Справа № 0670/156/11
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 року м. Київ К/9991/65964/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

при секретарі судового засідання Антипенку В.В.,

за участю представника відповідача Шклярчук Л.А,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Житомирської області Державної податкової служби на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2012 по справі № 0670/156/11

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

до Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції

Житомирської області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-

рішення, визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2011 року Підприємцем до суду заявлений позов про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.12.2010 № /0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з урахування штрафних (фінансових) санкцій за платежем з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 503 544,16 грн. та зобов'зати Державну податкову інспекцію вчинити дії.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 10.01.2012 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду обгрунтовано тим, що позивачем для перевірки не було надано первинних документів для підтвердження понесених ним витрат в межах господарської діяльності для одержання доходу, зокрема, не підтверджено і використання вогнезахисної фарби.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2012 рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.12.2010 № /0 та прийнято нове, яким зазначені вимоги в цій частині задоволено, в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Таких висновків суд дійшов на підставі наданих Підприємцем первинних документів, що фактично підтверджують його витрати, та зазначив про порушення контролюючим органом порядку проведення виїзної документальної перевірки позивача на підставі висновків якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення.

Не погодившись із судовим рішенням апеляційної інстанції, відповідач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить судове рішення апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Переглянувши матеріали справи і касаційну скаргу, заслухавши доповідь судді, Вищий адміністративний суд України зазначає наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Державною податковою інспекцією було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства Підприємцем за період з 01.04.2009 по 30.09.2010, за результатами якої складено акт від 09.12.2010 № 1897/05-53/26/17-02/47/ та прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Відповідно до висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки, Підприємцем порушено вимоги пп. «а» п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», ст. 13 додатку 7 Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 503 544,16 грн.

Таких висновків фахівці контролюючого органу дійшли на підставі того тим, що для перевірки позивачем було надано документальне підтвердження формування витрат лише на суму 426 322,81 грн., що складає 9,41% від отриманого валового доходу (4 529 204,00 грн.). Крім того, контролюючий орган зазначив, що витрати у вигляді грошових коштів сплачених за фарбу ТОВ «Віталз» на суму 108 333,33 грн., взагалі не мають свого підтвердження щодо безпосереднього використання позивачем в межах господарської діяльності для одержання доходу.

Зазначені висновки покладені в основу основних мотивів касаційної скарги.

Виходячи із змісту чинного податкового законодавства на момент проведення перевірки позивача (постанова Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №619 «Про затвердження Порядку координації проведення планових виїзних перевірок органами виконавчої влади, уповноваженими здійснювати контроль за нарахуванням і сплатою податків та зборів»), документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно направлення, яке було вручено Підприємцю, мала бути проведена документальна планова виїзна перевірка. Для цього позивачем було підготовлено відповідні документи та складено їх опис.

Проте, у зв'язку із тим, що перевірка фактично проводилась у приміщенні органу державної податкової служби, державною податковою інспекцією було зроблено письмові запити позивачу від 24.11.2010 та від 25.11.2010 про надання документів для проведення перевірки: розрахункові документи про понесені витрати (банківські документи, касові чеки, прибуткові касові ордери, квитанції, тощо); виписки про рух грошових коштів по вказаних банківських рахунках згідно запиту ще від 16.11.2010; акти списання товарно-матеріальних цінностей; кошторисні розрахунки про понесені витрати; податкові накладні на виконані роботи; акти виконаних робіт на послуги вогнегасної обробки; договори з постачальниками товарів і договори на виконання послуг; реєстри отриманих та виданих податкових накладних на придбання та продаж товарів, робіт, послуг; книгу обліку доходів і витрат; товарно-транспортні накладні.

На вказані запити Підприємець надав до податкового органу довідку про рух коштів по банківським рахункам, копії квитанцій до прибуткових касових ордерів, видаткові та податкові накладні, корінці видаткових касових ордерів. Крім того, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, всі вказані у запитах документів знаходилися за місцезнаходженням платника податку і перевіряючий Державної податкової інспекції мав можливість оглянути оригінали всіх необхідних документів бухгалтерської та податкової звітності. Однак, працівником контролюючого органу не було вжито будь - яких заходів для ознайомлення з оригіналами документів, крім того, ніяким чином не було здійснено і фіксацію відмови позивача надати документи до перевірки.

Таким чином, виходячи з наведеного, судом апеляційної інстанціх вірно зауважено, що у зв'язку із порушенням контролюючим органом порядку проведення виїзної документальної перевірки, перевіряючим фактично не було належним чином досліджено первинні документи позивача та безпідставно зроблено висновки, які не відповідають дійсним обставинам.

Так, при розгляді справи суду апеляційної інстанції Підприємцем було надано реєстр актів прийняття в експлуатацію робіт з вогнезахисного обробляння, виконаних Підприємцем з 01.04.2009 по 30.09.2010, копії актів прийняття робіт суб'єктами господарювання, з яких вбачається на підставі яких договорів проведено роботи та надано послуги, розміри площь, які оброблялась вогнезахисною фарбою, товщина шару, що наноситься, розрахунки витрат вогнезахисної фарби, на підтвердження чого позивачем надано сертифікат відповідності вогнезахисної фарби серії НОМЕР_2 та додаток до сертифікату серії НОМЕР_3, в яких зазначено норми, умови та товщина її нанесення на поверхню, натомість твердження контролюючого органу, що зазначені позивачем обсяги не відповідають нормам витрат матеріалів є безпідставними, оскільки не підтверджені належними доказами.

Крім того, згідно ліцензії серії НОМЕР_1 позивач має право на здійснення проектування, монтаж, технічне обслуговування засобів протипожежного захисту та систем опалення, оцінка протипожежного стану об'єктів, а саме: вогнезахисна обробка деревини (поверхнева) та тканин, вогнезахисна обробка кабельної продукції, захист вогнезахисними матеріалами металевих, залізобетонних та інших конструкцій.

Позивачем також було надано розширені відомості про контрагентів, місцезнаходження яких визначено станом на 17.11.2010, а згідно книги обліку доходів та витрат за формою 10 в ній позивачем зазначено найменування контрагентів, вартість закупленого товару, розмір доходу по проведеним операціям та розмір затрат. За формою книги в ній не передбачено записи про використання матеріальних цінностей.

Таким чином, враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку про необґрунтованість твердження контролюючого органу щодо документального непідтвердження витрат позивача, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходу.

З огляду на зазначене у суду відсутні правові підстави для висновку про законність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Отже, платник податків належними та допустимими доказами, оцінка яких зроблена судом апеляційної інстанції з дотриманням норм ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, спростував доводи податкового органу щодо вчинення ним податкового правопорушення.

Отже, в межах касаційної скарги порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Житомирської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2012 по справі № 0670/156/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко