Справа № 808/3961/15
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2016-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

808/3961/15

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 лютого 2016 року

справа № 808/3961/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Олефіренко Н.А.

суддів: Білак С.В. Шальєвої В.А.

за участю секретаря судового засідання: Фірсіка Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2015 р.

у справі № 808/3961/15

за позовом Комунальної установи "Дніпрорудненська міська лікарня Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області"

до Василівської міжрайонної державної фінансової інспекції Державної фінансової інспекції в Запорізькій області

про визнання нечинними окремих положень акту ревізії та скасування вимоги від 15.07.2015р.,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Комунальна установа "Дніпрорудненської міська лікарня Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області" звернулось до суду з адміністративним позовом до Василівської міжрайонної державної фінансової інспекції про визнання нечинними окремих положень Акту ревізії від 23.06.2015 фінансово-господарської діяльності Комунальної установи "Дніпрорудненської міської лікарні Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області" за період з 01.02.2012 по 31.03.2015, в частині встановлення порушень фінансової дисципліни, що призвели до втрат на загальну суму 210772,04 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Державна фінансова інспекція в Запорізькій області подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту встановлення обставин у справі, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволені позовних вимог.

Представник Комунальної установи "Дніпрорудненська міська лікарня Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області" у судовому засіданні заперечує проти задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Державною фінансовою інспекцією в Запорізькій області проведена планова ревізія фінансово-господарської діяльності Комунальної установи "Дніпрорудненська міська лікарня Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області" за період з 01 лютого 2012 року по 31 травня 2015 року.

За результатами проведеної ревізії, відповідачем складено акт від 23.06.2015 року № 006-20/2, у якому, зокрема, зафіксовано, що ревізією правильності надання коштів під звіт, встановлено, що позивачем протягом періоду з 01.02.2012 року по 31.03.2015 року попередні та періодичні медичні огляди з винесенням висновку в санітарну книжку працівників підприємств, установ, організацій, проведення періодичних медичних оглядів, графіків їх проведення, списків працівників Замовників, які повинні пройти періодичні профілактичні медичні огляди, листів Замовників; рахунків, актів виконаних робіт; виписок казначейства, доданих до меморіальних ордерів №2, оборотних відомостей, книг "Журнал-головна", Звітів форми №4-їм, Звітів форми №4-2м, Звітів форми №7м, бюджетним установам та організаціям надавалися Лікарнею на безоплатній основі без укладання відповідних договорів

П. 8 розд. І Переліку платних послуг, які можуть надаватися в державних та комунальних закладах охорони здоров'я, вищих медичних навчальних закладах та науково-дослідних установах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 1996 року №1138 (зі змінами) передбачено, що зазначений вид послуг надається закладами охорони здоров'я на платній основі. А тому, відповідно до ст. 13 БКУ плата за послуги, які надаються бюджетними установами згідно із законодавством є власником надходженнями і затверджується по спеціальному фонду кошторису.

Перевіркою розрахунків до кошторису Лікарні по КГКВК 080101 по загальному та спеціальному фонду на 2012, 2013, 2014 та 2015 роки планування видатків на проведення медичних оглядів працівників будь-яких установ не встановлено.

Отже, внаслідок надання Лікарнею окремим юридичним особам платних медичних послуг з проведення попередніх та періодичних медичних оглядів з винесенням висновку в санітарну книжку на безоплатній основі без укладання відповідних договорів, Лікарнею за період з 01.02.2012 по 31.03.2015 недоотримано доходів від надання платних послуг на загальну суму 210 772,04 грн, в т.ч.: у 2012 році на суму 57 902,24 грн., у 2013 році на суму 60 940,04 грн, у 2014 році на суму 64 088,60 грн та у січні - березні 2015 року на 27 841,16грн, чим порушено п. 8 розд. І Переліку №1138 (зі змінами); п. 2 Порядку №559 (зі змінами) в частині того, що обов'язкові медичні огляди проводяться за рахунок роботодавців, ст. 626 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІУ (зі змінами) "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" в частині того, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції.

Внаслідок допущеного порушення Лікарні завдано матеріальної шкоди на загальну суму 210 772,04 гривень.

Державною фінансовою інспекцією в Запорізькій області пред’явлені позивачу вимогу № 006-11/775 від 15 липня 2015 року, "Про обов'язкові вимоги щодо усунення порушень виявлених ревізією", яким на усунення зазначеного вище порушення позивача зобов'язано опрацювати матеріали ревізії та усунути виявлені порушення законодавства, у тому числі відшкодувати збитки, завдані зазначеними порушеннями, в установленому законодавством порядку; розглянути питання про притягнення працівників установи, винних у зазначених порушеннях до встановленої законом відповідальності.

У зв’язку з чим зобов’язано відповідача стягнути з юридичних осіб, яким протягом 2011-2014 років були надані платні медичні послуги з проведення попередніх та періодичних медичних оглядів на безоплатній основі, збитки завдані Лікарні в сумі 210 772,04 грн.

В іншому випадку відшкодувати в повному обсязі за рахунок осіб, винних у недоотриманні доходів, шкоду у загальній сумі 210 772,04 грн. на підставі ст. 1166 Цивільного кодексу України.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем бланки особистих медичних книжок протягом 2012 - 2014 р.р. не придбавались, тому правові підстави для відшкодування позивачу працівниками підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності вартості зазначених бланків відсутні. Постановою № 559 не передбачено інших відшкодувань, зокрема бюджетними установами витрат, які здійснив заклад охорони здоров'я, пов'язані з проведенням обов'язкових медичних оглядів працівників бюджетних установ та організацій. Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з бюджетних установ витрат, понесених Позивачем та ненадання Позивачем послуг з проведення медичних оглядів працівників бюджетних установ в залежності від фінансування лікувального закладу, а отже, обов'язкова вимога № 006-11/775 від 15.07.2015 є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України “Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні” здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року №499/2011 (далі – Положення), визначено, що Державна фінансова інспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Державна фінансова інспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об’єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Державна фінансова інспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред’являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов’язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Положенням установлено, що Державна фінансова інспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми узгоджуються з положеннями статті 10 Закону України “Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні”, якою визначено права органу державного фінансового контролю. Зокрема, пунктом 7 передбачено право пред’являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов’язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону України “Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні” органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми – при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України “Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні” законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов’язковими для виконання службовими особами об’єктів, що контролюються.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред’являти обов’язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на приведення роботи підконтрольної організації у відповідність із вимогами законодавства у майбутньому і є обов'язковою до виконання. Що ж стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом.

Отже, орган державного фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути кошти на відшкодування виявлених в ході перевірки збитків.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Отже, у справі, яка розглядається, Державна фінансова інспекція пред'явила вимогу про усунення порушень, виявлених під час ревізії підприємства.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо необґрунтованості заявленого позову.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України зокрема в постанові від 20.01.2015 №21-603а14.

Таким чином, в даній справі суд першої інстанції не мав перевіряти правомірність оскаржених пунктів вимоги, які вказують на виявлені збитки та їхній розмір.

Відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування постанови суду з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 207, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у Запорізькій області – задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2015 року у справі № 808/3961/15 – скасувати.

Відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 08.02.2016 року.

Головуючий: Н.А. Олефіренко

Суддя: С.В. Білак

Суддя: В.А. Шальєва