Справа № 1716/3939/12
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року м. Київ К/800/61547/13

К/800/64545/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого судді - Черпіцької Л.Т.
Суддів -Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.
при секретарі -Гуловій О.І.
за участю представника:позивача - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за касаційними скаргами1. Відкритого акціонерного товариства "Рівнельон" 2. ОСОБА_6
напостанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2013р.
у справі№ 1716/3939/2012
за позовомОСОБА_6
доВеликожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області
третя особа ОСОБА_7
провизнання незаконним та скасування рішення сільської ради, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку
за позовом третьої особи, яка заявила самостійні вимоги на предмет споруВідкритого акціонерного товариства "Рівнельон"
до Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області
третя особаОСОБА_7
про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся з позовом до Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області про:

- визнання незаконним та скасування рішення Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 31 липня 2007 року № 136 "Про передачу у власність земельної ділянки, площею 0,50 га, з них для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства 0,25 га в селі Бармаки громадянці ОСОБА_7 та підтвердження права власності на земельну ділянку Державним актом»,

- визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, виданого Великожитинською сільською радою Рівненського району Рівненської області від 28.11.2008 р., зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів за № 49;

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно Договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу ВАТ «Рівнельон», посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковським А.І. 28 травня 2008 року, придбав артезіанську свердловину № 4, будівлю скважини № 4, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Однак, на теперішній час земельна ділянка, на якій знаходиться артсвердловина № 4, загороджена забором, у зв'язку з чим у відсутній доступ до неї. Дана земельна ділянка належить ОСОБА_7 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га від 28.11.2008 р. № 49.

Також третя особа ВАТ «Рівнельон», яка заявила самостійні вимоги на предмет спору звернулась з позовом до Великожитинської сільської ради про:

- визнання незаконним та скасування рішення Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 31 липня 2007 року № 136 "Про передачу у власність земельної ділянки, площею 0,50 га, з них для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства 0,25 га в селі Бармаки громадянці ОСОБА_7 та підтвердження права власності на земельну ділянку Державним актом», в частині 0,0849 га, необхідних для обслуговування артсвердловини № 4,

- визнання недійсним державного акту на право власності від 28.11.2008 р., № 49 на земельну ділянку площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: с.Бармаки, Рівненського району Рівненської області, вул.Берегова, 5а.

Третя особа (ВАТ «Рівнельон») в обґрунтування своїх позовних вимог вказує на те, що в момент прийняття оскаржуваних актів не було враховано, що на переданій у власність ОСОБА_7 земельній ділянці знаходилася артезіанська свердловина, глибиною 140 метрів, належна на той момент ВАТ «Рівнельон», а земельна ділянка для обслуговування такої артсвердловини обліковувалася за ВАТ «Рівнельон», у зв'язку з чим, товариством сплачувався відповідний земельний податок за користування цією земельною ділянкою.

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 19.04.2013р. позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 31 липня 2007 року № 136 "Про передачу у власність земельної ділянки, площею 0,50 га, з них для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства 0,25 га в селі Бармаки громадянці ОСОБА_7 та підтвердження права власності на земельну ділянку Державним актом». Визнано нечинним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, виданий Великожитинською сільською радою Рівненського району Рівненської області ЯЖ № 098372 від 28.11.2008р., зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів за № 49.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2013р. постанову Рівненського районного суду Рівненської області від 19.04.2013р. скасовано. Прийнято нове рішення, яким в задовленні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2013р. Відкрите акціонерне товариство "Рівнельон" та ОСОБА_6 звернулись з касаційними скаргами, у яких, посилаючись на порушення норм матеріального права, просять скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та залишити в силі постанову Рівненського районного суду Рівненської області від 19.04.2013р.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, артскважина № 4 знаходиться на території Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області с.Бармаки, вул.Лугова, 4а. Як вказано в довідці Рівненського районного відділу земельних ресурсів від 02.03.2000 року № 169, відповідно до звіту про наявність земель та розподілу їх по землекористувачах, власниках землі та угіддях Рівненського району, на 01.01.2000 року за ВАТ «Рівнельон» обліковується 0,8 га, в тому числі землі промисловості 0,8 га.

Довідка Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 03.03.2010 року № 327, свідчить про те, що відповідно до звіту 6-зем про наявність земель та розподіл їх за власниками землі, землекористувачами, угіддями та видами економічної діяльності станом на 01.01.2010 року за ВАТ «Рівнельон» обліковується земельна ділянка загальною площею 0,80 га, з них забудованих земель (землі) промисловості - 0,80 га.

