Справа № 817/3223/14
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2016-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Жуковська Л.А
Суддя-доповідач:Шевчук С.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"08" лютого 2016 р. Справа № 817/3223/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шевчук С.М.

суддів: Майора Г.І.

Одемчука Є.В.,

при секретарі Витрикузі В.П. ,

за участю сторін: ОСОБА_3,

представників від відповідача -Рудченко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "10" грудня 2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Запорізької області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з Прокуратури Запорізької області середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 23.01.2007 року по 23.09.2014 року у розмірі 826295 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Позивач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати вказану постанову та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2015року з урахуванням ухвали про виправлення описки від 18.03.2015року апеляційну скаргу позивача задоволено частково. Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 10.12.2014року скасовано. Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з Прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_3 9021,76грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою ВАСУ від 01.12.2015року постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2015року скасовано, справу направлено на ний розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 22.01.2007року наказом прокурора Запорізької області №28-1 ОСОБА_3 звільнено з посади старшого помічника прокурора області з питань захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень. При звільненні з позивачем було здійснено розрахунок та виплачено нараховані суми заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку.

З розмірами проведених при звільненні виплат ОСОБА_3 не погодився, 05.04.2009 року звернувся до Острозького районного суду Рівненської області з позовом до Прокуратури Запорізької області про визнання не чинними рішень і стягнення завданих матеріальних збитків, моральної шкоди і понесених витрат (а.с.60-63).

З описової частини Постанови Острозького районного суду Рівненської області по справі №567/1580/13-а від 13.02.2014 року вбачається, що предметом позовних вимог позивача, серед іншого, було також стягнення з відповідача сум, що підлягали до виплати при звільненні позивача, а зокрема: 3834,35грн.- недоплаченої грошової допомоги; 6864,49грн.- заробітної плати, 2585,16 грн. - недоплаченої компенсації за невикористану відпустку, 7777,06 грн. - компенсації втрат грошових доходів. (Загальний розмір заявлених у позові до стягнення сум, які на думку позивача підлягали до виплати при його звільненні становив - 21061,06грн (3834,35грн.+2585,16грн.+6864,49грн.+7777,06 грн).

Постановою Острозького районного суду Рівненської області по справі №567/1580/13-а від 13.02.2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_3 3838,35 грн. - недоплаченої грошової допомоги, 6864,49 грн. -заробітної плати, 2585,16 грн. - недоплаченої компенсації за невикористану відпустку, 7777,06 грн.- компенсації втрат грошових доходів, 500 грн. на відшкодування моральної шкоди, 762,09 грн. витрат на сплату судового збору, 1800 грн. витрат на проведення судово-економічної експертизи. В решті позовних вимог відмовлено (а.с.5-9).

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.05.2014 року у справі №567/1508/13-а скасовано постанову Острозького районного суду Рівненської області від 13.02.2014 року в частині стягнення з Прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_3 7777,06 грн. компенсації втрат грошових доходів та прийнято в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову (а.с.10-12).

Таким чином, із заявлених у позові до стягнення сум, що підлягали до виплати при звільненні позивача позов задоволено на суму 13288грн (3838,35 грн.+6864,49 грн. +2585,16 грн).

Відповідно до листа Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області від 24.09.2014 року №15-08/702-10691 судове рішення про стягнення на користь позивача зазначених вище виплат виконане у повному обсязі - 23.09.2014 року.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Підсумовуючи викладене, наявними у справі доказами підтверджуються обставини щодо здійснення відповідачем виплати належних позивачу сум при звільненні із значною затримкою, у зв'язку з чим права позивача на своєчасне отримання належних йому сум при звільненні були порушенні.

Задоволення частини позовних вимог ОСОБА_3 та стягнення на його користь з відповідача 6864,49 грн. - заробітної плати, 3838,35 грн.- недоплаченої грошової допомоги та 2585,16 грн. - компенсації за невикористану відпустку вказує про наявність вини відповідача у затримці розрахунку позивача при звільненні.

