Справа № 817/204/13а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року м. Київ К/800/35160/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.,

розглянула у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Рівненському районі Рівненської області Державної податкової служби на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 04.03.2013 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013 по справі №817/204/13-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Рівненському районі Рівненської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 04.03.2013, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013, позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Рівненському районі Рівненської області Державної податкової служби задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Рівненському районі Рівненської області Державної податкової служби від 14.06.2012 №1, №1 та №1.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Державна податкова інспекція у Рівненському районі Рівненської області Державної податкової служби 27.06.2013 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 05.07.2013 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 04.03.2013 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема пункту 5.1, підпункту 5.3.9 статті 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», статті 203, пунктів 1 та 2 статті 215, статті 228 Цивільного кодексу України, статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №13-92 «Про прибутковий податок з громадян», статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадовими особами Державною податковою інспекцією у Рівненському районі Рівненської області Державної податкової служби було проведено позапланову виїзну перевірку дотримання вимог податкового та іншого законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Медео Захід» за період з 01.04.2009 по 31.12.2010.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 7.1 статті 7, підпункту 9.12.1 пункту 9.12 статті 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», статті 13, абзацу «б» пункту 1 статті 14 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №13-92 «Про прибутковий податок з громадян», підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», пунктів 44.1, 44.3 статті 44, пункту 177.10 статті 177, підпункту 296.1.1 пункту 296.1 статті 296 Податкового кодексу України.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, висновок податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтується на неправомірному формуванні податкового кредиту за господарськими операціями з Товариством з обмеженою відповідальністю «Медео Захід» оскільки згідно висновків акта перевірки Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Луцької області від 20.01.2012 №339/23-3/35594018 про результати позапланової документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Медео Захід» встановлено відсутність у останнього необхідних умов для ведення господарської діяльності, основних фондів, технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, що унеможливлює здійснення останнім господарських операцій з поставки товару; місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «Медео Захід» не встановлено. Також позивачем до перевірки не надано первинних документів, зокрема, товарно-транспортних накладних на підтвердження отримання придбаного товару зі складу. На підставі викладеного відповідачем зроблено висновок про нікчемність укладених правочинів між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Медео Захід», що свідчить про укладання угод без мети настання реальних правових наслідків та з метою ухилення від сплати податків. Щодо неправомірного формування позивачем валових витрат податковий орган посилається на віднесення позивачем до витрат кредиторської заборгованості по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Медео Захід».

За результатами проведеної перевірки Державною податковою інспекцією у Рівненському районі Рівненської області Державної податкової служби складено акт від 31.05.2012 №64/8/1751/НОМЕР_1 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 14.06.2012 №1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 417499,00грн., в тому числі 333999,00грн. - основний платіж та 83500,00грн. - штрафні (фінансові) санкції; №1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку з податку з доходів фізичних осіб на 250499,26грн.; №1, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 510,00грн. за незабезпечення збереження первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів.

Відповідно до статті 13 Декрету Кабінету Міністрів «Про прибутковий податок з громадян» оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. До складу витрат безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать документально підтверджені витрати, як включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 зазначеного Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування валових витрат та податкового кредиту.

Необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог статті 228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків.

При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Медео Захід» було проведено господарські операції з придбання товарно-матеріальних цінностей, що підтверджується належним чином оформленими первинними документами, зокрема наданими позивачем договором поставки товару, видатковими накладними та податковиими накладними. Проведені операції було відображено позивачем в бухгалтерському та податковому обліку та його податковій звітності.

Придбаний у Товариства з обмеженою відповідальністю «Медео Захід» товар було оприбутковано та використано позивачем в межах власної господарської діяльності, а саме: реалізовано контрагентам-покупцям, що підтверджується договорами поставки, податковими накладними, видатковими накладними, банківськими виписками та оборотно-сальдовими відомостями. До того ж в матеріалах справи наявні договори оренди нежитлових приміщень, що свідчить про наявність у позивача складських приміщень для зберігання товару.

До того ж, на момент вчинення спірних операцій Товариство з обмеженою відповідальністю «Медео Захід» було зареєстровано у встановленому законодавством порядку та мало статус платника податку на додану вартість.

Колегія суддів також погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо необґрунтованості посилань податкового органу як на підставу неправомірності формування валових витрат та податкового кредиту на відсутність документів, які б свідчили про транспортування продукції, оскільки такі документи, зокрема, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення, а відтак визначає взаємовідносини по виконанню перевезення вантажів для обліку транспортної роботи. У розглядуваному випадку позивач здійснював операції з придбання товару та не виступав в якості замовника за договором перевезення, у зв'язку з чим відсутність товарно-транспортних накладних не можна розцінювати як беззаперечне свідчення безтоварності спірних операцій.

Судами обгрутовано не взято до уваги посилання відповідача на відсутність у позивача під час проведення перевірки первинних документів на підтвердження реального проведення господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Медео Захід», оскільки відповідно до протоколу обшуку від 02.03.2012 проведеного слідчим з ОВС ВРКС СВ ДПС у Рівненській області за фактичною адресою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 оригінали первинних документів було вилучено та долучено до матеріалів кримінальної справи. При цьому, при проведенні перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відповідачем первинні документи у податкової міліції не витребовувалися.

Таким чином, досліджені судами в процесі розгляду справи документи розкривають зміст господарських операцій, зміни у власному капіталі позивача та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з Товариством з обмеженою відповідальністю «Медео Захід».

Окрім того, чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності основних фондів у останніх, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Щодо застосування адміністративного штрафу за незабезпечення збереження первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством слід зазначити наступне.

Пунктом 85.9 статті 85 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли до початку або під час проведення перевірки оригінали первинних документів, облікових та інших регістрів, фінансової та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, були вилучені правоохоронними та іншими органами, зазначені органи зобов'язані надати для проведення перевірки контролюючому органу копії зазначених документів або забезпечити доступ до перевірки таких документів.

Такі копії, засвідчені печаткою та підписами посадових (службових) осіб правоохоронних та інших органів, якими було здійснено вилучення оригіналів документів, або яким було забезпечено доступ до перевірки вилучених документів, повинні бути надані протягом трьох робочих днів з дня отримання письмового запиту контролюючого органу

Судами встановлено, що первинні бухгалтерські документи складені за результатм проведення господарських операцій фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на момент перевірки було вилучено, про що свідчить протокол обшуку від 02.03.2012.

Натомість доказів, на підтвердження направлення письмового запиту до відповідного органу про надання копій зазначених документів або забезпечення доступу до перевірки вилучених документів, в процесі розгляду справи надано не було.

Таким чином, нарахування позивачу штрафних санкцій за незабезпечення збереження первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів є неправомірним.

Враховуючи викладене, податкова інспекція не навела жодних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірних дій, а наведені відповідачем у касаційній скарзі доводи є такими, що не спростовують правильність висновку судів першої та апеляційної інстанцій щодо правомірності формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за господарськими операціями з Товариством з обмеженою відповідальністю «Медео Захід».

Отже, висновок судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог є правильним.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Рівненському районі Рівненської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 04.03.2013 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013 по справі №817/204/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв