Справа № 806/120/16
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2016-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року Житомир справа № 806/120/16

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Черноліхова С.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про стягнення 25866, 34 грн.,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому після збільшення позовних вимог просив:

- стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області недонараховані та невиплачені при звільненні посадовий оклад в сумі 35, 76 грн., надбавку за спеціальне звання в сумі 4, 76 грн., винагороду за вислугу років в сумі 89, 26 грн. та надбавку за вислугу років в сумі 6649, 84 грн.;

- середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 06 травня 2015 року по 08 лютого 2016 року в сумі 19086, 72 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 08 квітня 1997 року по 04 червня 2007 року працював на різних посадах у Державній податковій адміністрації в Житомирській області, правонаступником якої є Головне управління ДФС в Житомирській області. Однак за вказаний період надбавка за вислугу років, передбачена статтею 33 Закону України "Про державну службу", йому не нараховувалась та не виплачувалась.

Позивач до суду не прибув. Представник позивача надіслав заяву, у якій збільшені позовні вимоги підтримав повністю і просив розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача просив розглядати справу у письмовому провадженні. Надав заперечення проти позову, у якому позовні вимоги не визнав і просив у їх задоволенні відмовити, оскільки необхідною умовою для виплати державному службовцю надбавки за вислугу років є наявність рангу і певного стажу державної служби. Ранг державного службовця ОСОБА_1 не присвоювався, тому підстави для виплати йому надбавки, передбаченої Законом України "Про державну службу" відсутні. Разом з тим позивачеві присвоєно спеціальне звання відповідно до Закону України "Про державну податкову службу в Україні" і за період роботи у Державній податковій адміністрації в Житомирській області виплачувалася винагорода за вислугу років як посадовій особі органу податкової служби на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 12 вересня 1997 року. Разом з тим в довідці про складові заробітної плати ОСОБА_1 за період з 08 квітня 1997 року по 04 червня 2007 року була допущена описка при визначенні виплаченої винагороди за вислугу років у відсотковому значенні за січень-березень 2005 року, а саме: замість 25 % зазначено 30 %, хоча при відображенні сум виплачених коштів помилки відсутні. Щодо розміру посадового окладу, надбавки за спеціальне звання і винагороди за вислугу років як працівникові податкової служби за вересень 2006 року представник відповідача у запереченнях зазначив, що позивач не врахував збільшення кількості робочих днів у вказаному місяці з 21 до 22 робочих днів за рахунок перенесення робочого дня з 25 серпня 2006 року на 09 вересня, а тому ці виплати проведені податковою адміністрацією у повній відповідності до норм законодавства і з врахуванням фактично відпрацьованого часу (820/22*20=745,45 грн. оклад, 110/22*20=100 грн. звання, 745,45+100*30%=253,64 грн. вислуга).

Суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні, відповідно до частини 4 статті 122 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 08 квітня 1997 року по 04 червня 2007 року працював на різних посадах у Державній податковій адміністрації в Житомирській області, правонаступником якої є Головне управління ДФС в Житомирській області, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 8-15).

Відповідно до наказу № 110-о від 04 червня 2007 року позивача було звільнено з посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу погашення прострочених податкових зобов'язань у зв'язку з переведенням у Державну податкову інспекцію м. Житомира на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП (а.с. 13).

У квітні і серпні 2015 року позивач звертався до в.о. начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області із заявами (а.с. 18-19) про надання довідки щодо нарахування і виплати винагороди за вислугу років й надбавки за вислугу років за весь період роботи в податковій адміністрації з щомісячною розшифровкою.

На вказані звернення Головним управлінням ДФС в Житомирській області позивачеві направлено запитувану ним довідку і повідомлено про те, що надбавка за вислугу років на підставі Закону України "Про державну службу" йому не нараховувалася і не виплачувалася, натомість здійснювалася виплата винагорода за вислугу років як працівникові податкової служби згідно із Постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 12 вересня 1997 року (а.с.18).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносин суд виходив з наступного.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, визначає Закон України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII із змінами і доповненням (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон України "Про державну службу").

Змістом статті 1 цього Закону передбачено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про державну службу", регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

Із наведеної норми вбачається, що правове становище державних службовців, які працюють в апараті інших органів, може регулюватися іншими спеціальними законами. При цьому Закон України "Про державну службу" застосовується до таких службовців в частині, яка не врегульована спеціальним законом.

В свою чергу, статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності було урегульовано спеціальним законом - Законом України від 4 грудня 1990 року № 509-XII "Про державну податкову службу в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Отже, правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов'язки (на час виникнення правовідносин) визначались Конституцією України, Законом України "Про державну податкову службу в Україні", а в частині, що не врегульована ним - Законом України "Про державну службу".

Посадовою особою органу державної податкової служби, за правилами частини першої статті 15 Закону України від 4 грудня 1990 року № 509-XII "Про державну податкову службу в Україні", може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (частини п'ята, шоста статті 15 цього Закону).

Відповідно до вимог статті 15 Закону України "Про державну податкову службу в Україні", посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання, а тому і правовий статус посадових осіб державної податкової служби та проходження служби регулювався зазначеним спеціальним Законом.

Посади усіх інших працівників, які не мають спеціальних звань, віднесені до відповідних категорій посад державних службовців.

Відповідно до статті 24 Закону України "Про державну службу", прийняття на державну службу, просування по ній службовців, стимулювання їх праці, вирішення інших питань, пов'язаних із службою, проводиться відповідно до категорій посад службовців, а також згідно з рангами, які їм присвоюються.

Класифікація посад державних службовців та їх категорії визначені правовими нормами статті 25 зазначеного вище Закону. Частина третя вказаної статті прямо зазначає, що віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців, проводиться Кабінетом Міністрів України.

Розмежування в статусі працівників податкової служби відображено і в Постанові Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року N 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів". Так, в додатку № 29 до вказаної Постанови наведена схема посадових окладів керівних працівників і спеціалістів державних податкових інспекцій, які мають ранг державного службовця, а в додатку № 30 - схема посадових окладів керівних працівників і спеціалістів державних податкових інспекцій, які мають спеціальні звання.

Із викладеного вбачається, що законодавець чітко розмежував порядок та умови проходження служби працівників державної податкової служби, яким присвоєні спеціальні звання в силу вимог статті 15 Закону N 509-XII (державні службовці з спеціальним статусом), та працівників, посади яких віднесені до відповідної категорії державних службовців із присвоєнням відповідного рангу державного службовця.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 вересня 1997 року N 503-р (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1998 року N 1336) посади працівників державних податкових інспекцій, які не мають спеціальних звань, віднесені від четвертої до сьомої категорій посад державних службовців.

Згідно з частинами 2-7 статті 33 Закону України "Про державну службу", заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України .

Таким чином, розміри надбавки за вислугу років визначені Законом, а повноваження щодо встановлення конкретних розмірів посадових окладів, запровадження інших надбавок, доплат делеговані Уряду України.

Встановлено, що Кабінетом Міністрів України 20 грудня 1993 року була прийнята Постанова № 1049 "Про надбавки за вислугу років для працівників органів виконавчої влади та інших державних органів", якою затверджено Положення про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за вислугу років працівникам органів державної виконавчої влади, яке не поширюється на службових осіб митних органів, працівників контрольно-ревізійної служби, податкової служби та інших органів, а також військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, для яких установлено інші умови і порядок виплати надбавок за вислугу років.

На виконання постанови Верховної Ради "Про введення в дію Закону України "Про державну службу", постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283 затверджено Положення про порядок обчислення стажу державної служби в державних органах.

Встановлено, що Кабінетом Міністрів України 20 грудня 1993 року була прийнята Постанова № 1049 "Про надбавки за вислугу років для працівників органів виконавчої влади та інших державних органів", якою затверджено Положення про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за вислугу років працівникам органів державної виконавчої влади, яке не поширюється на службових осіб митних органів, працівників контрольно-ревізійної служби, податкової служби та інших органів, а також військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, для яких установлено інші умови і порядок виплати надбавок за вислугу років.

У межах своїх повноважень Кабінет Міністрів України видав постанову "Про Порядок виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання" від 12 вересня 1997 року № 1013, якою встановлено порядок виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання .

За змістом цього Порядку до стажу роботи, що дає право на одержання винагороди за вислугу років, включається час роботи: на посадах і в органах, визначених Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283; на підприємствах, в установах, та в організаціях на посадах бухгалтерів, економістів, фінансистів, юристів, інженерів-програмістів, інженерів, системотехніків, інженерів-електроніків, якщо ці працівники мали спеціальну освіту, працювали за фахом та перейшли на роботу до податкової адміністрації (інспекції) і зараховані на відповідну посаду.

Згідно з Порядком № 1013, розмір вказаної винагороди також визначається залежно від стажу роботи і обчислюється виходячи з посадового окладу та надбавки за спеціальне звання у таких розмірах: від 1 до 2 років - 5 відсотків, від 2 до 5 років - 10, від 5 до 10 років - 20, від 10 до 15 років - 25, від 15 до 20 років - 30, від 20 до 25 років - 35, від 25 і більше років - 40 відсотків.

Отже, основними складовими нарахування надбавки за вислугу років, згідно з статтею 33 Закону України "Про державну службу" та Порядку № 1013, є посадовий оклад та стаж роботи державної служби в державних органах. Відмінними складовими є, відповідно, доплата за ранг та надбавка за спеціальне звання, а тому право на врахування такого стажу до стажу державної служби не можна ототожнювати з правом на отримання одночасно за ту ж саму роботу двох тотожних за суттю заробітних плат чи їх складових.

