Справа № 296/13106/15-а
Суддя: Сингаївський О. П.
Дата ухвалення: 2015-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 грудня 2015 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м.Житомира Сингаївський О.П., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Житомирі Житомирської області про визнання протиправними дій щодо відмови у перерахуванні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов'язання здійснити перерахунок цього щомісячного довічного грошового утримання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить дії Управління Пенсійного фонду України у м. Житомирі Житомирської області щодо відмови у перерахунку та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.09.2015 визнати неправомірними, зобов'язати останнього здійснити такий перерахунок виходячи із розрахунку 90% від нового розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді Житомирського апеляційного адміністративного суду у розмірі 24 252,80 грн., зобов'язати відповідача виплатити йому різницю між донарахованим розміром вказаного грошового утримання та фактично виплаченим починаючи із 01.09.2015. Крім того, просить зобов'язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дня набрання постановою законної сили.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв'язку із збільшенням розміру заробітної плати працюючого судді Житомирського апеляційного адміністративного суду звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Однак, відповідно до письмового повідомлення відповідача № 598/П-8 від 09.12.2015 останнім було відмовлено позивачу у задоволенні його заяви з тих підстав, що чинним законодавством не передбачено перерахунку щомісячного довічного утримання судді у відставці, в зв'язку із зміною посадових окладів працюючих суддів на відповідних посадах.

Відповідач у своєму запереченні даний позов не визнав і у його задоволенні просить відмовити з тих підстав, що чинним законодавством не передбачено перерахунку щомісячного довічного утримання судді у відставці, в зв'язку із зміною посадових окладів працюючих суддів на відповідних посадах.

Розгляд даної справи відповідно до ст.183-2 КАС України, проведено у порядку скороченого провадження, тобто без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, так як, оцінивши надані позивачем докази, суд вважає їх достатніми для розгляду цієї справи у їх відсутність, та для задоволення даного позову виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є суддею у відставці, з 01.08.2011 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України м. Житомира Житомирської області та отримує щомісячне довічне грошове утримання, відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» із розрахунку 90% від розміру його заробітної плати.

У зв'язку із збільшенням з 01.09.2015 посадового окладу судді апеляційного суду Поліщук М.Г. 25.11.2015 звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до нового посадового окладу працюючого судді апеляційного суду, додавши до неї вищезазначену довідку.

Своїм листом за № 598/П-8 від 09.12.2015 відповідач відмовив позивачу у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у належному розмірі, пославшись на ту обставину, що чинним законодавством не передбачено перерахунку щомісячного довічного утримання судді у відставці в зв'язку із зміною посадових окладів працюючих суддів на відповідних посадах.

Такі дії відповідача на думку суду являються протиправними виходячи із наступного.

Згідно ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

При цьому, відповідно до ч.ч.2, 3 ст.22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці - це спрямована на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання. Особливість щомісячного довічного грошового утримання виявляється у тому, що його правове регулювання і джерела фінансування визначаються Конституцією України, Законом України "Про статус суддів", постановою Верховної Ради України від 15.12.1992 № 2863 - ХII "Про порядок введення в дію Закону України "Про статус суддів".

Відповідно до абзацу 3 пункту 1 Постанови Верховної Ради України "Про порядок введення в дію Закону України "Про статус суддів" № 2863 - ХII від 15.12.1992, в разі зміни заробітної плати суддів розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці обчислюється виходячи з нового розміру заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді.

Пунктом 63 розділу II Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік" абзац 3 пункту 1 Постанови Верховної Ради України Про порядок введення в дію Закону "Про статус суддів" було виключено.

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008, дана норма Закону була визнана не конституційною, в зв'язку з чим вона втратила чинність.

Своє рішення Конституційний Суд України мотивував тим, що виключення Законом України "Про державний бюджет на 2008 рік" абзацу 3 пункту 1 зазначеної постанови Верховної Ради України означає скасування існуючого порядку призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям і звужує зміст та обсяг права судді, яке він мав, та обмежує його конституційні гарантії незалежності.

Таким чином, з 22 травня 2008 року (дня прийняття Рішення Конституційного Суду України) була відновлена дія абзацу 3 пункту 1 постанови Верховної Ради України від 15 грудня 1992 року №2863-ХII "Про порядок введення в дію Закону України "Про статус суддів", який передбачав право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в зв'язку із зміною розміру заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді.

За змістом ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції чинній на час виходу 31.07.2011 позивача у відставку розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці також був "прив'язаний" до заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді.

Згідно змісту даної норми закону щомісячне довічне утримання, яке виплачується судді у відставці, також безпосередньо залежить від розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Тобто із цього випливає, що із збільшенням грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді, відповідно повинен збільшуватися та підлягає перерахуванню і розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно ст.22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Згідно положення, закріпленого ч.1 ст.126 Основного Закону України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією із гарантій забезпечення незалежності суддів, як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Крім того, при вирішенні даного спору суд також враховує і те, що Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03.06.3013 визнано такою, що не відповідає Конституції України ч.3 ст.138 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-У1 у редакції Закону України

"Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-У1 щодо встановлення максимальних розмірів щомісячного довічного утримання судді у відставці.

Пунктом 8 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційного Суду України визначено порядок його виконання. Зокрема вказано, що підлягає застосуванню ч.3 ст.138 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" в редакції до змін, внесених Законом № 3668-У1, яка не передбачала будь - яких обмежень граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Ухвалюючи вказане Рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, які полягають у тому, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Відповідно до ст.6.4. Європейської хартії про статус суддів, суддя, що досяг встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади, яку займав протягом певного часу, повинен отримувати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути як можна ближче до рівня останньої заробітної плати в якості судді.

Таким чином, згідно вказаного Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 з моменту його ухвалення підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону № 2453-VI в редакції до змін, внесених Законом № 3668-VI: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Крім того, Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2007 від 18.06.2007 (справа про гарантії незалежності суддів) також встановлено, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається.

Таким чином, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці за своєю природою є гарантованою Конституцією України державною допомогою, спрямованою на забезпечення судді у відставці відповідного його статусу, життєвого рівня, наближеного до матеріального статусу працюючого судді.

Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України № 8-рп/2005 від 11.10.2005 також зазначено, що в правилах ст.126 Конституції України положення ч.3 ст.11 ЗУ "Про статус суддів" та ч.8 ст.14 ЗУ "Про судоустрій України" йдеться про гарантії збереження досягнутого рівня незалежності суддів і заборону при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, в тому числі заходи їх правового захисту чи матеріального і соціального забезпечення.

Аналогічна правова позиція щодо неможливості скасування або звуження змісту та обсягу існуючих гарантій незалежності суддів, їх матеріального і соціального захисту при прийнятті нових законів висловлена Конституційним Судом України також у рішеннях № 19-рп/2004 від 01.12.2004, № 5-рп/2005 від 22.09.2005, № 10-рп/2008 від 22.05.2008, № 18-рп/2011 від 14.12.2011 та 33-рп/2013 від 03.06.2013. Згідно цієї, неодноразово висловленої правової позиції Конституційного Суду України, збереження існуючого статусу судді, недопущення його скасування або звуження його змісту та обсягу є однією з основоположних гарантій незалежності судді.

Аналізуючи дані норми чинного законодавства та Рішень Конституційного Суду України у їх сукупності суд приходить до однозначного висновку про те, із збільшенням грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді, відповідно має збільшуватися і щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09.02.1999 також зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Із його ж змісту, зокремка із ч.1 ст.58 Конституції України випливає, що дія нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце.

Неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності. Приписи нового нормативно-правового акта не можуть змінити обсяг прав та обов'язків, які було встановлено попередніми нормативно-правовими актами.

Отже, суд приходить до однозначного висновку про те, що відсотковий розмір довічного грошового утримання, який було визначено суддям (залежно від суддівського стажу) на момент їх звільнення з посади, не може змінюватись, тому і перерахунок такого утримання має проводитись, виходячи з цього розміру.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 17 березня 2015 року № 21-371а14.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

У постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 24 березня 2015 року в аналогічній адміністративній справі зазначено, що з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону № 2453-VI в редакції до змін, внесених Законом № 3668-VI: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Крім того, аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 09.06.2015 у справі № 21-472а15.

Згідно ч.2 ст.161 КАС України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.237 цього Кодексу.

З 01.01.2015 та з 01.06.23015 до вказаного Закону були внесені зміни і з цього часу розмір щомісячного довічного грошового утримання судді, який вийшов у відставку був зменшений до 60 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, який працює на відповідній посаді.

Однак, на думку суду вказані зміни законодавства не можуть впливати на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді, який був передбачений законом на момент його виходу у відставку, адже відповідно до ст.58 Конституції України та вищенаведених Рішень Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують відповідальність.

Таким чином, враховуючи приписи зазначених правових норм суд приходить до висновку про наявність у позивача права на перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці виходячи із нового розміру заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді відповідно до вимог ст.138 ЗУ № 2453-VI (яка була чинною станом на 01.08.2011, тобто станом на час виходу позивача у відставку).

Виходячи із вимог ст.ст.58, 22 Конституції України та наведених Рішень Конституційного Суду України, суд приходить до висновку і про те, що положення ЗУ "Про внесення змін до деяких актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02/03/2015

(який набув чинності лише з 01.06.2015, тобто після виходу позивача у відставку) і яким змінені норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України "Про судоустрій і статус суддів" та інше, як такі, що суттєво звужуються існуючі до цього їх гарантії матеріального забезпечення, не мають зворотної дії у часі, і не можуть застосовуватися до суддів, які вийшли у відставку до прийняття законодавцем вказаного Закону.

Виходячи із наведеного, суд також вважає, що вказані обмеження, які встановлені ЗУ №213-VIII, мають застосовуватися лише до тих суддів, які вийшли у відставку після набрання цією нормою чинності, тобто після 01.06.2015, т. я. дана норма Закону регулює лише порядок та підстави призначення суддям, які вийшли у відставку після 01.06.2015, щомісячного довічного грошового утримання, але вона жодним чином не має відношення до перерахунку такого грошового утримання тих суддів, які вийшли у відставку до вказаної дати.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що до позивача, який вийшов у відставку до набрання цією нормою Закону чинності, тобто до 01.06.2015р., перерахунок призначеного йому щомісячного довічного утримання судді у відставці в зв'язку із зміною розміру заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, повинно проводитися відповідно до вимог чинних на час його виходу у відставку ст.138 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції чинній до 01.10.2011р.), з передбаченим Постановою Верховної Ради України "Про порядок введення в дію Закону України "Про статус суддів" №2863 - ХII від 15.12.1992 обов'язком відповідача здійснювати перерахунок такого грошового утримання судді у відставці в зв'язку із зміною розміру заробітної плати працюючого судді.

Крім того, той факт, що щомісячне довічне грошове утримання позивача як судді у відставці, підлягає перерахуванню в зв'язку із збільшенням розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, також встановлений і чинними постановами Корольовського райсуду м. Житомира від 23.08.2012 у справі № 2-а-761/12, від 18.02.2013 у справі № 296/745/13-а (№2-а/296/241/13), та від 03.03.2014 у справі № 296/1059/14-а за його позовами до управління Пенсійного фонду України у м. Житомирі про зобов'язання здійснити перерахунок призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті ж самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки вказаними судовими рішеннями, які набули чинності, відносно одного і того ж самого позивача та того ж самого відповідача (управління Пенсійного фонду України у м. Житомирі Житомирської області) вже встановлені обставини щодо необхідності здійснювати перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в зв'язку із збільшенням розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді без обмеження максимальним розміром, то виходячи із вимог ч.1 ст.72 КАС України дані обставини не підлягають доказуванню і при розгляді судом даного позову.

З огляду на викладене, суд приходить до однозначного висновку про те, що виплачуване відповідачем з 01.09.2015 позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці не відповідає розміру, визначеному у відсотковому відношенні до грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді без будь-яких обмежень, встановлених законодавством, яке набуло чинності після 01.01.2015 та 01.06.2015.

Отже, відмовляючи позивачу у здійсненні перерахунку розміру призначеного йому щомісячного довічного утримання судді у відставці у зв'язку із зміною грошового утримання працюючого судді, відповідач діяв неправомірно.

Згідно виданої Житомирським апеляційним адміністративним судом довідки № 05-37/215/15 від 23.11.2015 розмір заробітної плати працюючого судді цього ж суду з 01.09.2015 становить - 24 252,80 грн. У зв'язку з цим розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача як судді у відставці підлягає перерахуванню з 01.09.2015 та має складати 21 827,52 грн. із розрахунку (24252,80 х 90% = 21 827,52 грн.).

Відповідно до ст.267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст.6, 17-19, ч.1 ст.72, ст.ст.94, 104, 183-2 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Дії управління Пенсійного фонду України у м. Житомирі Житомирської області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку з 1 вересня 2015 року і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до довідки Житомирського апеляційного адміністративного суду № 05-37/215/15 від 23.11.2015 визнати протиправними.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у м. Житомирі Житомирської області провести з 1 вересня 2015 року перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із розрахунку 90% від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді в сумі 24 252,80 грн. та згідно довідки Житомирського апеляційного адміністративного суду № 05-37/215/15 від 23.11.2015.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у м. Житомирі Житомирської області виплатити ОСОБА_1 різницю між донарахованим з 1 вересня 2015 року розміром щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченим.

Стягнути з Пенсійного фонду України у м. Житомирі Житомирської області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України у м. Житомирі Житомирської області подати звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дня набрання постановою законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. П. Сингаївський