Справа № 824/2457/15-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2016-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/2457/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Дембіцького П.Д.

за участю секретаря судового засідання: Бакрів О.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Семенюк О.Ю., Мельничук Т.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Чернівецької митниці ДФС України в Чернівецькій області про визнання протиправним наказу Чернівецької митниці ДФС від 16.11.2015 року № 703-о, скасування та поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов про визнання протиправним наказу Чернівецької митниці ДФС України №703-о від 16.11.2015 року про звільнення з займаної посади ОСОБА_4 та поновлення його на роботі, як незаконно звільненого.

Представник позивача з урахуванням уточнення позовних вимог, просив визнати протиправним наказ Чернівецької митниці ДФС від 16.11.2015 року № 703-о про звільнення з займаної посади ОСОБА_4, скасувати наказ та поновити ОСОБА_4 на роботі в Чернівецькій митниці ДФС.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наказом Чернівецької митниці ДФС від 16.11.2015 року №703-о ОСОБА_4, головного державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Россошани» Чернівецької митниці Міндоходів звільнено із займаної посади з 17.11.2015 року у зв'язку із реорганізацією Чернівецької митниці Міндоходів відповідно до пункту 1 статі 40 КЗпП України.

Позивач вважає, що його звільнення з займаної посади відбулося незаконно, оскільки звільнення з підстав, назначених у пунктах 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. В порушення вищезазначеної норми власник або уповноважений орган не вніс жодних пропозицій про переведення на іншу посаду або в інший підрозділ ОСОБА_4 та не отримував від останнього жодних пояснень чи доповідних записок стосовно згоди або незгоди про таке переведення.

У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Відповідач та його представник адміністративного позову не визнали, подали заперечення в якому зазначили, що вважають безпідставними та необґрунтованими твердження позивача щодо незаконності звільнення, посилались на те, що звільнення позивача у зв'язку з реорганізацією Чернівецької митниці Міндоходів відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України було проведено з дотриманням норм трудового законодавства.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, судом встановлено наступне.

ОСОБА_4, який народився 27 червня 1981 року, в період з 31.12.2004 року по 17.11.2015 року працював в митних органах Чернівецької митниці на різних посадах. Присягу державного службовця прийняв 31.12.2004 року.

Наказом Чернівецької митниці Міндоходів №75-о від 03.03.2014 ОСОБА_4, головного державного інспектора відділу митного оформлення митного поста "Россошани" Чернівецької митниці Міндоходів, з 03.03.2013 року переведено на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста "Россошани" Чернівецької митниці Міндоходів з посадовим окладом згідно штатного розпису. (а.с. 219).

06.11.2014 року ОСОБА_4 письмово попереджено про можливе наступне звільнення із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та ознайомлено із вказаним попередженням. (т. 1 а.с.32).

Наказом Чернівецької митниці ДФС від 16.11.2015 року №703-о "Про звільнення ОСОБА_4" позивача звільнено з займаної посади головного державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста "Россошани" Чернівецької митниці Міндоходів, із 17 листопада 2015 року у зв'язку з реорганізацією Чернівецької митниці Міндоходів, відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (т. 1 а.с.8).

Звільнено позивача з займаної посади було згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 № 236 "Про Державну фіскальну службу України", від 21 травня 2014 року №160 "Про утворення Державної фіскальної служби", від 6 серпня 2014 року №311 "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України", наказів Державної фіскальної служби України від 13 серпня 2014 року №41 "Про організацію утворення територіальних органів Державної фіскальної служби", від 12 вересня 2014 року №128 "Про затвердження чисельності працівників територіальних органів ДФС", від 12 вересня 2014 року №129 "Про затвердження типових структур територіальних органів ДФС", наказу Міністерства доходів і зборів України від 29 жовтня 2014 року №21 "Про реорганізацію Чернівецької митниці Міндоходів" та структури Чернівецької митниці ДФС, затвердженої Головою ДФС України Білоусом І.О. 04 листопада 2014 року, штатного розпису Чернівецької митниці ДФС, затвердженого Головою ДФС України Білоусом І.О. 05 листопада 2014 року та введених в дію наказами Чернівецької митниці ДФС від 04 листопада 2014 року №1 "Про введення в дію структури Чернівецької митниці ДФС на 2014 рік" та від 05 листопада 2014 року №2 "Про введення в дію штатного розпису Чернівецької митниці ДФС", Передавального акту від Чернівецької митниці Міндоходів до Чернівецької митниці ДФС від 14 січня 2015 року.