За користування вказаними вище 0,8 га землі, ВАТ «Рівнельон» нараховувався земельний податок, що підтверджується зведеним розрахунком суми земельного податку на 2003 рік, податковим розрахунком земельного податку за 2004, 2006, 2007 роки.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 28 травня 2008 року, ВАТ «Рівнельон» передало, а ОСОБА_6 прийняв у власність цілісний майновий комплекс ВАТ «Рівнельон» (ЦМК), посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковським А.І. До складу ЦМК увійшла також артезіанська свердловина № 4, будівля скважини № 4, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, електропостачання артсвердловини, Лінії електропередач 10 кВ до артскважини, кабеля лінії електропередач 10 кВ від РУ-10 кВ до трансформаторної підстанції № 4, напорний трубопровід від артсвердловини.

В результаті звернення ОСОБА_6, розпорядженням голови Рівненської облдержадміністрації від 02.11.2009 року № 419 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 0,8 га на території Великожитинської сільської ради Рівненського району, у власність громадянину ОСОБА_6 шляхом викупу для обслуговування артсвердловин та трансформаторної підстанції за рахунок земель ВАТ «Рівнельон».

Однак в ході розробки проекту землеустрою, ОСОБА_6 було виявлено про відсутність доступу до артсвердловини № 4, оскільки вона знаходиться на території земельної ділянки належної ОСОБА_7 на підставі державного акту ЯЖ № 098372 від 28 листопада 2008 року.

Відповідно до рішення Великожитинської сільської ради від 31.07.2007р. № 136 ОСОБА_7 передано у власність земельну ділянку площею 0,50 га, в тому числі 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 0,25 га для ведення особистого селянського господарства площею 0,25 га в с. Бармаки.

Не погоджуючись з такими діями позивач і звернувся з даним позовом.

Розглядаючи справу та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено його право власності на артскважину № 4, придбану останнім за договором купівлі-продажу. Задовольняючи позовні ВАТ "Рівнельон" суд першої інстанції виходив з того, що довідкою Рівненського районного відділу земельних ресурсів від 02.03.2000 року №169 та довідкою Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 03.03.2010 року №327 підтверджується той факт, що за позивачем ВАТ "Рівнельон" станом на 01.01.2000 року та станом на 01.01.2010 року обліковується 0,8 га, в тому числі землі промисловості 0,8 га., а відтак земельна ділянка ОСОБА_7 накладається на земельну ділянку, якою користувався ВАТ"Рівнельон".

Натомість суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходив з того, що станом на 31.07.2007року, тобто на день винесення оскаржуваного рішення сільської ради жодних прав, свобод чи інтересів позивачів не було порушено, оскільки дія розпорядження не зачіпає прав, свобод чи інтересів як ОСОБА_6 так і ВАТ "Рівнельон".

Колегія суддів погоджується з такою позицією суду апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування" правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону. Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України і законами України та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в АРК- також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради Міністрів АРК, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно з ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування" сільські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтями 25 та 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" встановлено, що сільські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Виключно на пленарних засіданнях сільської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Статтею 12 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - ЗК) визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, до яких належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; організація землеустрою; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно зі статтею 81 ЗК України однією з підстав набуття права власності на земельні ділянки є приватизація земельних ділянок, які раніше надані у користування.

Відповідно до вимог частини другої статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною першою статті 125 цього Кодексу визначено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Крім того, згідно з абзацом першим пункту 12 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) у межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судами, відповідно до рішення Великожитинської сільської ради від 31.07.2007р. №136 ОСОБА_7 передано у власність земельну ділянку площею 0,50 га, в тому числі 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 0,25 га для ведення особистого селянського господарства в с. Бармаки. На підставі вказаного рішення ОСОБА_7 одержала Державні акти на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га НОМЕР_2 від 08.11.2008 року та на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства НОМЕР_1 площею 0,2522 га. від 08.11.2008 року. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_7 належить на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_2.

Як вже зазначалось вище, згідно договору купівлі-продажу від 28 травня 2008 року, ВАТ «Рівнельон» передало, а ОСОБА_6 прийняв у власність цілісний майновий комплекс ВАТ «Рівнельон». До складу ЦМК увійшла також артезіанська свердловина № 4, будівля скважини № 4, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, електропостачання артсвердловини, Лінії електропередач 10 кВ до артскважини, кабеля лінії електропередач 10 кВ від РУ-10 кВ до трансформаторної підстанції № 4, напорний трубопровід від артсвердловини.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" передбачено, що місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону. В результаті звернення ОСОБА_6, розпорядженням голови Рівненської облдержадміністрації від 02.11.2009 року №419 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 0,8 га на території Великожитинської сільської ради Рівненського району, у власність громадянину ОСОБА_6 шляхом викупу для обслуговування артсвердловин та трансформаторної підстанції за рахунок земель ВАТ «Рівнельон». Однак в ході розробки проекту землеустрою, ОСОБА_6 було виявлено про відсутність доступу до артсвердловини №4, оскільки вона знаходиться на території земельної ділянки належної ОСОБА_7 на підставі державного акту ЯЖ № 098372 від 28 листопада 2008 року.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на таки категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Між тим, як вірно вказав суд апеляційної інстанції, ВАТ "Рівнельон" не надано суду будь-яких доказів щодо надання відповідними органами державної влади чи органами місцевого самоврядування в користування підприємству земельних ділянок за рахунок земель промисловості на території Великожитинської сільської ради. Сам факт сплати позивачем земельного податку в період 2003 - 2007 роки за користування вказаними вище 0,8 га землі, що знаходиться на території Великожитинської сільської ради не є доказом того, що земельні ділянки ОСОБА_7 та ВАТ"Рівнельон" накладаються.