Встановлено, що позивач працював в Державній податковій адміністрації в Житомирській області на різних посадах, був державним службовцем, однак мав спеціальний статус відповідно до приписів Закону України "Про державну податкову службу в Україні" з присвоєнням спеціального звання.

Позивачу під час перебування на посаді старшого державного податкового інспектора відділу примусового стягнення податків, 22 травня 2000 року, було присвоєно спеціальне звання - "Інспектор податкової служби І рангу" (а.с.13), під час перебування на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу по організації стягнення коштів, майна управління стягнення податкової заборгованості, 01 червня 2004 року, - "Радник податкової служби ІІІ рангу" (а.с. 13).

Суд при цьому зазначає, що вказані посади позивача ні положеннями статті 25 Закону України "Про державну службу", ні положеннями розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 вересня 1997 року N 503-р. до жодної категорії державних службовців не відносилася, а тому йому правомірно жодний ранг державного службовця на час перебування на вказаних посадах не присвоювався.

Представником відповідача у запереченнях проти позову зазначено, що ОСОБА_1 не присвоювався ранг державного службовця.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач протягом вказаного періоду роботи у Державній податковій адміністрації в Житомирській області на різних посадах отримував в структурі заробітної плати надбавку за вислугу років, а саме: з червня 1997 року по лютий 2000 року у розмірі 20 %, з березня 2000 року по березень 2005 року - 25 %, з квітня 2005 року по червень 2007 року - 30 %.

Суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що він за період роботи у відповідача з 08 квітня 1997 року по 04 червня 2007 року мав право на отримання одночасно двох видів надбавки за вислугу років як посадова особа органів державної податкової служби, що має спеціальне звання, та надбавки за вислугу років як державному службовцеві.

Так як вже зазначалося, розміри посадових окладів для працівника органів державної податкової служби, що має спеціальне звання, та працівника цієї ж служби, що має ранг державного службовця, є різними і визначалися різними додатками до зазначеної вище постанови КМ України від 9 березня 2006 року N 268.

Отже, різне визначення таких складових заробітної плати та різні механізми їх нарахування не дають права позивачу як працівнику (посадовій особі) податкового органу на одночасне отримання і посадових окладів, і доплат за звання (ранг), і доплат за вислугу років.

Суд не бере до уваги посилання представника позивача на рішення Верховного Суду України щодо порядку визначення стажу державної служби, оскільки правова позиція Верховного суду щодо врахування стажу роботи в органах податкової служби до стажу держаної служби не свідчить про право позивача на одночасне отримання двох різновидів доплат за вислугу років.

На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку про відсутність у ОСОБА_1 права на одночасне отримання двох різновидів доплат до заробітної плати у вигляді надбавки за вислугу років за період перебування на різних посадах у Державній податковій адміністрації в Житомирській області. Позивач за період роботи у відповідача з 08 квітня 1997 року по 04 червня 2007 року в повному обсязі отримав винагороду за вислугу років як особа, що має спеціальне звання, а тому правові підстави для виплати надбавки за вислугу років, передбаченої Законом України "Про державну службу", у сумі 6649, 84 грн. відсутні.

Щодо позовних вимог про стягнення невиплаченого окладу у розмірі 35, 76 грн., надбавки за спеціальне звання у сумі 4, 76 грн. і 89, 26 грн. винагороди за вислугу років як працівникові податкової служби суд зазначає наступне.

Позивач у розрахунку позовних вимог зазначає, що у вересні 2006 року йому не були виплачені у повному обсязі посадовий оклад, надбавка за спеціальне звання і винагорода за вислугу років. Розміри цих виплат ним визначалися із розрахунку 21 робочого дня за вказаний місяць, однак при цьому ним не враховано розпорядження Кабінету Міністрів України № 490-р від 30 листопада 2005 року, на підставі якого з п'ятниці 25 серпня 2006 року робочий день перенесено на суботу 9 вересня 2006 року. За таких обставин, у вересні 2006 року було 22 робочих дні, тому всі нарахування за цей місяць здійснені Державною податковою адміністрацією в Житомирській області в повному обсязі.

Крім того, в довідці відповідача про нараховані та виплачені доходи за період з 08 квітня 1997 року по 04 червня 2007 року була допущена описка при визначенні виплаченої винагороди за вислугу років у відсотковому значенні за січень-березень 2005 року, а саме: замість 25 % зазначено 30 %, хоча при розрахунку грошового еквіваленту використовувалася саме ставка 25 %, яка відповідала дійсному на той момент стажу ОСОБА_1

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідачем з позивачем було проведено розрахунок по виплаті окладу, надбавки за спеціальне звання і винагороди за вислугу років як працівникові податкової служби в повному обсязі, тому підставі для їх стягнення у судовому порядку відсутні.

Проведення з позивачем розрахунку при звільненні в повному обсязі свідчить також про безпідставність його позовних вимог щодо стягнення 19086, 72 грн. за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

На підставі всього вище викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 86, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С.В. Черноліхов