Жодних об'єктивних причин або непереборних обставин чи доказів які могли б вказувати на відсутність вини відповідача у затримці виплаті належних позивачу сум, відповідачем не наведено.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, колегією суддів враховано, що правову позицію Верховного суду від 21.11.2011року у справі 6-60цс11 та обставини справи, що позивач тривалий час (з моменту звільнення 22.01.2007р по 05.03.2009року) не звертався до суду для вирішення спору про стягнення належних йому виплат, тим самим штучно збільшив період за який на його думку, має стягуватись середній заробіток. Відтак, обумовлений період, для розрахунку зазначених виплат, судом не приймається.

Стосовно ж решти періоду (з 05.03.2009року - дати звернення до суду з позовом про стягнення належних позивачу сум при звільненні та до дати прийняття Острозьким районним судом Рівненської області постанови по справі №567/1580/13-а від 13.02.2014року), то колегія суддів приходить до висновку, що за обумовлений період позивач повинен здійснити відшкодування на користь позивача середнього заробітку за період, що не перевищує двох місяців, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України (в редакції чинній на дату звернення позивача до суду) строк розгляду такої справи не повинен був перевищувати двох місяців. Вини відповідача у тривалому розгляду названої справи №567/1580/13-а про присудження позивачу належних йому виплат при звільненні колегія суддів не вбачає. Відтак, за обумовлений період відповідач зобов'язаний здійснити відшкодування, передбачене ст. 117 Кодексу законів про працю України за 2 місяці, що складає - 44 робочі дні.

Що ж до вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за період з дати прийняття Острозьким районним судом Рівненської області постанови по справі №567/1580/13-а від 13.02.2014року по день фактичного розрахунку - 23.09.2014року, то після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу законів про працю України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.09.2015року №21-1765а15.

В супереч положенням ч.2 ст. 71 КАС України, відповідачем не наведено жодних об'єктивних причин чи обставин які вказували на відсутність вини відповідача чи на наявність непереборних перешкод у виплаті належних позивачу при звільненні сум у період з дати прийняття Острозьким районним судом Рівненської області постанови по справі №567/1580/13-а від 13.02.2014року по день фактичного розрахунку - 23.09.2014року.

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для звільнення відповідача від відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу законів про працю України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.02.2014року по 23.09.2014року.

Середня заробітна плата позивача визначена з врахуванням абз. 4 п.2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N100 (далі по тексту рішення іменовано - Порядок №100), а зокрема для її обрахунку взятий період вересень - жовтень 2006року, оскільки позивач був звільнений зі служби у січні 2007року, а у період листопада -грудня не працював. Відповідно до даних висновку судово-економічної експертизи №2-а-308/09 від 19.11.2009року у вересні позивач відпрацював 17 робочих днів (з 22 по табелю). Заробітна плата за які складає 3485,75грн. У жовтні 2006року нарахування заробітної плати не проводилось, оскільки позивач не працював. Таким чином, середній розмір заробітної плати позивача за один робочий день складав 205,04грн., що підтверджується також довідкою від 18.02.2015року (а .с.172 т.1).

Відповідно до п.8 розділу ІV зазначеного Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Аналогічна правова позиція була викладена у постанові ВСУ від 23.01.2011року №6-87цс11.

Водночас, колегією суддів враховано, що п. 10розділу ІV Порядку №100 у випадку підвищення тарифних ставок і посадових окладів в установі відповідно до актів законодавства, заробітна плата коригується на коефіцієнт їх підвищення.

Відповідно до довідки №158/538 (а.с.15) посадовий оклад позивача складав 1600грн. Згідно до Постанови КМ України від 31.05.2012року №505 та довідки відповідача №18-570 вих.№12 від 06.08.2012року посадовий оклад за такою посадою становить 2599грн.

За таких обставин, коефіцієнт підвищення становить 2599 / 1600=1,6.

З врахуванням положень п. 10 розділу ІV Порядку №100 та встановленого коефіцієнту підвищення середній розмір заробітної плати позивача за один робочий день складає 205,04 х 1,6 =328,06грн.