Колегія суддів вважає, що належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачем в порушення визначених законом повноважень надано земельну ділянку ОСОБА_7, позивачі не надали. Натомість з листа Великожитинської сільської ради від 07.10.2013 року та доданих документів вбачається, що Державним підприємством "Рівнеський науково-дослідних та проектний інститут землеустрою" на замовлення Рівненської РДА була проведена інвентаризація земель несільськогосподарського призначення та земель запасу сільськогосподарського та лісогосподарського призначення (крім населених пунктів та земель лісогосподарського призначення, що знаходяться в користуванні лісогосподарських підприємств) за межами населених пунктів на території Великожитинської сільської ради Рівнеського району, яка визначила одночасно межі населених пунктів в тому числі і с.Бармаки. З викопіювання зведеного інвентарного плану з розміщенням земельної ділянки ОСОБА_7 слідує, що остання знаходиться в межах населеного пункту с.Бармаки. З копій земельно-кадастрових книг за 2007 - 2011 роки слідує, що ОСОБА_7 тривалий час до винесення оскаржуваного рішення сільської ради користувалась земельними ділянками, переданими їй у власність.

Отже, відповідачем до набуття ОСОБА_6 у власність артезіанської свердловини №4 та будівлі скважини №4 в АДРЕСА_1 в межах наданих законом повноважень та у встановлений спосіб передано у власність ОСОБА_7 земельні ділянки площею 0,50 га, в тому числі 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 0,25 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2.

Доказів щодо того, що спірні земельні ділянки чи їх частина перебували в користуванні інших осіб (в т.ч ВАТ"Рівнельон") позивачами суду не надано, як і не доведено їх належність до категорії "землі промисловості".

Проте, в разі скасування оскаржуваного рішення сільської ради, яке прийнято в межах наданих відповідачу повноважень, ОСОБА_7 буде позбавлена права власності на земельну ділянку.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який набув чинності 11.09.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 140 ЗК України передбачено вичерпний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку, жодна з яких не є предметом до даного спору. Також статтею 143 ЗК України визначено, що примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку.

Крім того, станом на 31.07.2007року, тобто на день винесення оскаржуваного рішення сільської ради жодних прав, свобод чи інтересів позивачів не було порушено, оскільки дія розпорядження не зачіпає прав, свобод чи інтересів як ОСОБА_6 так і ВАТ "Рівнельон".

Зі змісту позовної заяви слідує, що ОСОБА_6 придбане у ВАТ "Рівнельон" майно було передано за актом прийому-передачі, що є невід'ємною частиною Договору купівлі-продажу від 28.05.2008 року. Будь-яких застережень щодо права продавця на земельну ділянку, на якій розміщена скважина, договір не містить.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що рішення Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 31 липня 2007 року №136 "Про передачу у власність земельної ділянки, площею 0,50 га, з них для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства 0,25 га в селі Бармаки громадянці ОСОБА_7 та підтвердження права власності на земельну ділянку Державним актом" є таким, що вичерпало свою дію, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки виготовлені і видані громадянці ОСОБА_7, яка на законних підставах набула права власності на ці земельні ділянки.

Адміністративний акт, який вичерпав свою дію, не може бути скасований чи змінений, а захист прав особи може здійснюватись лише в напрямку подолання негативних наслідків, що виникли внаслідок прийняття такого адміністративного акта.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 у справі № 1-9/2009 у справі N 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), в якому Конституційний Суд України постановив, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені після їх виконання.

Також аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 листопада 2014 року (справа № 21-438а14).

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що при вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій вірно застосовані норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги судова колегія не вбачає.

Одночасно з викладеним, погоджуючись із позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для розгляду зазначеного спору у порядку адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи з предмету спірних правовідносин, зважаючи на наявність у відповідача у спірних правовідносинах визначальних ознак суб'єкта владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про наявність у переданому на вирішення суду спорі визначальних ознак справи адміністративної юрисдикції.

Зазначена правова позиція колегії суддів Вищого адміністративного суду України відповідає висновкам, викладеним у рішенні Конституційного Суду України від 01.04.2010 №10-рп/2010, яке згідно з вимогами частини другої статті 150 Конституції України є обов'язковим до виконання на території України.

Відповідно до статті 69 Закону України "Про Конституційний Суд України" рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційні скарги Відкритого акціонерного товариства "Рівнельон" та ОСОБА_6 залишити без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2013р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: