Справа № 2а/469/11,2а/455/10/15
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 р. Справа № 876/4611/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Шавеля Р.М., Бруновської Н.В.

за участю секретаря Бєлкіної Н.І.

позивача ОСОБА_1

третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Старосамбірського районного суду Львівської області від 01.04.2015р. у справі № 2-а-469/11, провадження №2-а/455/10/2015 за позовом ОСОБА_1 до Стрілківської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, виконавчого комітету Стрілківської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання рішень незаконними,

встановив:

У серпні 2011 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Стрілківської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання рішення виконкому Стрілківської сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 26 липня 2010 р. за № 55 «Про надання дозволу на проведення перебудови сараю та гаражу в АДРЕСА_2 Старосамбірського району» ОСОБА_4 - незаконним; визнати рішення ХХУШ сесії п'ятого демократичного скликання Стрілківської сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 17 серпня 2010 р за № 557 «Про передачу земельної ділянки у власність», площею 100 кв.м. ОСОБА_4 жителю АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування гаражу в АДРЕСА_2 Старосамбірського району незаконним; визнати рішення XII сесії УІ демократичного скликання Стрілківської сільської ради від 18 липня 2012 р. за № 187 «Про внесення змін в рішення ХХУШ сесії п'ятого демократичного скликання від 17.08.2010 р. «Про передачу земельних ділянок у власність» - незаконним.

Постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 10.08.2012 року у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.09.2014 року постанову Старосамбірського районного суду Львівської області від 10.08.2012 року у справі №2а-469/11, 2а/1322/5/12 залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.11.2014 року постанову Старосамбірського районного суду Львівської області від 10.08.2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.09.2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У вказаній ухвалі Виший адміністративний суд України зазначив, зокрема, що суди попередніх інстанцій не залучили в якості відповідача виконавчий комітет Ради, що є порушенням принципу офіційного з'ясування обставин справи; не перевірено, про які порушення прав позивача йдеться у справі, та чи має позивач юридичне відношення до спірної земельної ділянки.

Постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 01.04.2015 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Стрілківської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, виконавчого комітету Стрілківської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання рішень незаконними - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нову, якою задовольнити його адміністративний позов у повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована, фактично, доводами позовної заяви.

В судовому засіданні скаржник апеляційну скаргу підтримав із зазначених у ній мотивів.

Треті особи вимоги апеляційної скарги заперечили за їх безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

Згідно з договором довічного утримання від 30.04.2007р. ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_3, третій особі у справі, житловий будинок з господарськими будівлями, які знаходяться в АДРЕСА_2 Старосамбірського району Львівської області, а взамін цього ОСОБА_3 зобов'язувалася забезпечувати ОСОБА_5 утриманням та доглядом довічно. На земельній ділянці, що знаходиться у віданні Стрілківсьї сільської ради Старосамбірського району Львівської області, розташований один дерев'яний житловий будинок та господарські будівлі: стайня під літ. Б., літня кухня під літ. В, стодола під літ. Г, сарай під літ. Д, гараж під літ. Е, убиральня під літ. К, сарай під літ. Ж, колодязь під літ. Кл і огорожа під цифрою 1-2.

Оскільки ОСОБА_3 приватизовано не всю земельну ділянку, якою користувалася ОСОБА_5, ОСОБА_2 звернувся до відповідача з відповідною заявою з метою реалізації свого права на приватизацію. Окрім зазначеного, ОСОБА_2 звернувся до виконавчого комітету Стрілківської сільської ради Старосамбірського району Львівської області із заявою про надання дозволу на перебудову сараю на гараж.

Рішенням виконавчого комітету Стрілківської сільської ради Старосамбірського району Львівської області № 55 від 26.07.2010р. «Про надання дозволу на проведення перебудови сараю на гараж в АДРЕСА_2» дозволено провести проведення перебудови сараю на гараж в АДРЕСА_2 на ім'я ОСОБА_2. Рішенням Стрілківської сільської ради Старосамбірського району Львівської області № 557 в 17.08.2010р. «Про передачу земельних ділянок у власність» ОСОБА_2, третій особі у справі, безкоштовно передано земельну ділянку для обслуговування гаражу в АДРЕСА_2, площею 100 кв. м. Рішенням Стрілківської сільської ради Старосамбірського району Львівської області № 187 в 18.07.2012р. «Про внесення змін» внесено зміни у рішення Стрілківської сільської ради № 557 в 17.08.2010р. та п.1 такого викладено у наступній редакції: «Передати безкоштовно ОСОБА_2, жителю АДРЕСА_1, земельну ділянку для будівництва та обслуговування гаражу в АДРЕСА_2 з площі 100 кв. м. на площу 66 кв. м.».