Позивач, вважаючи вказаний наказ про своє звільнення протиправним, звернувся до суду з вказаним позовом.

Судом, з метою з'ясування обставин справи, було зобов'язано сторони надати письмові докази на підтвердження, або спростування позовних вимог. З урахуванням матеріалів справи, розгляд справи відкладався, а також у справі оголошувалася перерва у зв'язку з необхідністю витребування письмових доказів щодо підтвердження обставин правомірності прийняття спірного рішення.

Оскільки позивачем на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги не було надано належні письмові докази, що вказувало на їх недостатність для встановлення обставин справи, суд відповідно до вимог ч. ч. 4,5 ст. 11 КАС України зобов'язував позивача, відповідача надати суду письмові докази, які б вказували на підстави прийняття спірного рішення та інші документи, які мали значення для розгляду справи.

Частиною 1 ст. 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Водночас, судом у порядку п. 4-5 ст. 11, ст. ст.69, 71 КАС України витребувано у відповідача матеріали, які стали підставою (реорганізації, ліквідації) Чернівецької митниці Міндоходів та утворення Чернівецької митниці ДФС.

З урахуванням пояснень сторін, досліджень письмових доказів судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, а саме трудовою книжкою серії АН № 092106, що ОСОБА_4 з 31.12.2004 року працював в митних органах Кельменецької митниці, Чернівецької обласної митниці, Чернівецької митниці Міндоходів на різних посадах, а з 31.10.2013 р. по 17.11.2015 р. на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Россошани» Чернівецької митниці Міндоходів, якому 30.12.2013 року було присвоєно спеціальне звання Інспектор податкової та митної справи І рангу. (т.1 а.с. 9-14).

Крім того, судом встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2014 року № 311 «Про утворення територіальних органів ДФС та визнання такими, що втратили чинність деяких актів КМУ», якою утворено юридичну особу публічного права територіальні органи ДФС згідно переліку, прийнято рішення реорганізувати територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби згідно додатку № 1, та у Чернівецькій області утворено Головне управління ДФС у Чернівецькій області, Чернівецька митниця ДФС. (т. 1 а.с. 85-87).

Наказом Голови ДФС України від 13.08.2014 року № 41 прийнято рішення про організацію утворення територіальних органів Державної фіскальної служби, яким п. 8 керівників територіальних органів Міндоходів, які реорганізуються зобов'язано забезпечити виконання повноважень очолюваними органами до внесення в Єдиний державний реєстр записів про реєстрацію територіальних органів ДФС. (т. 1 а.с. 78-79).

Наказом Голови Комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 року № 21 прийнято рішення «Про реорганізацію Чернівецької митниці Міндоходів» та утворено комісію з реорганізації Чернівецької митниці Міндоходів. (т. 1

а.с. 77).

Дослідженням письмових доказів, а саме: передавального акту Чернівецької митниці Міндоходів до Чернівецької митниці ДФС, який затверджено 14 січня 2015 року встановлено, що на виконання наказу Чернівецької митниці Міндоходів від 29.10.2014 року № 232 начальником Чернівецької митниці ДФС затверджено персональний склад комісії з реорганізації Чернівецької митниці Міндоходів. Також у вказаному передавальному акті зазначено, що відповідно до ст. 104 Цивільного кодексу України у разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників та пункту 2 ст. 107 Цивільного кодексу України, згідно з яким передавальний акт має містити положення про правонаступництво щодо всіх зобов'язань юридичної особи, що припиняється стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами.

Чернівецька митниця Міндоходів передає своєму правонаступнику Чернівецькій митниці ДФС все нерухоме майно що обліковується на балансі Чернівецькій митниці Міндоходів, всі майнові та немайнові права, юридичні зобов'язання, трудові книжки, особові справи працівників.

Крім того, до Чернівецької митниці ДФС переходять усі права та обов'язки передбачені Кодексом Законів про працю (зокрема передбачені п. 1 частини 1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України) та іншими законодавчими актами, які регулюють трудові відносини. (т.1 а.с. 71-74.)

Дослідженням штатного розпису на 2014 рік Чернівецької митниці Міндоходів затвердженого 15.01.2014 року встановлено, що штатний розпис Чернівецької митниці Міндоходів станом на 01.01.2014 року становив «463» штатні одиниці, по відділу митного оформлення № 1 митного поста «Россошани» становив «6» працівників, а по митному посту «Россошани» штатний розпис становив «28» працівників. (т. 1 а.с. 56,63).

Водночас Заступником Міністра Міністерства доходів і зборів 12.06.2014 року Затверджено штат Чернівецької митниці Міндоходів кількістю 437 штатних одиниць згідно переліку змін № 2 до штатного розпису на 2014 рік Чернівецької митниці Міндоходів. Згідно цього штатного розпису встановлено, що у штатному розписі Митного поста «Россошани» відбулося зменшення на дві посади, а саме у відділі митного оформлення № 3 та у відділі митного оформлення № 4, який отримано Чернівецькою митницею 23.06.14 року.

З рахуванням зменшення двох посад у відділі № 2 та у відділі № 4 штатний розпис МП «Росошани» станом на 23.06.2014 року складав 26 працівників. Тобто скорочення чисельності працівників у відділі митного оформлення № 1 та № 2 МП «Россошани» не відбулося. (т. 1 а.с. 49-50).

Наказом Чернівецької митниці ДФС від 04.11.2014 року № 01 введено і дію структуру Чернівецької митниці ДФС на 2014 рік. Згідно структури Чернівецької митниці ДФС затвердженої Головою ДФС України 04.11.2014 року вбачається, що штатний розпис митниці складає 449 штатних працівників, із них митний пост «Россошани» штатною чисельністю 26 працівників, а штатний розпис відділу митного оформлення № 1 складає «6» працівників. З урахуванням дослідження штатного розпису встановлено, що за період із 23.06.2014 року по день звільнення позивача, у ході реорганізації Чернівецької митниці Міндоходів з передачею прав Чернівецькій митниці ДФС, скорочення штатної чисельності працівників по відділу митного оформлення № 1 та по митному посту «Росошани», не відбулося. (т. 1 а.с. 51-53).

Дослідженням штатного розпису на 2014 рік Чернівецької митниці ДФС затвердженого 05.11.2014 року встановлено, що штатний розпис митниці становив 449 штатних одиниць, із них по митному посту «Россошани» штатний розпис становив «26» працівників, а по відділу митного оформлення № 1 штатний розпис становив «6» працівників, тобто скорочення штатної чисельності не відбулося. (т. 1 а.с. 56,63).

Згідно штатного розпису на 2015 рік Чернівецької митниці ДФС затвердженого 02.02.2015 року штатний розпис митниці становив 449 штатних одиниць, із них по митному посту «Россошани» штатний розпис становить «26» працівників, по відділу митного оформлення № 1 штатний розпис становив «6» працівників. (а.с. 64,70).

З урахуванням аналізу письмових доказів, судом встановлено, що станом на 06.11.2014 року тобто на день попередження ОСОБА_4 про можливе наступне вивільнення, змін в організації роботи відділу митного оформлення № 1 та в цілому по митному посту «Росошани» Чернівецької митниці Міндоходів під час реорганізації, (ліквідації) скорочення, ліквідації відділу, посад, чисельності працівників, не відбулося.

У судовому засіданні 28.01.2016 року позивач - ОСОБА_4 зазначив, що 15 січня 2015 року працівників митного поста «Россошани» у службовому приміщенні зібрав начальник поста, зачитав перелік працівників, які залишаються працювати, яким необхідно написати заяви на переведення, а позивачу та іншим повідомили про те, що він може бути вільний. ОСОБА_4 за період із 06.11.2014 року тобто від дня попередження по день звільнення по 16.11.2015 року продовжував виходити на роботу знаходячись на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Россошани» Чернівецької митниці Міндоходів, виконувати покладені на нього обов'язки. Вказані обставини підтверджуються табелями виходу на роботу та довідкою про доходи - нараховану та виплачену заробітну плату ОСОБА_4 (т. 1 а.с.246, 182-196).

Також судом встановлено, що відповідно до наказу від 15.01.2015 року № 15-о на посаду начальника відділу митного оформлення № 1 митного поста «Россошани» Чернівецької митниці ДФС призначено ОСОБА_6

Цим же наказом призначено на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Россошани» Чернівецької митниці ДФС ОСОБА_7, який до цього працював на митному посту «Кельменці».

З 21.09.15 р. ОСОБА_7 призначено головним державним інспектором відділу митного оформлення № 2 МП «Сокиряни» (т. 1 а.с. 240-241, т. 3 а.с.6-8 ).

Цим же наказом на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 МП «Россошани» Чернівецької митниці ДФС призначено ОСОБА_8, яка до цього працювала на митному посту «Кельменці.

З 25.08.15 року ОСОБА_8 призначено головним державним інспектором відділу митного оформлення №1 МП «Мамалига». (т. 1 а.с. 240-241, т. 3 а.с.9-11 ).

Цим же наказом на посаду державного інспектора відділу митного оформлення

№ 1 МП «Россошани» Чернівецької митниці ДФС призначено ОСОБА_9, який до цього призначення працював головним державним інспектором-кінологом відділу кінологічного забезпечення управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями.

А з 12.05.15 року ОСОБА_9 призначено старшим державним інспектором відділу митного оформлення №1 МП «Мамалига». (т. 1 а.с. 240-241, т. 3 а.с.15-17 ).

Цим же наказом на посаду старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 МП «Россошани» Чернівецької митниці ДФС призначено ОСОБА_10 (Характеристику та довідку про проходження служби не надано). (т. 1 а.с. 240-241 ).

Цим же наказом на посаду державного інспектора відділу митного оформлення

№ 1 митного поста «Россошани» Чернівецької митниці ДФС призначено ОСОБА_11 (декретна відпустка. Характеристику та довідку про проходження служби не надано). (т. 1 а.с. 240-241, т. 3 а.с. 4 ).

Дослідженням попередження про можливе наступне вивільнення встановлено, що 06.11.2014 року відповідачем було ознайомлено позивача про можливе наступне звільнення. У попередженні відповідач зазначив, що у разі наявності вакантних посад, позивача з урахуванням вимог ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України буде додатково повідомлено. У вказаному попередженні відсутні будь які відомості, які б свідчили про запропоновану будь яку посаду позивачу на яку він мав переважне право претендувати. (т. 1 а.с. 32).

З урахуванням досліджених письмових доказів встановлено, що у ході реорганізації Чернівецької митниці Міндоходів правонаступником якої є Чернівецька митниця ДФС структурних змін (скорочень, ліквідації посад) по відділу митного оформлення № 1 митного поста «Россошани» не відбулося. Згідно штатного розпису на 2014 рік Чернівецької митниці Міндоходів затвердженого 15.01.2014 року штатний розпис відділу митного оформлення митного поста «Россошани» становив «6» працівників, а штатний розпис МП «Россошани» 26 працівників.

Також, суд зазначає що за період з 06.11.2014 року коли ОСОБА_4 попереджено про можливе наступне вивільнення по день видачі наказу від 16.11.2015 року № 703-о про його звільнення, змін в організації роботи відділу митного оформлення № 1 митного поста «Россошани» Чернівецької митниці Міндоходів під час реорганізації, ліквідації) та утворення Чернівецької митниці ДФС, ліквідації відділу, або скорочення посад працівників вказаного відділу, а також посад по МП "Росошани" не відбулося. Крім того, встановлено, що у вказаний відділ призначались працівники з інших підрозділів, які в подальшому були призначені на інші посади митного поста «Сокиряни» та «Кельменці», відповідно звільнялись вакантні місця.

Однак, відповідачем за період із 06.11.2014 по 16.11.2015 року при наявності вакантних місць жодного разу не запропоновано позивачу жодної вакантної посади, або рівнозначної посади, яка б відповідала його рівню кваліфікації та продуктивності праці, який мав переважне право залишитись на роботі.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити частково виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

До публічної служби у встановлених випадках відноситься державна служба. Так, за змістом ст. 1 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII) державна служба - це професійна діяльність осіб, що займають посади в державних органах та їх апараті з метою практичного виконання завдань і функцій держави та одержують зарплату за рахунок державних коштів.

Віднесення служби до державної, тобто публічної, можливе, якщо ця: професійна діяльність осіб, які її обіймають, здійснюється на основі Конституції, законів та інших нормативно-правових актів, за змістом полягає у виконанні завдань та функцій держави, оплачується з державних коштів.

Суд зазначає, що служба позивача на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Росошани» Чернівецької митниці Міндоходів відноситься до публічної служби, відтак спірні правовідносини сторін підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють у державних органах та їх апараті, визначено в Законі № 3723-XII.

Згідно ст. 17 Закону № 3723-XII громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу. Державний службовець підписує текст Присяги, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці.

Як вбачається з матеріалів особової справи позивача, ОСОБА_4 31.12.2004 року прийняв Присягу державного службовця, про що зроблено запис в трудовій книжці. (т. 2 а.с. 24, т. 1 а.с. 9).

Приписи Закону № 3723-XII передбачають можливість поширення на службові відносини трудового законодавства. У зв'язку з цим, суд виходить з того, що при вирішенні публічного спору пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Оскільки норми спеціального закону (Закон № 3723-XII) не регулюють питання розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, суд застосовує до спірних правовідносинах норми трудового законодавства.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 51 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Підставами припинення трудового договору згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (ст. 45).

Частиною 4 ст. 36 КЗпП України встановлено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з положеннями ст. 49 - 2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Аналіз зазначених норм Закону дає підстави вважати, що розірвання трудового договору з працівником має супроводжуватися наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП України, а також дотриманням установлених вимог при вивільненні працівника (попередження за 2 місяці про наступне вивільнення, врахування переважного права на залишення на роботі, наявність скорочення чисельності або штату працівників, змін в організації виробництва і праці тощо). Ці норми кореспондуються з конституційним правом громадянина на захист від незаконного звільнення (ст. 43 Конституції України). Крім того, наведені вище положення ч. 4 ст. 36 КЗпП України встановлюють, що звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 зазначеного Кодексу можливе у випадку скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно судової практики Верховного Суду України ліквідація (реорганізація) юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація (реорганізація) юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується (реорганізується), є недостатнім. У зв'язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію (реорганізацію) яких було прийнято рішення, судам належить крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників з'ясовувати реальність такої ліквідації (реорганізації) із врахуванням вищенаведеного.

Оскільки правовий акт, що став підставою для ліквідації (реорганізації), та наступне звільнення працівника з цієї підстави взаємопов'язані, перевірці підлягають законність як такого правового акта, так і процедури звільнення. Тому, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, мають перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам, у тому числі, чи прийняті вони з метою, з якою це повноваження надано.

Дослідженням витребуваних письмових доказів, а саме особової справи ОСОБА_4 встановлено, що в період з 31.12.2004 р. по 17.11.2015 р. позивач працював в митних органах Чернівецької митниці на різних посадах. Присягу державного службовця прийняв 31.12.2004 р., урочисте зобов'язання склав 01.08.2005 р., зобов'язання відповідно до Закону України «Про дисциплінарний статут митної служби України» 14.10.2005 р. ( т.1, а.с. 24, 43,44).

31.12.2004 року позивач прийнятий на посаду інспектора митного поста «Кельменці», за період роботи був переведений на посаду інспектора митного поста «Мамалига», «Россошани», відповідно до наказу № 322-о від 31.10.2013 року ОСОБА_4 переведено на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення митного поста «Россошани», як такого що успішно пройшов стажування. ( т.2, а.с.190).

Дослідженням характеристики ОСОБА_4 від 12.12.2013 року, за період роботи зарекомендував себе позитивно. (т.2, а.с.193).

30.12.2013 року позивачу згідно наказу № 412-о від 30.12.2013 р. присвоєно спеціальне звання інспектора податкової та митної справи 1 рангу (т.2, а.с.194).

Наказом Чернівецької митниці Міндоходів №75-о від 03.03.2014 ОСОБА_4, головного державного інспектора відділу митного оформлення митного поста "Россошани" Чернівецької митниці Міндоходів, з 03.03.2014 року переведено на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста "Россошани" Чернівецької митниці Міндоходів з посадовим окладом згідно штатного розпису. (т.2, а.с. 205).

Виходячи з аналізу досліджених судом доказів, встановлено, що ОСОБА_4., за весь період проходження служби характеризується позитивно, зауважень, дисциплінарних стягнень не мав, постійно підвищував професійний рівень, однак вакантні посади у підрозділі митного поста "Россошани" позивачу не пропонувалася, хоча він мав переважне право на залишення на роботі та претендувати на зайняття вакантної посади головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Россошани» та інших вакантних посад.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що при реорганізації Чернівецької митниці Міндохоід з передачею прав Чернівецькій митниці ДФС скорочення чисельності та штатів не мало місце, відповідно реорганізація Митного поста «Россошани», як структурного підрозділу Чернівецької митниці ДФС реально не відбулася.

Доводи представника відповідача щодо змін, які відбулися в структурі Чернівецької митниці ДФС, суд не бере до уваги оскільки вони не доводять правомірність прийнятого рішення про звільнення ОСОБА_4

Оскільки юридичний факт змін в організації виробництва і праці відділу митного оформлення № 1, а також в цілому по митному посту «Россошани» Чернівецької митниці ДФС відсутній, який є підставою для звільнення працівника відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, тому, суд вважає, що відповідач всупереч наведених норм Кодексу, незаконно звільнив позивача з посади головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Россошани».

Стосовно дотримання відповідачем вимог ст.ст. 40 та 492 КЗпП України суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частиною 1 та 3 ст. 492 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" зазначено роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з вимог ч. 1 ст. 40, ч. 1 та 3 ст. 492 КЗпП України, суд приходить до висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Вказана позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 01.10.2013 р. справа № 21-319а13.

У частині 1 ст. 244-2 КАС України зазначено, що Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Однак, відповідач - Чернівецька митниця ДФС зазначені зобов'язання не виконала і відповідно порушила трудові гарантії позивача, як працівника.

Зокрема, у ході розгляду справи судом встановлено, що 06.11.2014 року Головою комісії з реорганізації Чернівецької митниці Міндоходів попереджено позивача про заплановане вивільнення із займаної посади. Однак, відповідач одночасно з попередженням про звільнення з підстав передбачених п. 1 ст. 40, п.п. 2, 3 ст. 49-2 Кодексу Законів про працю України, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці не врахував право позивача про його переважне право залишення на роботі та не запропонував позивачу жодної наявної вакантної посади, яку він міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації. ( т. 1 а.с. 32).

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач звільнив позивача без дотримання вимог ст. ст. 40 та 49 КЗпП України.

З урахуванням письмових доказів, судом також встановлено, що відповідачем при звільненні позивача не враховано вимоги ст. 42 КЗпП України щодо його переважного права залишення на роботі, оскільки ОСОБА_4 за період проходження служби в митних органах характеризується позитивно, дисциплінарних стягнень не мав, постіно займався підвищенням свого професійного рівня. Тобто, позивач, мав переважне право на залишення на роботі та претендувати на зайняття вакантної посади головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Росошани» Чернівецької митниці ДФС, а також і інших запропонованих вакантних посад.

Враховуючи зазначені вище норми Законів та встановлені по справі обставини, суд приходить до висновку, що позивача звільнено незаконно, а оскаржуваний наказ № 703-о від 16 листопада 2015 року винесено з порушенням вимог трудового законодавства, а тому наказ підлягає скасуванню.

Частиною 1 ст. 235 КЗпП України передбачено, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу (ст. 240-1 КЗпП України). Однак, представник позивача у судовому засіданні не заявляв вимог, клопотань щодо прийняття рішення про виплату позивачу заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 19 постанови від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", дія трудового договору працівника продовжується у випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п. 1 ст. 40 КЗпП України можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, що встановлена законодавством можливість ліквідації (реорганізації) державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідовується (реорганізовується), не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої (реорганізованої) установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 27.05.2014 р. у справі № 21-108а14 та від 28.10.2014 р. у справі № 21-484а14.

При виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд також враховує висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 21.05.2014 р. у справі № 6-33цс14, відповідно до яких закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями про обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в ч. 1 ст. 235 та ст. 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі.

Оскільки позивач не був працевлаштований в новоутвореній Чернівецькій митниці ДФС, а звільнення його з раніше займаної посади відбулося з порушенням установленого законом порядку, тому позовна вимога щодо його поновлення в новоутвореній Чернівецькій митниці ДФС, не підлягає задоволенню.

