Справа № 803/1902/13-а
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" лютого 2016 р. м. Київ К/800/360/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Кравцова О.В., Цуркана М.І.,

секретар судового засідання Вишняк О. М.

за участю:

прокурора Чубенка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою заступника прокурора Львівської області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року у справі за позовом Ковельського міжрайонного прокурора Волинської області до Ковельської міської ради Волинської області про визнання рішення незаконним, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року Ковельський міжрайонний прокурор (далі - позивач) звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ковельської міської ради Волинської області (далі - відповідач), у якому просив визнати незаконним Положення про порядок списання основних засобів, що є власністю територіальної громади м. Ковеля (далі - Положення), затвердженого рішенням Ковельської міської ради Волинської області (далі - відповідач) від 29 вересня 2012 року № 28/29 у частині абзацу 4 розділу 3.

В обґрунтування позову зазначав, що відповідно до вказаного вище Положення, Ковельським міським головою прийнято розпорядження від 10 червня 2013 року №203-р, яким безоплатно передано з балансу Ковельського міськрайонного територіального медичного об'єднання на баланс ремонтного житлово-комунального підприємства №2 вбудоване приміщення (молочна кухня площею 178 кв.м. в м. Ковелі), що не відповідає вимогам Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

На думку позивача, управління комунальним майном здійснено Ковельським міським головою, який не наділений відповідними повноваженнями.

Позивач вважає, що Положення про порядок списання основних засобів, що є власністю територіальної громади м. Ковеля, затвердженого рішенням Ковельської міської ради від 27 вересня 2012 року №28/29 в частині 3 абзацу 4 розділу 3 порушує вимоги статей 9, 143 Конституції України та статей 16, 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та підлягає приведенню у відповідність до вимог чинного законодавства України.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2013 року адміністративний позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано Положення про порядок списання основних засобів, що є власністю територіальної громади м. Ковеля, затвердженого рішенням Ковельської міської ради №28/29 від 27 вересня 2012 року в частині 3 абзацу 4 розділу 3.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року апеляційна скарга Ковельської міської ради Волинської області задоволена.

Скасовано постанову Волинського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2013 року та прийнято нову, якою в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, заступник прокурора Львівської області просить скасувати вищезазначене судові рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У запереченнях на касаційну скаргу Ковельська міська рада Волинської області просить відхилити касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши оскаржувані рішення судів та матеріали справи в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, з метою ефективного використання майна, здійснення належного контролю за списанням майна, що є власністю громади м. Ковеля, відповідачем розроблено та рішенням № 28/29 від 29 вересня 2012 року затверджено Положення про порядок списання основних засобів, що є власністю територіальної громади м. Ковеля.

Частиною 3 абзацу 4 розділу 3 даного Положення визначено, що безоплатна передача цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів, нерухомого майна (будівель, споруд, у тому числі об'єктів незавершеного будівництва, приміщень), окремо індивідуально визначеного майна з державної до комунальної власності та навпаки, від одних суб'єктів комунальної власності до інших здійснюється таким чином, зокрема, в межах міської територіальної громади міста - на підставі розпорядження міського голови з послідуючим затвердженням на сесії міської ради.

25 липня 2013 року за №87-3635 вих. 13 прокурором внесено подання Ковельському міському голові про приведення частини 3 абзацу 4 розділу 3 Положення у відповідність до вимог чинного законодавства України.

Рішенням відповідача від 22 серпня 2013 року № 41/37 подання прокурора відхилено.

Відповідно до частини п'ятої статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно із пунктом 31 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, серед інших, прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

До власних (самоврядних) повноважень виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад належить управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад (частина перша статті 29 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Частиною першою статті 12 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ні Конституцією України, ні Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" не передбачено передачу таких функцій безпосередньо міському голові, як посадовій особі.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що Положення в частині 3 абзацу 4 розділу 3 суперечить вимогам статей 19, 143 Конституції України та статей 16,26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Вищий адміністративний суд України погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Частиною п'ятою статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до пункту 31 частини першої статті 26 цього Закону виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, серед інших, прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

До власних (самоврядних) повноважень виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад належить управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад (частина перша статті 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Частиною першою статті 12 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Чинним законодавством України розмежовані поняття органу та посадової особи. Міська рада та міський голова є окремими суб'єктами у системі місцевого самоврядування.

Чинним законодавством передбачено делегування певних функцій щодо управління майном, яке є комунальною власністю, зокрема виконавчим комітетам. Однак, ні Конституцією України, ні Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" не передбачено передачу таких функцій безпосередньо міському голові як посадовій особі.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції правильно вважає, що Положення про порядок списання основних засобів, що є власністю територіальної громади міста Ковеля, затвердженого рішенням Ковельської міської ради №28/29 від 27 вересня 2012 року в частині 3 абзацу 4 розділу 3 суперечить вимогам статей 19, 143 Конституції України та статей 16, 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", оскільки міський голова не наділений повноваженнями здійснювати управління об'єктами комунального майна.

Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що частина 3 абзацу 4 розділу 3 Положення не відповідає вимогам вищевказаних Закону та Конституції України, а отже її слід визнати незаконною.

З урахуванням викладено, Вищий адміністративний суд вважає, що суд апеляційної інстанції помилково зробив висновок про скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

За правилами статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року скасувати, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2013 року - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді :