, що складає 2357,60 грн. Позивач не заперечував правильність арифметичного обчислення зобов'язання.

Вищенаведене вказує на правомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Щодо вимоги про скасування податкового рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимоги №Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску.

Підставою для нарахування єдиного внеску в сумі 20904,36грн. і застосування штрафних санкцій у сумі 1045,22грн. став висновок відповідача про неправильність нарахування позивачем єдиного внеску за період з січня по грудень 2014 року.

Підпунктом 2 п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 (у редакції, що діяла в 2014 р.) передбачено, що для фізичних осіб-підприємців єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). Згідно ч.3 зазначеної статті нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Як передбачено Інструкцією про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (яка була чинною в 2014 р.), з 01.10.2011 р. максимальна величина бази нарахування єдиного внеску дорівнювала сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно п.п. 1 п. 4.1 Інструкції єдиний внесок нараховується на суми, що визначені базою для нарахування єдиного внеску, які не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов'язкових платежів, що відповідно до Закону сплачуються із зазначених сум.

При цьому, у відповідності до п.п. 1 п. 4.3 Інструкції обчислення єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців здійснюється щомісяця на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

Обов'язок платників податків вести в установленому порядку облік доходів і витрат передбачено п.п. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 ПК України. Відповідно до п. 177.10 ст. 177 ПК України підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів та витрат.

Форма та порядок ведення Книги обліку доходів і витрат для фізичних осіб-підприємців, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, передбачені Порядком, затвердженим наказом Міндоходів України від 16.09.2013 р. № 481.

Згідно п. 5-6 зазначеного вище Порядку записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід. Серед іншого, у Книзі обліку доходів і витрат відображаються сума доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, а також сума чистого оподатковуваного доходу.

Висновок відповідача про заниження позивачем суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок, ґрунтується на даних Книги обліку доходів і витрат позивача, а також декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік.

З поданої відповідачем порівняльної таблиці (додаток № 4 до акту перевірки), вбачається, що у травні-серпні та листопаді-грудні 2014 року позивач мав дохід, з якого сплачував єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску, а не 34,7 % як передбачено законодавством.

Тобто, сума доходу, на яку нараховується єдиний внесок, має бути розрахована за кожен місяць, у якому такий дохід отримано, а не за підсумками року.

За таких обставин відповідач правомірно донарахував позивачу єдиний внесок за 2014 рік у сумі 20904,36 грн. і на підставі п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону №2464 застосував штрафні санкції в розмірі 1045,22 грн..

Таким чином, суд дійшов висновку, що донарахування єдиного внеску та штрафних санкцій здійснено відповідачем з дотримання чинного законодавства, а вимога про сплату боргу від 01.09.2015 р. № Ф- і рішення про застосування штрафних санкцій від 18.09.2015 р. № є правомірними.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 11 КАС України).

Таким чином, відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, довів, що в правовідносинах, що були предметом судового дослідження, діяв на підставі та в спосіб, що передбачені законами України, з дотримання принципу рівності перед законом.

Вищенаведене в сукупності є підставою для відмови в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11,70,71,86,159-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів в порядку ст. 186 КАС України.

Суддя І.В. Желєзний