Проте, суд вважає за необхідне застосувати у спірних правовідносинах вимоги ч. 2 ст. 11 КАС України, відповідно до яких суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

На підставі наведеного, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є поновлення його на раніше займаній посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Россошани» Чернівецької митниці Міндоходів.

Згідно із п. 2 та 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України та ч. 1 ст. 76 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно.

Враховуючи висновок суду про протиправність наказу Чернівецької митниці ДФС № 703-о від 16.11.2015 р. про звільнення позивача, та беручи до уваги вимоги ст. 256 КАС України, ст. 235 КЗпП України, ст. 76 Закону України "Про виконавче провадження", позивача необхідно поновити на раніше зайнятій посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Росошани» Чернівецької митниці Міндоходів, допустивши рішення в частині поновлення на роботі до негайного виконання.

Щодо внесення 29.04.2015 р. до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців запису про припинення юридичної особи публічного права Чернівецької митниці Міндоходів не є перешкодою для поновлення порушеного права позивача та не виключає обов'язку відповідача вжити заходів щодо працевлаштування позивача за його згодою на посаді, яка рівнозначна (рівноцінна) раніше зайнятій посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Росошани» Чернівецької митниці Міндоходів.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до положень, закріплених ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів суду правомірність прийнятого рішення про припинення перебування на державній службі ОСОБА_4, а також ту обставину, що позивач не відповідав займаній посаді, безвідповідально відносився до покладених на нього посадових обов'язків за період проходження служби в митних органах, допускав порушення присяги, а також порушення норми чинного законодавства, у зв'язку з чим підлягав звільненню.

Крім того, вирішуючи правомірність прийнятого оскаржуваного рішення, відповідачами в судовому засіданні не надано достатньо аргументів та доводів, а також письмових доказів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення - наказ, прийнято в межах повноважень митного органу та у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України.

Всупереч наведеному припису норми процесуального права, відповідач при розгляді судом спору не довів правомірність видачу наказу № 703-о від 16 листопада 2015 року про звільнення ОСОБА_4, а відтак його не можна визнати обґрунтованим.

Спірним наказом порушенні права, свободи та інтереси позивача, а тому, він, як протиправний належить до скасування, а позивач поновленню на раніше займаній посаді, що забезпечить належний захист порушеного права та відповідає суті заявлених вимог.

Пунктом 3 частини 1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що постанови суду виконуються негайно при поновленні на посаді у відносинах публічної служби.

Частиною 1 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином суд вважає що позивачем доведено обставини на які він посилається щодо невідповідності дій посадових осіб відповідача при прийняття рішення про його звільнення.

У ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність прийнятого Наказу про звільнення ОСОБА_4 із займаної посади, а тому вказаний наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи висновок суду про протиправність наказу № 703-о від 16 листопада 2015 року, суд згідно вимог частини 1 статті 235, пункт 3 частина 1 статті 236 Кодексу законів про працю України, приходить до висновку про необхідність зобов'язання відповідача поновити ОСОБА_4 на раніше займаній посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Россошани» Чернівецької митниці Міндоходів, допустивши рішення в частині поновлення на роботі до негайного виконання.

Інші доводи сторін суд не бере до уваги, оскільки вони не спростовують протиправність оскаржуваного розпорядження та незаконність звільнення позивача із займаної посади.

Частина 1 ст. 94 КАС України визначає, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Оскільки, згідно ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач був звільнений від сплати судового збору за подання даного позову, судові витрати (судовий збір), відповідно до ст. 94 КАС України, стягненню з відповідача не підлягають.

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 43 та 129 Конституції України, ст. ст. 69, 71, 94, 158, 160 - 163 та 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати Наказ Начальника Чернівецької митниці ДФС від 16 листопада 2015 року № 703-о про звільнення ОСОБА_12

3. Поновити ОСОБА_4, на раніше займаній посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Россошани» Чернівецької митниці Міндоходів з 17 жовтня 2015 року.

4. Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_4, на раніше займаній посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Россошани» Чернівецької митниці Міндоходів, підлягає негайному виконанню.

5. В решті позовних вимог відмовити.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя П.Д. Дембіцький

Постанова в повному обсязі складена 09 лютого 2016 р.