Справа № 804/13294/15
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
прокурора представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Новомосковського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області до Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_5, Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, третя особа: Приватне підприємство "Техсервіс" про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії,-
В обґрунтування позову зазначено, що державним реєстратором в порушення вимог Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" прийнято рішення про державну реєстрацію права оренди ПП "Техсервіс" на земельну ділянку, при невідповідності заявлених прав на них документами, що їх посвідчують, наявності розбіжностей щодо об'єкту оренди, що містяться в Державному земельному кадастрі, а також невідповідності суттєвих умов договору, які були подані на реєстрацію, що є підставою для відмови в державні реєстрації договору оренди або визнання її недійсною. У зв'язку з чим, рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки підлягає скасуванню.
Прокурор в судовому засіданні адміністративний позов підтримав повністю, з підстав викладених в позовній заяві, а саме не правомірності прийняття рішення, що є предметом оскарження.
Представник позивача 1 про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, надав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що адміністративний позов підтримує у повному обсязі та просить справу розглянути без участі представника.
Представник позивача 2 в судовому засіданні підтримав адміністративний позов та надав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що адміністративний позов підтримує у повному обсязі.
Відповідач 1 про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та заперечення проти адміністративного позову.
Представник відповідача 2 про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, надав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника.
Представник третьої особи про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 4 ст. 33 Кодексу адміністративного судочинства України судовий виклик або судове повідомлення надсилаються юридичним особам - за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Заслухавши пояснення прокурора, представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд зазначає наступне.
Новомосковський міжрайонний прокурор звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду в інтересах держави в особі Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області та Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 121 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» на прокуратуру покладається представництво інтересів держави в суді. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Формою представництва є, серед іншого, звернення до суду з позовом (заявою, поданням). Обираючи форму представництва, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту.
Згідно ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Частиною 2 ст. 60 КАС України передбачено, що прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 р. №3-рп/99 інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, підприємств та організацій чи з інтересами господарських Товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Відповідно до п.2 резолютивної частини рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 року №3-рп/99 під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надане повноваження органу виконавчої влади.
Згідно з ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, у власність або у користування для всіх потреб.
Крім того, відповідно до п. п. 6-1 п. 4 Указу Президента України «Про державне агентство земельних ресурсів України» № 445 від 08.04.2011 р., Держземагентство України відповідно до покладених на нього завдань передає відповідно до закону безпосередньо або через визначені в установленому порядку територіальні органи земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб.
Згідно із п. 4.32 Положення про Головне управління Держземагентства в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 258 від 10.05.2012, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб у межах області.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 р. №294-р «Питання Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» Державним агентством земельних ресурсів України припинено виконання функцій і повноважень.
Забезпечення здійснення зазначених функцій і повноважень покладено на Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), Положення про яку затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15.
Крім того, пунктом 12 Перехідних положень ЗК України (в редакції від 12.10.2010 року) визначено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.
Згідно ст. 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (в редакції від 30.10.2012 року) місцева державна адміністрація (обласна, районна) є місцевим органом виконавчої влади, який в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.
Відповідно до ч.3 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб.
Порушення інтересів держави в особі Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області та Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області полагає у незаконному використанні сільськогосподарських земель державної власності на підставі спірного договору оренди земельної ділянки.
При цьому, оскільки Новомосковська районна державна адміністрація Дніпропетровської області та Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області як органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, не забезпечили належного захисту інтересів держави шляхом визнання протиправними та скасування рішення щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки, Новомосковський міжрайонний прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області та Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області.
Відповідно до тексту договору від 28.12.2012 року підставою для його укладення є розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації № 1017-р-12 від 26.12.2012 року «Про затвердження ПП «ТЕХСЕРВІС» проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди».
Так, відповідно до ч. 2 ст. 9, ч. 4 ст. 15, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 06.02.2015 року чинною на момент виникнення правовідносин) (надалі - Закон України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень») державний реєстратор перед проведенням реєстраційної дії зобовязаний встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах.
Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
Документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно- правовими актами.
Згідно з п.8-1 ч.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобовязані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки
У разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 вказаного Закону, у державній реєстрації права має бути відмовлено.
Так, відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог ст. ст. 4-6, 11, 17, 19 цього Закону, є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди або визнання її недійсною.
Судом встановлено, що на підставі поданих представником ПП «ТЕХСЕРВІС» документів до Реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції 18.03.2015 року та здійснено державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, укладеного 28.12.2012 року між Новомосковською районною державною адміністрацією та ПП «ТЕХСЕРВІС» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Згідно із поясненнями прокурора, Новомосковською міжрайонною прокуратурою з Новомосковської райдержадміністрації витребувано оригінали розпорядження голови Новомосковської райдержадміністрації № 1017-р-12 від 26.12.2012 та матеріалів, на підставі яких воно прийнято, вивченням змісту якого встановлено, що фактично воно не стосується ПП «Техсервіс».
Так, відповідно до ст. 25 Закону України «Про землеустрій» технічна документація з інвентаризації та проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки - різні види документації із землеустрою, які відрізняються своїм складом.
Окрім цього, в зареєстрованому договорі оренди, в порушення вимог ч.2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), відсутні істотні умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.
Відповідно до вимог п.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.
Отже, матеріали адміністративної справи свідчить про відсутність правових підстав для прийняття рішення про проведення його державної реєстрації.
Таким чином, державним реєстратором Новомосковського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_5 рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень № 20174635 від 21.03.2015 року прийнято в порушення вимог п.8-1 ч.2 ст. 9, ч. 4 ст. 15, ч. 3 ст. 17 Закону України Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень , оскільки під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 01 січня 2013 року, ОСОБА_5Д, інформацію від органів виконавчої влади, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, не запитала, та відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах перед проведенням реєстраційної дії не встановила.
Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частиною першою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (зі змінами та доповненнями) встановлено, що Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Невід'ємною складовою частиною Державного реєстру прав є база даних про реєстрацію заяв і запитів та реєстраційні справи.
Згідно ч.1 ст.182 Цивільного кодексу України - право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Ст. 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Згідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Згідно до ч. 3 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням викладеного вище, адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області до Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_5, Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, третя особа: Приватне підприємство "Техсервіс" про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено згідно з ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1