Справа № 825/1348/15-а
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" лютого 2016 р. м. Київ К/800/42846/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до начальника Комісії інформаційно-консультаційного центру Публічного акціонерного товариства енергопостачальна компанія «Чернігівобленерго» ОСОБА_5, голови правління енергопостачальної компанії Публічного акціонерного товариства енергопостачальна компанія «Чернігівобленерго» ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства енергопостачальна компанія «Чернігівобленерго» про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства енергопостачальна компанія (далі - ПАТ ЕК) «Чернігівобленерго», начальника Комісії інформаційно-консультаційного центру (далі - Комісії ІКЦ) ПАТ ЕК «Чернігівобленерго» ОСОБА_5, голови правління енергопостачальної компанії ПАТ ЕК компанія «Чернігівобленерго» ОСОБА_6, в якому просив:

визнати протиправним ненадання начальником Комісії ІКЦ ПАТ ЕК «Чернігівобленерго» ОСОБА_5 в порушення вимог статей 20 та 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», на протязі п'яти робочих днів з дня отримання запитів відповідей на первинний запит на публічну інформацію від 12 березня 2015 року та на повторний запит на публічну інформацію від 17 березня 2015 року;

визнати протиправним ненадання начальником Комісії ІКЦ ПАТ ЕК «Чернігівобленерго» ОСОБА_5 в порушення вимог статей 20 та 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та вимог пункту 2.1.6. Положення про Інформаційно-консультаційний центр по 21 квітня 2015 року відповідей на первинний запит на публічну інформацію від 12 березня 2015 року та на повторний запит на публічну інформацію від 17 березня 2015 року;

визнати протиправною відмову ПАТ ЕК «Чернігівобленерго» в задоволенні первинного запиту на публічну інформацію від 12 березня 2015 року та повторного запиту на публічну інформацію від 17 березня 2015 року;

визнати протиправним незазначення ПАТ ЕК «Чернігівобленерго» мотивованої підстави відмови у задоволенні запитів ОСОБА_4 на інформацію від 12 і 17 березня 2015 року;

визнати протиправним незазначення ПАТ ЕК «Чернігівобленерго» порядку оскарження відмов у задоволенні запитів позивача на інформацію від 12 і 17 березня 2015 року;

визнати протиправним підписання 16 і 20 березня 2015 року головою правління ПАТ ЕК «Чернігівобленерго» ОСОБА_6 неправомірних відповідей від імені ПАТ ЕК «Чернігівобленерго» про безпідставну і незаконну відмову в задоволенні запитів позивача на інформацію від 12 і 17 березня 2015 року;

визнати протиправним незазначення у підписаних головою правління ПАТ ЕК «Чернігівобленерго» ОСОБА_6 від імені ПАТ «Чернігівобленерго» мотивованої підстави відмови та порядку оскарження відмов у задоволенні запитів ОСОБА_4 на інформацію від 12 і 17 березня 2015 року;

зобов'язати начальника Комісії Комісії ІКЦ ПАТ ЕК «Чернігівобленерго» ОСОБА_5 надати відповіді на первинний запит на публічну інформацію від 12 березня 2015 року та повторний запит на публічну інформацію від 17 березня 2015 року;

зобов'язати ПАТ ЕК «Чернігівобленерго» задовольнити в повному обсязі повторний запит позивача на інформацію від 17 березня 2015 року про надання йому копій протоколів двох засідань Комісії ІКЦ ПАТ ЕК «Чернігівобленерго», що відбувалися 17 та 24 лютого 2015 року за адресою: м. Чернігів, пр. Перемоги, 126 (приміщення Чернігівських міських електромереж).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі в порушення вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» безпідставно відмовили йому у наданні інформації, яка за законом є відкритою, а у відповіді не зазначили підстав відмови та порядку її оскарження.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову ПАТ ЕК «Чернігівобенерго» у задоволенні запитів на інформацію від 12 березня 2015 року та 17 березня 2015 року ОСОБА_4 Визнано протиправним незазначення ПАТ ЕК «Чернігівобенерго» порядку оскарження відмови в задоволенні запитів на інформацію ОСОБА_4, викладеної в листах від 16 березня 2015 року № Д-116/01-06 та від 20 березня 2015 року № Д-121/01-06. Зобов'язано ПАТ ЕК «Чернігівобенерго» надати ОСОБА_4 з дотриманням вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» запитувану інформацію, зазначену в запитах на інформацію від 12 березня 2015 року та 17 березня 2015 року, а саме, надати копії протоколів засідань Комісії ІКЦ ПАТ ЕК «Чернігівобленерго» від 17 лютого 2015 року та від 24 лютого 2015 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ ЕК «Чернігівобленерго», посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що є розпорядником інформації тільки стосовно умов постачання товарів, послуг та цін на них в частині оприлюднення такої інформації, в тому числі за запитами. Крім того вказує, що у ПАТ ЕК «Чернігівобленерго» відсутній обов'язок вести запитувані протоколи, а позивачем не доведено чи існують такі, а зазначена в них інформація є публічною в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 12 березня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до начальника Комісії ІКЦ ПАТ ЕК «Чернігівобленерго» ОСОБА_5 із запитом на інформацію, в якому просив надати йому протоколи засідань даної Комісії, що відбулися 17 лютого 2015 року о 14-00 год. та 24 лютого 2015 року о 15-00 год.

