Справа № 802/218/13-а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року м. Київ К/800/34178/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.,

розглянула у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 06.02.2013 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.04.2013 у справі №802/218/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне виробниче підприємство «Біоресурс» до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 06.02.2013, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.04.2013, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне виробниче підприємство «Біоресурс» до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби від 27.12.2012 № та №.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Вінницька об'єднана державна податкова інспекція Вінницької області Державної податкової служби 21.06.2013 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 02.09.2013 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 06.02.2013 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.04.2013, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема статей 197, 198, 200 Податкового кодексу України, частини третьої статті 86, частини першої статті 138, статей 159, 163 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадовими особами Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби було проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне виробниче підприємство «Біоресурс» з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування податку на додану вартість по взаєморозрахунках з контрагентами - Товариством з обмеженою відповідальністю «Дівич Гора» за квітень-травень 2012 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «ТПК «Соларіс» за березень 2012 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІП «Союз» за грудень 2011 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 198.6 статітт 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України внаслідок завищення позивачем податкового кредиту на загальну суму 237600,00грн., у тому числі: за IV квартал 2011 року на суму 18333,00грн., за І квартал 2012 року на суму 61667,00грн., за ІІ квартал 2012 року на суму 157600,00грн.; пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України внаслідок заниження позивачем суми, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету на 237600,00грн., у тому числі: за IV квартал 2011 року на суму 18333,00грн., за І квартал 2012 року на суму 61667,00грн., за ІІ квартал 2012 року на суму 157600,00грн.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, висновок податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтується на неправомірному формуванні податкового кредиту за господарськими операціями з Товариством з обмеженою відповідальністю «Дівич Гора», Товариством з обмеженою відповідальністю «ТПК «Соларіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІП «Союз» з огляду на те, що проведені операції мали безтоварний характер, оскільки позивачем в ході проведення перевірки не було надано товаро-транспортних накладних на підтвердження факту прийняття товару обов'язковість ведення яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Також, податковий орган посилається на висновки викладені в актах перевірок вищевказаних контрагентів (акти Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва від 05.07.2012 №2243/22-9/37240791, Державної податкової інспекції в Обухівському районі Київської області від 04.07.2012 №190/3-220/25301576, Державної податкової інспекції в Обухівському районі Київської області від 14.08.2012 №267/220/33646535) якими встановлено відсутність реального характеру проведених операцій Товариством з обмеженою відповідальністю «Дівич Гора», Товариством з обмеженою відповідальністю «ТПК «Соларіс», Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІП «Союз» з контрагентами; відсутність матеріально-технічної бази та трудових ресурсів для здійснення господарських операцій. На підставі викладеного відповідачем зроблено висновок про нікчемність укладених правочинів позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Дівич Гора», Товариством з обмеженою відповідальністю «ТПК «Соларіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІП «Союз», що свідчить про укладання угод без мети настання реальних правових наслідків та з метою ухилення від сплати податків.

За результатами проведеної перевірки Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Вінницької області Державної податкової служби складено акт від 14.12.2012 №2147/22/34542477 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 27.12.2012 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 211447,00грн. основного платежу та 52862,00грн. штрафних (фінансових) санкцій; №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 26153,00грн.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформленими з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог статті 228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків.

При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.

Разом з тим, реальність спірних господарських операцій позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Дівич Гора», Товариством з обмеженою відповідальністю «ТПК «Соларіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІП «Союз» підтверджується належними первинними документами зокрема, наданими позивачем договором поставки товару №11-12/11 від 26.12.2011, договорами підряду №234 від 20.04.2012 та №0015 від 24.02.2012, податковими накладними, видатковим накладними та рахунками-фактури; оплату за вищевказаними договорами було проведено позивачем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахункові рахунки контрагентів, що підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками з рахунків позивача.

Придбаний у Товариства з обмеженою відповідальністю «Дівич Гора», Товариства з обмеженою відповідальністю «ТПК «Соларіс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІП «Союз» товар (роботи, послуги) було використано позивачем в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності з метою отримання прибутку.

Первинні і розрахункові документи, які було досліджено в процесі розгляду справи, за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, розкривають зміст господарських операцій, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентами.

До того ж, на момент вчинення спірних операцій Товариство з обмеженою відповідальністю «Дівич Гора», Товариство з обмеженою відповідальністю «ТПК «Соларіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІП «Союз» були зареєстровані у встановленому законодавством порядку.

Окрім того, чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності основних фондів у останніх.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Колегія суддів також погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо необґрунтованості посилань податкового органу як на підставу неправомірності формування податкового кредиту на відсутність документів, які б свідчили про транспортування продукції, оскільки такі документи, зокрема, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення, а відтак визначає взаємовідносини по виконанню перевезення вантажів для обліку транспортної роботи. У розглядуваному випадку позивач здійснював операції з придбання товару та не виступав в якості замовника за договором перевезення, у зв'язку з чим відсутність товарно-транспортних накладних та не можна розцінювати як беззаперечне свідчення безтоварності спірних операцій.

Враховуючи викладене, податкова інспекція не навела жодних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірних дій, а наведені Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Вінницької області Державної податкової служби у касаційній скарзі доводи є такими, що не спростовують правильність висновку судів першої та апеляційної інстанцій щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту за господарськими операціями з контрагентами.

Отже, висновок судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог є правильним.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 06.02.2013 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.04.2013 у справі №802/218/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв