Справа № 371/1849/15-а
Суддя: Поліщук А. С.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

02.02.2016 Єдиний унікальний № 371/1849/15-а
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 2а/371/ 1 /16
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 лютого 2016 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поліщука А.С.,

при секретарі Харченко І.С.,

за участі

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Невкритого В.М.,

представника відповідача Пушенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Миронівському районі Київської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
До Миронівського районного суду Київської області, як адміністративного суду першої інстанції, із вищевказаним позовом звернувся позивач та просив суд:

визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у Миронівському районі Київської області по відмові в призначенні йому пенсії, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із зменшенням пенсійного віку на 8 років;

зобов`язати управління Пенсійного фонду України у Миронівському районі Київської області прийняти документи та призначити йому пенсію, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із зменшенням пенсійного віку на 8 років.

Свій позов обґрунтовував тим, що він з 30 квітня 1987 року по 15 травня 1987 року, будучи водієм Миронівського виробничого об`єднання по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства «Райсільгоспхімія» Київської області, перебував у службовому відрядженні в Поліському районі Київської області, де приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 30-ти кілометровій зоні відчуження, а тому, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», має право на зменшенням пенсійного віку на 8 років.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову виходячи з наступного.

Вiдповiдно до статтi 15 Закону України «Про статус i соцiальний захист громадян, якi постраждали внаслiдок Чорнобильської катастрофи» пiдставами для визначення статусу учасника лiквiдацiї наслiдкiв аварії на Чорнобильськiй АЕС є робота (служба) у зонi вiдчуження, перiоди якої пiдтверджено вiдповiдними документами.

Згiдно Порядку подання та оформлення документiв для призначення (перерахунку) пенсiй, вiдповiдно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсiйне страхування», до заяви для призначення пенсiї за віком, вiдповiдно до статтi 55 Закону України «Про статус i соцiальний захист громадян, якi постраждали внаслiдок Чорнобильської катастрофи», лiквiдатори надають посвiдчення учасника лiквiдації наслiдкiв аварії на Чорнобильськiй АЕС та довiдку про перiод (перiоди) участi в лiквiдації наслiдкiв аварій на Чорнобильськiй АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по працi та соцiальних питаннях вiд 09 березня 1988 року № 122, або довiдку військової частини, у складi якої особа брала участь у лiквiдацiї наслiдкiв аварії на Чорнобильськiй АЕС, або довiдку архівної установи, або iншi первиннi документи, в яких зазначено перiод роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслiдкiв аварії на Чорнобильськiй АЕС.

В наданих для призначення пенсiї документах, а саме:

вiдряджені у село Дiброва Полiського району iз вiдмiткою про прибуття в Полiське та вибуття iз Полiського, якi не вiдносяться до зони вiдчуження, копiї довідки, виданої Дiбровською сiльською радою 14.05.1987 року № 95 про перiод роботи в 30 км зонi на дезактивацiї земель колгоспу імені Куйбишева с. Дiброва з 30 квiтня 1987 року по 14 травня 1987 року, копії довідки, виданої Миронiвським виробничим об`єднанням по обслуговуванню сiльського господарства «Райсiльгоспхiмiя» 30.09.1992 року № 222, в якiй зазначено, що позивач працював в с. Луб`янка Полiського району, вiдсутнi первиннi документи, якi стверджували б перiод роботи в зонi вiдчуження, населений пункт, де виконувалась роботи по лiквiдацiї наслiдкiв аварії на Чорнобильськiй АЕС.

Село Дiброва, смт. Полiське Полiського району Київської областi згiдно постанови Кабiнету Міністрів УРСР вiд 23 липня 1991 р. № 106 вiдноситься до зони безумовного (обов`язкового) вiдселення. Згiдно частини 1 статтi 55 Закону України «Про статус i соцiальний захист громадян, якi постраждали внаслiдок Чорнобильської катастрофи» право на зменшення пенсiйного віку на 8 років мають учасники лiквiдацiї наслiдкiв аварії на Чорнобильськiй АЕС, якi працювали у зонi вiдчуження у 1987 роцi не менше 14 календарних днiв.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, покази свідків, дослідивши позовну заяву, додані до неї документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу призначення, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Таким чином спір про призначення пенсії у порядку ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», підсудний Миронівському районному суду як адміністративному суду першої інстанції.

Статтею 6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Позивач скористався своїм правом на судовий захист та вважає, що управлінням Пенсійного фонду України у Миронівському районі Київської області рішенням від 11 вересня 2015 року № 16 порушено його право на пенсію із зменшенням пенсійного віку на вісім років, як це передбачено ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Під час розгляду справи судом встановлено, що рішенням начальника управління Пенсійного фонду України у Миронівському районі Київської області, позивачу відмовлено у наданні пенсії із зменшенням пенсійного віку на вісім років, як це передбачено ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку із відсутністю первинних документів, які стверджували б період роботи в зоні відчуження, населений пункт, де виконувались роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Тобто, вказаним рішенням відповідач не визнав право позивача на достроковий вихід на пенсію через відсутність первинних документів, які підтверджують період роботи позивача в зоні відчуження.

Суд не погоджується з таким рішенням відповідача, вважає його неправомірним та таким, що порушує право позивача на пенсію, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у 1987 році в зоні відчуження не менше 14 календарних днів, пенсія призначається із зменшенням пенсійного віку на 8 років.

Згідно з ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Тобто, особи, які у 1987 році були учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та працювали в зоні відчуження не менше 14 календарних днів, мають право виходу на пенсію не по досягненню 60 років, а при досягненні 52 років.

Аналізуючи наведені норми спеціального законодавства України, суд приходить до висновку, що для того, щоб у позивача виникло право на достроковий вихід на пенсію згідно цих норм, він повинен відповідати наступним трьом критеріям:

бути учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

працювати у 1987 році в зоні відчуження не менше 14 календарних днів;

досягнути на момент звернення із заявою про вихід на пенсію 52 річного віку.

Відповідно до копії паспорту, позивачу 29 квітня 2015 року виповнилося 52 роки (а.с. 8), отже на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення (11.09.2015) позивач відповідав віковому критерію.

У матеріалах справи наявна копія посвідчення, виданого ОСОБА_1 як учаснику ліквідації наслідків аварії Чорнобильській АЕС у 1987 році (а.с. 14).

Тобто, позивач є ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році. Цей факт відповідачем не спростовувався, а тому на підставі ч. 3 ст. 72 КАС України, доказуванню не підлягає та вважається судом встановленим, а отже позивач відповідав критерію участі в ліквідації наслідків аварії Чорнобильській АЕС.

Відповідно до копії трудової книжки, позивач з 18 травня 1984 року працював водієм Миронівського виробничого об`єднання по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства «Райсільгоспхімія» (а.с.17).

Відповідно до Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого Постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів № 1111 від 11 березня 1976 року, наказу начальника ЦО СРСР № 90 від 06 червня 1976 року в організаціях та підприємствах було створено невоєнізовані Формування Цивільної оборони. Згідно розпорядження начальника цивільної оборони у УРСР Голови Ради Міністрів УРСР від 28 квітня 1986 року і Наказів начальника Цивільної оборони Київської області голови обласної ради від 29 квітня 1986 року за № 01, від 30 квітня 1986 року за № 02, від 04 травня 1986 року за № 16, від 19 травня 1986 року за № 52, автотранспортні підприємства залучались до виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно з наказом «Райсільгоспхімії» від 30 квітня 1987 року № 96, на підставі вказівки вищестоящих органів, позивача направлено у відрядження в село Діброву Поліського району для вивозу вапняку та мінеральних добрив колгоспу імені Куйбишева (а.с. 21).