16 березня 2015 року ПАТ ЕК «Чернігівобленерго» було надано відповідь № Д-116/01-06, якою ОСОБА_4 відмовлено в наданні протоколів засідань Комісії ІКЦ ПАТ ЕК «Чернігівобленерго» від 17 лютого 2015 року та від 24 лютого 2015 року. Відмова мотивована тим, що запитувана ОСОБА_4 інформація стосовно надання копій протоколів засідань Комісії не належить до інформації, яку енергопостачальник у визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації» порядку зобов'язаний надавати.

17 березня 2015 року ОСОБА_4 на підставі Закону України «Про доступ до публічної інформації» повторно звернувся до начальника Комісії із запитом на отримання публічної інформації, в якому просив надати йому копії двох протоколів засідань Комісії ІКЦ ПАТ ЕК «Чернігівобленерго», що відбулися 17 лютого 2015 року та 24 лютого 2015 року.

Листом ПАТ ЕК «Чернігівобленерго» від 20 березня 2015 року № Д-121/01-06 позивачу було відмовлено в задоволенні його запиту від 17 березня 2015 року та зазначено, що згідно із статтею 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного ж і того питання, якщо перше вирішено по суті.

Вказані відповіді на запити позивача, що викладені в листах від 16 березня 2015 року № Д-116/01-06 та від 20 березня 2015 року № Д-121/01-06, підписані т.в.о. голови правління ПАТ ЕК «Чернігівобленерго» ОСОБА_6

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відмова в задоволенні запитів ОСОБА_4, викладена в листах від 16 березня 2015 року № Д-116/01-06 та від 20 березня 2015 року № Д-121/01-06, є протиправною, оскільки протоколи засідань Комісії ІКЦ ПАТ ЕК «Чернігівобленерго» належать до публічної інформації стосовно умов постачання товарів, послуг та цін на них, що стосується безпосередньо позивача та не є інформацією з обмеженим доступом. Крім того, вказані листи не містять роз'яснення порядку їх оскарження, що не відповідає вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Однак, колегія суддів Вищого адміністративного суду України такі висновки судів попередніх інстанцій вважає передчасними та такими, що зроблені з неповним з'ясуванням всіх обставин справи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Тобто, за змістом наведених статей можна виділити наступні ознаки публічної інформації: 1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством; 2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; 3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; 4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків; 5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

Таким чином, визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона має бути заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків. Щодо несуб'єктів владних повноважень, то вони можуть бути тільки розпорядниками такої інформації.

Пунктом 6 частини 1 статті 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини 2 статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною 5 статті 19 цього Закону.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що запитувана позивачем у запиті інформацію є публічною.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна.

Частиною 2 статті 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб'єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Згідно частини 1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 5 вищевказаного Закону встановлено, що звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Згідно статті 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, зокрема, має право, окрім іншого: знайомитися з матеріалами перевірки; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Таким чином, за змістом наведених норм, запит на публічну інформацію та звернення громадян є різними категоріями за правовими підставами, предметом та формою. У зв'язку з цим, розпорядники інформації, опрацьовуючи запити, визначають порядок їх розгляду зі змісту запиту. У разі невідповідності змісту запиту вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації» та наявності підстав для опрацювання його відповідно до Закону України «Про звернення громадян» приймається відповідне рішення, про що повідомляється запитувач. Тобто розпорядник інформації для підготовки відповіді застосовує той закон, який є найбільш прийнятним у кожному конкретному випадку.

Проте, суди першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи спір, не з'ясували, яку саме інформацію містили протоколи засідань Комісії ІКЦ ПАТ ЕК «Чернігівобленерго», що відбувалися 17 та 24 лютого 2015 року, про які запитував позивач у запиті, підстави отримання чи створення запитуваної інформації та чи є така інформація публічною з урахуванням законодавчого визначення у статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» поняття публічної інформації.

Не встановлення в судовому процесі зазначених вище обставин як таких, що мають суттєве значення у справі, призвело до передчасних та необґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов'язків сторін у даному спорі, та відповідно до положень частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, зокрема статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового судового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» задовольнити частково.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк В.В. Тракало