Справа № 2а-869/2010
Суддя: Куліш Ю. В.
Дата ухвалення: 2010-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №2а-869/2010
Провадження № 869/2010
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.06.2010 року Київський районний суд м. Полтави в складі: головуючого - судді - Куліша Ю.В.,

за участю секретаря - Іванченко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - Міністерство фінансів України про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

09 лютого 2009 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду міста Полтава з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які виразилися у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу № 2-а-151/08, виданому 30.04.2008 року Київським районним судом м. Полтави незаконними; про зобов'язання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України поновити виконавче провадження по виконавчому листу № 2-а-151/08, виданому 30.04.2008 року Київським районним судом м. Полтави; відправлення виконавчого листа № 2-а-151/08, виданого 30.04.2008 року Київським районним судом м. Полтави по справі ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що постанова, винесена головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження ВП № 7851119 від 29.12.2008 року не відповідає вимогам ч.І, 2 ст. 5, ч. 1 ст. 37, ч. 2 ст. 37, ст. 64 Закону України "Про виконавче провадження", а тому є незаконною.

Постановою Київського районного суду міста Полтава від 24 квітня 2009 року позов задоволене частково. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2009 року постанову Київського районного суду міста Полтава від 24 квітня 2009 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Київського районного суду м. Полтави.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2010 року справа прийнята до провадження.

Позивач у судове засідання не з "явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідачів у судовому засідання проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У своїх запереченнях посилався на те, що дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 7851119 від 29.12.2008 року ґрунтуються на вимогах Закону України "Про виконавче провадження". Вважає, що виконанню судового рішення перешкоджала відсутність законодавчих заходів, а не належне виконанням своїх обов'язків державним виконавцем.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідачів, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 23 Кодексу адміністративного судочинства України усі адміністративні справи в суді першої інстанції, крім випадків, встановлених цим Кодексом, розглядаються і вирішуються суддею одноособове.

Згідно із частиною 1 статті 24 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи, предметом оскарження в яких є рішення, дії чи бездіяльність Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України, їхньої посадової чи службової особи, виборчої комісії (комісії з референдуму), члена цієї комісії розглядаються і вирішуються в окружному адміністративному суді колегією у складі трьох судців.

Департамент державної виконавчої служби не належить до суб'єктів владних повноважень, визначених у даній нормі, а є структурним підрозділом Міністерства юстиції України, у зв'язку з чим адміністративні справи з приводу його рішень, дій або бездіяльності в суді першої інстанції повинні розглядатися та вирішуватися судом одноособове.

Судом встановлено, що постановою Київського районного суду м. Полтави від 25.04.2008 року по справі № 2-а-151/08 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов'язано Міністерство фінансів України виділити та перерахувати через Міністерство праці та соціальної політики України Головному управлінню праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації для виплати ОСОБА_1 недоплачену щорічну разову грошову допомогу за 2007 рік у розмірі 2570 грн. 42 коп.

По даній справі видано виконавчий лист № 2-а-151/08 від 30.04.2008 року.

Постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного судового рішення.

Постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження ВП № 7851119 від 29.12.2008 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-а-151/08, виданого 30.04.2008 року закінчено на підставі п. 11 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Позивач не погодився з даним рішенням та оскаржив його до суду.

Відповідно до ч. З ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дВ); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно із ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У статті 17 Закону від 23.02.2006 р. № 3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Складовою принципу верховенства є вимога юридичної визначеності, відповідно до якої остаточне рішення суду не може піддаватись сумніву, а також належне виконання судових рішень проти органів державної влади: "Принцип верховенства права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, який є невід'ємним аспектом всіх статей Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зобов'язує державу та будь-який державний орган виконувати судові розпорядження чи рішення, ухвалені проти держави (органу)" (параграф 87 рішення Європейського Суду з прав людини : "Гасан і Чеус проти Болгарії" від 26 жовтня 2000 року).

Невжиття державним виконавцем заходів щодо виконання судового рішення, яке винесено з метою захисту прав позивача, порушує права позивача, гарантовані йому Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Як вбачається із постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження ВП № 7851119 від 296.12.2008 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-а- 151/08, виданого 30.04.2008 року закінчено на підставі пункту 11 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Пунктом 11 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у випадку повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 76 цього Закону.

Згідно із частиною 3 статті 76 Закону України "Про виконавче провадження" якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції та інші заходи, передбачені статтею 87 цього Закону, після чого, виконавчий документ постановою державного виконавця, затвердженою начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, повертається до суду чи іншого органу, що видав виконавчий документ.

Разом з тим, державним виконавцем перед винесенням постанови про закриття провадження до боржника не застосовувались жодних штрафних санкцій та інших заходів, передбачених статтею 87 Закону України "Про виконавче провадження".

Відтак, обгрунтування підстав для закінчення виконавчого провадження з посиланням на п. 11 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" є необгрунтованим та передчасним.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачеві визнана судом незаконною чи скасована начальником або керівником вищестоящого органу державної виконавчої служби, начальником відповідного органу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню у 3-денний строк з дня отримання ухвали суду, постанови начальника або керівника вищестоящого органу державної виконавчої служби, начальника відповідного органу державної виконавчої служби.

За наявності обставин, передбачених частиною сьомою статті 80 цього Закону, виконавче провадження підлягає відновленню у 3-денний строк з дня надходження до державного виконавця відповідної заяви стягувана.

Про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копія якої не пізніше наступного дня надсилається до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що належним способом захисту прав позивача у даному спорі є визнання протиправною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження ВП № 7851119 від 29.12.2008 року, оскільки обраний позивачем спосіб захисту, не здатен забезпечити поновлення його прав.

Позовні вимоги про зобов'язання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України поновити виконавче провадження по виконавчому листу № 2-а-151/08, виданому 30.04.2008 року Київським районним судом м. Полтави та відправлення виконавчого листа № 2-а-151/08, виданого 30.04.2008 року Київським районним судом м. Полтави по справі ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволенню не підлягають, оскільки дані вимоги є передчасними.

Судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання. Виходячи із змісту законодавства воно не може в майбутньому регулювати суспільні відносини.

З огляду на вимоги статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає відновленню у 3-денний строк з дня отримання судового рішення. Про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копія якої не пізніше наступного дня надсилається до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ.

Підстав вважати, що відповідач буде відмовлятись від таких дій, на момент розгляду справи судом немає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10,11, 71,160-163 Кодексу

адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - Міністерство фінансів України, про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження ВП № 7851119 від 29.12.2008 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження в 10- денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня тримання нею копії постанови. Апеляційна скарга може бути подана у 20-денний строк після подачі заяви про апеляційне оскарження в порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.В. Куліш