Справа № 2а-2264/10/1670
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 р. Справа № 2а-2264/10/1670
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Сіренко О.І.

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника відповідача Павленко К.В.

представника прокуратури Маматова М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12.08.2010р. по справі № 2а-2264/10/1670

за позовом Приватного підприємства "Віді-Трейд"

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області за участю Прокуратури Полтавської області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Приватне підприємство "Віді - Трейд" (далі - ПП "Віді-Трейд"), звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції в Полтавській області (правонаступником якої є Кременчуцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області), в якому після уточнення позовних вимог просив скасувати податкові повідомлення-рішення № /0/3314 від 26 жовтня 2009 року, № /1/55 від 18 січня 2010 року, № 000192301/2/948 від 24 березня 2010 року, № /3/2084 від 23 червня 2010 року.

12 серпня 2010 року постановою Полтавського окружного адміністративного суду Приватного підприємства "Віді - Трейд" позов задоволено.

Скасовано податкові повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції в Полтавській області № /0/3314 від 26 жовтня 2009 року, № /1/55 від 18 січня 2010 року, № 000192301/2/948 від 24 березня 2010 року, № /3/2084 від 23 червня 2010 року.

Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач вказував, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки доводам відповідача щодо нікчемності угод позивача з контрагентами, порушенню позивачем вимог частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Постанова суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

02 березня 2011 року постановою Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області задоволено.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12.08.2010р. по справі № 2-а-2264/10/1670 скасовано.

Прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог Приватного підприємства "Віді - Трейд" відмовлено.

18 листопада 2015 року ухвалою Вищого адміністративного суду України замінено відповідача по справі Кременчуцьку об'єднану державну податкову інспекцію в Полтавській області на Кременчуцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області. Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2011 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції з тих підстав, що суд апеляційної інстанції не перевіривши доводи апеляційної скарги, не встановивши дійсні обставини справи, без посилань на відповідні докази, а також мотиви неврахування доказів, що є в матеріалах справи, ухвалив постанову, якою скасував рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, розглядаючи справу, керується частиною 5 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що з 17 вересня 2009 року по 14 жовтня 2009 року Кременчуцькою об'єднаною державною податковою інспекцією в Полтавській області проведено планову виїзну перевірку Приватного підприємства "Віді-Трейд" (код 34739159) з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 21.03.2007 року по 30.06.2009 року, валютного законодавства за період з 21.03.2007 року по 30.06.2009 року.

14 жовтня 2009 року за результатом проведеної перевірки складено Акт №5498/23-209/34739159, яким встановлено порушення: підпункту 5.9 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 777071,00 грн., в тому числі за 1 квартал 2008 року у сумі - 106751,00 грн., за 2 квартал 2008 року у сумі 357751,00 грн. та завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 208711,00 грн., в тому числі за 4 квартал 2009 року (т. 2 а.с.3-21).

26 жовтня 2009 року на підставі акту перевірки № 5498/23-209/34739159 від 14 жовтня 2009 року контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення № /0/3314, яким позивачу визначено зобов'язання з податку на прибуток підприємств за основним платежем в сумі 777071,00 грн. та штрафними санкціями 777071,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення від 26 жовтня 2009 року № /0/3314 прийнято податкові повідомлення-рішення від 18 січня 2010 року № /1/55, від 24 березня 2010 року № /2/948, від 23 червня 2010 року № /3.

Не погодившись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, Приватне підприємство "Віді-Трейд" звернулось із позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що правочини, укладені між позивачем та контрагентами ТОВ "Клеопатра-Люкс", ТОВ "Індіком", мали реальний характер, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами: копіями журналів-ордерів, виписками руху грошових коштів по рахунку ПП "Віді-Трейд", податковими та видатковими накладними, придбані нафтопродукти були в подальшому використані ПП "Віді-Трейд" у власній господарській діяльності. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що висновки податкового органу в частині нетоварного характеру вказаних фінансово-господарських відносин є безпідставними, а спірні податкові повідомлення-рішення - такими, що підлягають скасуванню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

За визначенням пункту 4.1 ст. 4 Закону № 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Валовий доход включає: загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг), у тому числі допоміжних та обслуговуючих виробництв, що не мають статусу юридичної особи, а також доходи від продажу цінних паперів, деривативів, іпотечних сертифікатів участі, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, сертифікатів фондів операцій з нерухомістю (за винятком операцій з їх первинного випуску (розміщення), операцій з їх кінцевого погашення (ліквідації) та операцій з консолідованим іпотечним боргом відповідно до закону) (підпункт 4.1.1 цього пункту).