Зазначені рішення позивач вважає незаконними, оскільки земельна ділянка, яка виділена третій особі, розміщена на межі із потічком Безіменний, зі сторони земельної ділянки позивача. Передана земельна ділянка знаходиться поряд із господарськими будівлями ОСОБА_1, перекриває йому хід до погребу, порушує його право на користування земельною ділянкою та володіння приватною власністю.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що відповідачі при прийнятті оскаржуваних рішень не порушили норм чинного законодавства, а позивач не довів порушення своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі переходу права власності на будинок чи його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Відтак, до ОСОБА_3 після переходу права власності на відповідні нерухомі об'єкти за договором довічного утримання перейшло і право користування земельною ділянкою.

Згідно зі ст. 12 Земельного Кодексу України (ЗКУ) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до статті 116 ЗКУ громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачено статтею 118 ЗКУ. Відповідно до частини 1 та 2 даної норми Закону громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до частин 6, 7, 10 та 11 цієї ж статті громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Сільська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

Відповідно до частини 1 статті 121 ЗКУ громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Таким чином, Стрілківська сільська рада Старосамбірського району Львівської області згідно з вимогами ЗК України розглянула заяву ОСОБА_2 та виділила йому земельну ділянку з дотриманням вимог щодо площі такої в межах норм безоплатної приватизації, передбачених ч. 1 ст.121 ЗК України.

Посилання скаржника на те, що таким рішенням порушено його права та охоронювані законом інтереси не знаходить свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції позивач не надав доказів, які б підтверджували його право власності чи користування земельною ділянкою, суміжною із земельною ділянкою третіх осіб у справі.

Безпідставними є й аргументи позивача про те, що він користується набагато меншою земельною ділянкою, ніж ОСОБА_3, що не було взято сільською радою до уваги при прийнятті рішення про надання земельної ділянки чоловіку ОСОБА_3 Так, суд першої інстанції підставно визнав їх необгрунтованими, оскільки ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що він коли-небудь звертався до сільської ради із заявою про надання йому саме тієї земельної ділянки, яку виділено ОСОБА_2 Крім того, у своїх позовних вимогах позивач не оскаржує бездіяльності Стрілківської сільської ради з приводу не розгляду його заяви про виділення земельної ділянки.

Щодо тверджень апелянта про незаконність рішення виконавчого комітету Стрілківської сільської ради Старосамбірського району Львівської №55 від 26.07.2010 року «Про надання дозволу на проведення перебудови сараю на гараж», колегія суддів зазначає наступне.

Основним аргументом позивача щодо незаконності зазначеного рішення є лист-відповідь Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області № 7/13-06-2304 від 29.05.2009р. про те, що сарай ОСОБА_3 дійсно збудований за межами її земельної ділянки та з порушенням будівельних норм. Та колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначений лист не може бути підставою для прийняття рішення про задоволення позову, оскільки позивачем заявляються вимоги про законність винесення рішень з приводу переобладнання сараю на гараж ОСОБА_2, а не законності зведення будівлі сараю ОСОБА_3 Окрім того, судом не встановлено, що порушенням будівельних норм при зведенні сараю будь-яким чином порушуються законні права ОСОБА_1, так як такий сарай не зведений на його земельній ділянці, не прилягає до неї чи іншим чином порушує його права як землекористувача.

Окрім вказаного, колегія суддів зазначає, що згідно зі ст.88 Водного кодексу України для потоків водоохоронна зона становить по 25 м. з двох сторін. Тому будівництво та відновлення старих будівель у водоохоронній зоні заборонено.

Однак, відповідно до листа відділу регіонального розвитку містобудування та архітектури, у відповідності до ст.88 Водного кодексу України, ст.60 Земельною кодексу України, в межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації, однак, в генеральному плані забудови с. Лопушанка Старосамбірського району, розробленого Л/Ф «Діпроміт» у 1976 році, прибережна захисна смуга струмка «Безіменного» не визначена.

Отже, відповідно до норм земельного законодавства, чинного на момент прийняття оскаржуваного рішення, Стрілківська сільська рада наділена відповідним обсягом повноважень, потрібних для передання у власність земельної ділянки, що розташована на території цієї ради. А оскільки на момент прийняття Стрілківською сільською радою оспорюваних рішень були відсутні будь-які підстави для відмови у наданні такої земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2, тому такі рішення є законними та відповідають усім вимогам законодавства, що було чинним на момент прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції за своєю суттю відповідає закону, підстави для її скасування не були доведені у встановленому порядку.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Старосамбірського районного суду Львівської області від 01.04.2015р. у справі № 2-а-469/11, провадження №2-а/455/10/2015 - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а уразі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Шавель Р.М.

Бруновська Н.В.

Повний текст ухвали складений 05.02.2016 року.