Відповідно до копії довідки виконавчого комітету Дібровської сільської ради народних депутатів від 14 травня 1987 року № 95, позивач у період часу з 30 квітня по 14 травня 1987 року брав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, працював у 30 кілометровій зоні на дезактивації земель колгоспу імені Куйбишева, що знаходиться в селі Діброва Поліського району Київської області (а.с. 23).

Зазначена довідка видана у 1987 році органом місцевого самоврядування, територія якого згідно Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 р. № 106, віднесена до зони безумовного (обов`язкового) відселення.

Із змісту зазначеної довідки вбачається, що позивач був задіяний у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, шляхом виконання робіт по дезактивації земель колгоспу імені Куйбишева, що знаходяться в 30 кілометровій зоні.

Частиною 2 статті 72 КАС України встановлено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потрібно доказувати.

Суд вважає загальновідомим той факт, що 30 кілометрова зона, про яку ідеться у зазначеній довідці, це зона евакуації населення у 1986 році навколо атомної електростанції, що знаходиться в місті Прип`ять Чорнобильського району Київської області.

Відповідно до адміністративної карти Київської області, у 30 кілометровій зоні знаходиться село Луб`янка Поліського району Київської області.

Згідно з переліком населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 р. № 106, село Луб`янка Поліського району Київської області віднесено до зони відчуження, внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким чином суд приходить до висновку, що позивач у період часу з 30 квітня по 14 травня 1987 року брав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, працював у 30 кілометровій зоні відчуження на дезактивації земель колгоспу імені Куйбишева, що знаходяться в селах Діброва та Луб`янка Поліського району Київської області.

Цей висновок зроблений судом також на підставі довідки Миронівського господарства «Райсільгоспхімія» від 30 вересня 1992 року № 222, відповідно до якої позивач з 30 квітня по 14 травня 1987 року працював у селі Луб`янка Поліського району Київської області (а.с. 25).

Як видно із копії рішення начальника управління Пенсійного фонду України у Миронівському районі Київської області від 11 вересня 2015 року № 16, при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачу були відомі зазначені факти (вище перелічені документи надавались позивачем), але останній не надав їм належної оцінки.

Крім того, факт участі позивача у період з 30 квітня по 14 травня 1987 року в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підтверджується показами свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які згідно посвідчень (а.с. 74, 78) являються учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а ОСОБА_4 є особою, яка постраждала в наслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії (а.с. 76), та згідно наказу «Райсільгоспхімії» від 30 квітня 1987 року № 96, разом із позивачем були відряджені в село Діброву Поліського району Київської області для вивозу вапняку та мінеральних добрив колгоспу імені Куйбишева (а.с. 21).

Вказані свідки під присягою та загрозою кримінальної відповідальності за дачу завідомо неправдивих показів повідомили суд, що вони разом із позивачем у період з 30 квітня по 14 травня 1987 року були задіяні по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, шляхом перевезення і вивантаження дезактивуючої речовини на землі колгоспу імені Куйбишева, що знаходяться на територіях сіл Діброва, Луб`янка, Вільшанка Поліського району Київської області.

За таких обставин, оцінюючи сукупність зібраних по справі доказів, суд приходить до висновку, що позивач у 1987 році працював 14 календарних днів на території земель, які внаслідок Чорнобильської катастрофи віднесені до зони відчуження.

Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що позивач по наказу про відрядження був відряджений до села Діброва Поліського району Київської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 р. № 106, є зоною безумовного відселення, а не зоною відчуження, виходячи з наступного.

Як вбачається із показів свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , адміністрація колгоспу імені Куйбишева дійсно знаходиться на території села Діброва Поліського району Київської області, яке віднесено до зони безумовного відселення, а не зони відчуження, але землі, що обслуговувались цим колгоспом та позивачем під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, знаходились також на території інших сіл, зокрема на території сіл Луб`янка та Вільшанка Поліського району Київської області.

Території цих сіл згідно Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 р. № 106 віднесені до зони відчуження.