Відповідно до пункту 5.1 ст.5 цього Закону валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 ст. 5 цього Закону встановлено, що до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті (підпункт 5.2.1 пункту 5.2 цієї статті).

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (підпункт 5.3.9 пункту 5.3 цієї ж статті).

Відповідно до підпункту 3.1.1. пункту 3.1 ст.3 Закону № 168/97-ВР об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України.

Пунктом 4.1 ст.4 цього Закону встановлено, що база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг).

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення валових доходів та валових витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання зобов'язаний заперечувати проти доводів суб'єкта владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що 29 травня 2008 року між ПП "Віді-Трейд" та ТОВ "Клеопатра-Люкс" було укладено Договір №01-29/05 про поставку нафтопродуктів, а саме: газу зрідженого, масла, мазуту М-100, дизельного палива, бензину, бітуму (копія договору наявна в матеріалах справи).

Предметом даного договору є газ зріджений, масло, мазут М-100, дизельне паливо, бензин, бітум; ціна - визначена в пункті 2.1.1; умови поставки (передачі) - самовівіз - ЕХW франко термінал ЗАТ ТД "Укртатнафта".

11 січня 2008 року між ПП "Віді-Трейд" та ТОВ "Індіком" було укладено Договір №1-11/01 поставки нафтопродуктів в асортименті.

Предметом даного договору є нафтопродукти; ціну товару передбачено погоджувати окремими рахунками виходячи з кон'юнктури ринку; умови поставки (передачі) - альтернативні - залізничним транспортом - РСА станція Кагарлицька ЮЗД або автомобільним транспортом Покупця - ЕХW франко термінал ЗАТ ТД "Укртатнафта" (самовивіз).

Як вбачається із змісту накладних та рахунків-фактур, нафтопродукти від ЗАТ "Укртатнафта" відвантажувались через ЗАТ ТД "Укртатнафта" безпосередньо ПП "Віді-Трейд", тобто, на момент відвантаження нафтопродуктів TOB "Індіком" та TOB "Клеопатра-Люкс" останні повинні знаходитись у ПП "Віді-Трейд" і, відповідно, одержувати нафтопродукти TOB "Індіком" та TOB "Клеопатра-Люкс" повинні були виключно від ПП "Віді-Трейд".

Позивач не заперечував того факту, що нафтопродукти постачались ТОВ "Індіком" і ТОВ "Клеопатра-Люкс" самовивозом - автотранспортом покупців. Отримування товарів покупцем проводилось у місці знаходження постачальника - ПП "Віді-Трейд".

Проте, вищевикладене суперечить змісту договорів між позивачем на його контрагентами, оскільки в обох випадках поставка товару мала здійснюватись самовивозом на умовах EXW франко-термінал ЗАТ ТД "Укртатнафта", або залізничним транспортом - FCA станція Кагамлицька ЮЖД на підставі заявки покупця.

При цьому, пунктом 4.3 вищезазначених договорів передбачено, що послуги по відвантаженню та доставці Товару до станції призначення, вказаних покупцем в заявці надаються Вантажовідправником. Під Вантажовідправником Сторони розуміють фірму-експедитора з якою Продавець від свого імені заключив договір на надання послуг транспортних експедиторів по наливу та відвантаженню Товару на станцію призначення.

Тобто, виходячи зі змісту договорів, TOB "Індіком" та TOB "Клеопатра-Люкс" повинні були здійснювати вивіз нафтопродуктів самостійно із терміналів ЗАТ ТД "Укртатнафта".

Проте, згідно листа ЗАТ ТД" Укртатнафта" від 01.03.10 (мається в матеріалах справи) останнє не здійснювало відвантаження нафтопродуктів TOB "Клеопатра -Люкс" та TOB "Індіком" і жодних відносин з ними не мало.

Відповідно до пункту 7.5.1 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 № 281/171/578/155 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за N 805/15496 (далі - Інструкція), нафта і нафтопродукти вантажоодержувачам постачаються централізовано або вивозяться самостійно вантажоодержувачем.

