Справа № 2а-11202/10/1570
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" лютого 2016 р. м. Київ К/9991/23610/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Відділу міліції на проминку 7 км. Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, третя особа - ОСОБА_5 про скасування наказу, зобов'язання поновити на службі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2012 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ (далі - ГУ МВС) України в Одеській області, Відділу міліції на проминку 7 км. ГУ МВС України в Одеській області, третя особа - ОСОБА_5, в якому, з урахуванням уточнень, просив: скасувати наказ ГУ МВС України в Одеській області від 06 жовтня 2010 року № 596 о/с в частині звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ; зобов'язати ГУ МВС України в Одеській області поновити ОСОБА_4 на службі в органах внутрішніх справ; стягнути з Відділу міліції на проминку 7 км. ГУ МВС України в Одеській області середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2012 року, позивачу відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нову постанову, якою задовольнити його позовні вимоги.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 з 18 серпня 1997 року проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Згідно наказу начальника ГУ МВС України в Одеській області від 06 жовтня 2010 року № 506 о/с майор міліції ОСОБА_4 звільнений з посади начальника сектору карного розшуку Відділу міліції на проминку 7 км. ГУ МВС України в Одеській області у запас за пунктом 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Підставою звільнення позивача став затверджений начальником ВВБ в Одеській області СВБ ГУ БОЗ МВС України 13 вересня 2010 року висновок за результатами перевірки скарги гр. ОСОБА_6 на неправомірні дії працівників Відділу міліції на проминку 7 км. ГУ МВС України в Одеській області.

Так, службовою перевіркою встановлено, що 04 вересня 2010 року під час чергування по вул. Базовій 8 на проминку 7 км. Овідіпольської дороги працівники міліції, серед яких був ОСОБА_4, не доповіли про проведення відпрацювання складських баз, не повідомили про наявну інформацію відносно осіб, які скоїли злочин, або готують скоєння злочину, та про проведені ними заходи. За результатами проведеної перевірки запропоновано за грубі порушення вимог статей 1, 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-ІV, статті 7 Етичного кодексу працівника органів внутрішніх справ України, а саме, проявлену нещирість під час проведення службової перевірки, начальника сектору карного розшуку Відділу міліції на проминку 7 км. ГУ МВС України в Одеській області майора міліції ОСОБА_4 звільнити з органів внутрішніх справ за пунктом 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що наказ ГУ МВС України в Одеській області від 06 жовтня 2010 року № 596 о/с в частині звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ відповідає вимогам діючого законодавства.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій не можна.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), визначено, що службовою дисципліною є дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

За змістом статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку тощо.

Види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни наведені в статті 12 Дисциплінарного статуту, найсуворішим з яких є звільнення з органів внутрішніх справ, що застосовується як крайній захід дисциплінарного впливу.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статтею 14 Дисциплінарного статуту.

Зокрема, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органів внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Підстави звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу, в тому числі за порушення дисципліни, вчинення адміністративного чи кримінального правопорушення, встановлені пунктами 63-65 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Окремо пунктами 66 і 67 цього Положення передбачені підстави звільнення зі служби за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, та за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення.

Дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю межує з адміністративним або кримінальним правопорушенням і полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

При цьому, чинне законодавство України не містить нормативного визначення поняття «вчинок, що дискредитує звання рядового і начальницького складу», відтак, таке поняття є оціночним та пов'язане із невиконанням чи неналежним виконанням службових обов'язків, порушенням вимог чинного законодавства України, що в обов'язковому порядку повинно дискредитувати високе звання рядового начальницького складу ОВС, а тому у кожному конкретному випадку звільнення працівника міліції за скоєння такого вчинку, з урахуванням усіх обставин справи, необхідно перевіряти законність звільнення працівника міліції з такої підстави.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ стало порушення позивачем вимог статей 1, 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх України, статті 7 Етичного кодексу працівника органів внутрішніх справ України, що виразилось у проведенні оперативно-розшукових заходів без відома та дозволу керівництва, не повідомленні до чергової частини про наявну інформацію відносно осіб, які скоїли злочин, та про проведені заходи.

Проте, судами першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору залишилось нез'ясованим які саме дії позивача, що стали підставою для звільнення, є дискредитацією звання, що несумісне з подальшим перебуванням на службі в ОВС, та чи не підпадають такі під поняття порушення службової дисципліни, за яке може бути накладене дисциплінарне стягнення, відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту.

Не встановлення в судовому процесі зазначених вище обставин як таких, що мають суттєве значення у справі, призвело до передчасних та необґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов'язків сторін у даному спорі, та відповідно до положень частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, зокрема статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового судового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2012 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.І. Мойсюк

В.В. Тракало