Тобто, будучи відрядженим до колгоспу імені Куйбишева, позивач у період часу з 30 квітня по 14 травня 1987 року, разом із свідками був задіяний по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, шляхом перевезення і вивантаження дезактивуючої речовини (вапняку) на землі цього колгоспу, що знаходяться на територіях сіл Луб`янка та Вільшанка Поліського району Київської області, які віднесені до зони відчуження, а отже позивач є особою, яка в 1987 році працювала в зоні відчуження 14 календарних днів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач на момент прийняття начальником управління Пенсійного фонду України у Миронівському районі Київської області рішення від 11 вересня 2015 року № 16, відповідав усім трьом критеріям, зазначеним в ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а отже мав право на пенсію із зменшенням пенсійного віку на 8 років.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що позивач не виконав вимоги Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі Порядок), не надав довідки про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідки військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідки архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, виходячи з наступного.

Зазначений Порядок є підзаконним нормативно-правовим актом, розробленим для врегулювання процедури реалізації фізичними особами свого права на призначення чи перерахунок пенсій.

Підзаконний нормативно-правовий акт видається на основі закону, відповідно до закону і спрямований на його виконання шляхом конкретизації законодавчих приписів або встановлення правових норм.

Підзаконний нормативно-правовий акт повинен враховувати всі випадки, що можуть виникнути у правозастосовній практиці, яка виникає під час реалізації норм закону, на виконання якого він прийнятий.

Вказаним Порядком урегульовано порядок звернення громадян за призначенням пенсії, зокрема в п. 2.1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи:

посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122;

довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Норми п. 2.1. Порядку не враховують тих обставин, що між ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році та моментом виникнення у позивача права на пенсію пройшов тривалий час. Обов`язок по збереженню первинних документів, які засвідчують факт перебування позивача у відрядженні по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС покладено на підприємства та установ, що їх видавали.

Відповідно до довідки ПрАТ «Миронівка «Райагрохім» від 08 травня 2015 року № 92, після неодноразових реорганізації воно є правонаступником Миронівського районного виробничого об`єднання по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства «Райсільгоспхімія» Київської області, у якому в 1987 році, будучи відрядженим згідно наказу від 30 квітня 1987 року № 96, працював позивач.

Як встановлено з показів представника ПрАТ «Миронівка «Райагрохім» Харченко Олени Вадимівни, у зв`язку із відсутністю (не збереглися) на підприємстві первинних документів, що засвідчують участь працівників «Райсільгоспхімії» у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, їхнє підприємство не може видати позивачу довідку про період участі його в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122. Первинні документи за цей період не збереглися не лише щодо позивача, а і щодо усіх інших працівників. Надання такої довідки без наявності оригіналів первинних документів, у наслідок неодноразових претензій (під час перевірок Пенсійного фонду) відповідача було підставою для відклику підприємством таких довідок.

Таким чином, позивач з незалежних від його обставин не може надати відповідачу довідку про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, як це зазначено у п. 2.1. Порядку.

З цих же підстав, позивач не може надати довідку архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Тобто з обставин встановлених під час судового засідання вбачається, що позивач, будучи учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, маючи право на пенсію із зменшенням пенсійного віку на 8 років, передбачене статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із незалежних від його причин, позбавлений можливості виконати формальні вимоги підзаконного нормативно-правового акту, щодо надання зазначених у п. 2.1 Порядку довідок чи первинних документів, що стверджують період його роботи у 1987 році на територія віднесених до зони відчуження.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України.

Вказані норми процесуального закону дають підстави зробити висновок, що під час розгляду адміністративної справи суд повинен керуватися Конституцією України як актом найвищої юридичної сили та законами України.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення пенсійного віку (ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Стаття 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановлює право осіб, які відповідають наведеним у ній критеріям, на отримання пенсії із зменшенням пенсійного віку на 8 років.

Ситуація, яка розглядалася судом характеризується тим, що позивач, маючи право на пенсію, згідно з статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не може його реалізувати в позасудовий спосіб, оскільки підзаконний нормативно-правовий акт, яким є Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846, не враховує всіх індивідуальних обставин, пов`язаних із неможливістю позивача надати певні документи, які не збереглися третіми особами у зв`язку із спливом тривалого часу.

Тобто, підзаконним нормативно-правовим актом створено штучну перешкоду щодо реалізації позивачем гарантованого Конституцією України права на соціальний захист у старості (пенсію).

Частиною 4 ст. 9 КАС України встановлено, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Оскільки отримання права на пенсію із зменшенням пенсійного віку на 8 років законодавець пов`язує виключно із відповідністю заінтересованої особи вищезазначеним трьом критеріям, з огляду на те, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, то суд як орган державної влади юрисдикція якого поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі зобов`язаний поновити невизнана право позивача.

Конституційний Суд України рішенням від 25 грудня 1997 року № 9-ЗП розтлумачив, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав та свобод.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2003 від 30 січня 2003 року правосуддя повинно відповідати вимогам справедливості і забезпечувати ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи відповідач не надав доказів, що свідчать про те, що позивач з 30 квітня 1987 року по 15 травня 1987 року, будучи водієм Миронівського виробничого об`єднання по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства «Райсільгоспхімія» Київської області, не брав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 30-ти кілометровій зоні відчуження, зокрема селах Луб`янка та Вільшанка Поліського району Київської області.

За таких обставин, суд вважає, що позов у частинах вимог про визнання рішення управління Пенсійного фонду України у Миронівському районі Київської області про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із зменшенням пенсійного віку на 8 років протиправним та зобов`язання управління Пенсійного фонду України у Миронівському районі Київської області призначити ОСОБА_1 пенсію із зменшенням, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсійного віку на 8 років підлягає задоволенню, в решті позову слід відмовити, виходячи з наступного.

У позовній заяві позивач просив суд визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у Миронівському районі Київської області по відмові в призначенні йому пенсії, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із зменшенням пенсійного віку на 8 років.

Тобто позивач просив суд визнати протиправними дії відповідача, що порушують його право на пенсію.

Згідно з статтею 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Аналізуючи зміст ст. 17 КАС України суд прийшов до висновку, що до суду можуть бути оскаржені рішень, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, ці категорії не є тотожними та різний правовий зміст.

Частиною 2 ст. 11 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Як вбачається із матеріалів справи, право позивача було порушено рішенням начальника управління Пенсійного фонду України у Миронівському районі Київської області від 11 вересня 2015 року № 16, а тому для повного захисту його права, про захист якого він просить, суд повинен вийти за межі позовних вимог та надати правову оцінку саме рішенню відповідача, а не дії.

Тому вимога позивача про визнати протиправними саме дії відповідача по відмові в призначенні йому пенсії, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із зменшенням пенсійного віку на 8 років задоволенню не підлягає.

Задоволенню не підлягає також вимога позивача про зобов`язання відповідача прийняти документи, оскільки ні в позовній заяві, ні під час розгляду справи позивач не уточнив, які документи відповідач повинен прийняти та у зв`язку із чим виникла необхідність у задоволенні цієї вимоги.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач прийняв від позивача усі документи, що останній йому надав для призначення пенсії, а тому суд не вбачає порушення прав позивача.

Враховуючи вищевикладене, на підставі статей 3, 46, 55 Конституції України, статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 22 Закону України ««Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», статей 2, 6, 8, 9, 11, 17-18, 71-72, 122-154, 158-163, 167, 184-186 та 254 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:
1.Позов задовольнити частково.

2.Визнати рішення управління Пенсійного фонду України у Миронівському районі Київської області про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із зменшенням пенсійного віку на 8 років протиправним.

3.Зобов`язати управління Пенсійного фонду України у Миронівському районі Київської області призначити ОСОБА_1 пенсію із зменшенням, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсійного віку на 8 років.

4.Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Миронівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту цієї постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

5.Повний текст постанови складено 08 лютого 2016 року.

Суддя підпис А.С. Поліщук
ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя А.С. Поліщук