Згідно пунктів 7.5.6 та 7.5.7 Інструкції, відпуск нафти і нафтопродуктів до мір повної місткості та нафтопродуктів, розфасованих до тари, оформлюється ТТН у чотирьох примірниках, з яких:

перший - залишається у товарного оператора вантажовідправника і є первинним документом складського обліку з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства;

другий - використовується водієм як перепустка під час виїзду з підприємства, а після виїзду - залишається в охорони підприємства з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства;

третій та четвертий - засвідчені підписом представника вантажоодержувача та відміткою про час виїзду з підприємства - передаються перевізнику. При цьому третій примірник є супровідним документом вантажу і після його здавання передається вантажоодержувачу. Четвертий примірник передається експедитору (водію) і є підставою для обліку транспортної роботи.

Бланки ТТН на підприємстві є документами суворої звітності.

ТТН на вивезення нафти або нафтопродуктів автотранспортом вантажоодержувача оформлюється на підставі довіреності вантажоодержувача, а під час постачання вантажовідправником - на підставі подорожнього листа автотранспортного підприємства.

Відповідно до пункту 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 р. за № 128/2568), основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів.

Виходячи з викладених вище норм, заповнення товарно-транспортної накладної щодо транспортування специфічного товару - нафтопродуктів без дотримання вимог, встановлених цими нормами, за відсутності, до того ж, у позивача сертифікатів відповідності нафтопродуктів, нівелюють значення товарно-транспортної накладної як документу, що може бути доказом перевезення нафтопродуктів. Такий вид товару, як нафтопродукти мають певні особливості як транспортування, так і обліку, отже, вказані документи мають бути у наявності у покупця.

Суд відмічає, що матеріали справи не містять належним чином оформлених товарно-транспортних накладних чи подорожніх листів, які б засвідчували фактичне відвантаження ТОВ "Індіком" та ТОВ "Клеопатра-Люкс" товарно - матеріальних цінностей (нафтопродуктів), отже сам факт такого відвантаження не є достовірним.

Крім того, відповідно до розділу 6 Інструкції, на всіх підприємствах ведеться облік нафти і нафтопродуктів із записом у журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою N 7-НП (додаток 6) (на НПЗ у спеціальних регістрах складського обліку) для кожного резервуара з відображенням усіх технологічних операцій, що здійснюються кожною зміною.

Для підприємств, укомплектованих для зберігання світлих нафтопродуктів винятково резервуарами місткістю до 100 м 3, ведення обліку для кожного резервуара не є обов'язковим. Відображення технологічних операцій ведеться за марками нафтопродукту.

Сторінки журналу нумеруються, шнуруються і скріплюються печаткою та підписом керівника підприємства (організації).

Дизельне паливо різних видів (залежно від масової частки сірки) повинно зберігатися в окремих резервуарах.

Нафта та нафтопродукти мають зберігатись відповідно до вимог ДСТУ 4454.

Між тим, ПП "Віді-Трейд" не надано належних доказів на підтвердження наявності технічних можливостей для зберігання нафтопродуктів до їх передачі покупцям згідно умов договорів та на виконання норм вказаної Інструкції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що подані ПП «Віді-Трейд» договори, видаткові накладні, податкові накладні копії журналів-ордерів по рахунку не є достатніми доказами фактичного виконання розглядуваних поставок; спірні господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що в сукупності з виявленими ДПІ фактами щодо фіктивної діяльності спірних постачальників свідчить про безтоварність розглядуваних операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку позивача.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог ПП "Віді-Трейд" щодо скасування податкових повідомлень-рішень № /0/3314 від 26 жовтня 2009 року, № /1/55 від 18 січня 2010 року, № 000192301/2/948 від 24 березня 2010 року, № /3/2084 від 23 червня 2010 року немає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вбачає підстави для скасування постанови суду першої інстанції про задоволення позову ПП "Віді-Трейд".

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області - задовольнити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12.08.2010р. по справі № 2а-2264/10/1670 - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог Приватного підприємства "Віді-Трейд" - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Сіренко О.І.
Судді Любчич Л.В. Спаскін О.А.
Повний текст постанови виготовлений 05.02.2016 р.