За даними календаря робочих днів 2014 року за період 14.02.2014року по 23.09.2014року припадає - 156 робочих днів (Розрахунок: з 14.02-28.02.2014року -11р. днів; березень 2014р -20р. днів; квітень2014р -21 р.день; травень 2014р- 19р. днів; червень 2014р-19р. днів; липень 2014р -23 р. дня; серпень 2014р -20р. днів; з 01.09. -23.09.2014року - 17р. дня).

Підсумовуючи викладене, позивач зобов'язаний здійснити на користь позивача відшкодування, передбачене ст. 117 Кодексу законів про працю України в сукупності за 200 робочих днів (Розрахунок: за період 14.02.2014року по 23.09.2014року складає 156 робочих днів +44 робочих дні -за 2 місяці розгляду спору =200 роб. днів)

Розмір заробітної плати позивача за 200 робочих днів виходячи із середньомісячного розміру заробітної плати позивача, становитиме 65612грн. (Розрахунок: 200 р. днів х 328,06грн. середньоденна заробітна плата за роб. день )

Однак, при визначенні розміру відшкодування колегією суддів враховано, що Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24 грудня 1999 року №13 зазначив, що: "...у разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи..."

Аналогічна правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду України від 20.11.2013 року по справі №6-114цс13.

З постанов Острозького районного суду Рівненської області від 13.02.2014 року та Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2015року по справі №567/1580/13-а вбачається, що розмір частки позову, який було задоволено у частині стягнення сум, що підлягали до виплати при звільненні позивача (13288грн) по відношенню до розміру (21061,06грн) заявлених позивачем вимог у цій частині складає 63,09%.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що розмір відшкодування передбаченого ст. 117 КЗпП України не повинен перевищувати 63,09% від нарахованого середнього заробітку за названий період, що становить 41394,61грн.. Розрахунок: 65612грн. х 63,09% = 41394,61грн.

Водночас, колегією суддів враховано, що 9 021,76грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідачем сплачено відповідно до постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2015року, винесеної у даній справі, підтвердженням чому є лист Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області від 24.09.2014 року №15-08/702-10691.

Відтак, з врахуванням фактично виплаченої суми 9 021,76грн. середнього заробітку, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума середнього заробітку у розмірі 32372,85грн. Розрахунок: 41394,61грн- 9 021,76грн.=32372,85грн.

В решті вимог, позов задоволенню не підлягає.

За таких обставин, апеляційна скарга позивача підлягає до задоволення частково.

Стосовно ж клопотання позивача про стягнення судових витрат, то в ході розгляду апеляційної скарги позивач частково відкликав подане ним клопотання та просив суд присудити йому лише судові витрати на проїзд до суду у розмірі 988грн. У решті клопотання просив не розглядати.

Відповідно до ч.1 та ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог. Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать:

1) витрати на правову допомогу;

2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду;

3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;

4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

З огляду на зазначені положення законодавства та враховуючи, що розмір співвідношення заявлених позивачем вимог (826295 грн.) проти розміру вимог, що були вирішені судом на користь позивача (41394,61грн.) складає 5,01%, то розмір витрат позивача, пов'язані із прибуттям (проїздом) до суду не може перевищувати 5,01% від розміру понесених позивачем витрат, що складає 49,50грн (988х 5,01%).

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "10" грудня 2014 р. скасувати.

Прийняти нову постанову. Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_3 32372,85грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Присудити на користь ОСОБА_3 документально підтверджені судові витрати, пов'язані з прибуттям до суду у розмірі 49,50грн. за рахунок бюджетних асигнувань Прокуратури Запорізької області.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М. Шевчук

судді: Г.І. Майор

Є.В.Одемчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Прокуратура Запорізької області вул.Матросова, 29-а,м.Запоріжжя,69057

4-Прокуратура Житомирської області м.Житомир, вул. 1 Травня,11 - ,