Справа № 821/3224/15-а
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2016-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/3224/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Василяки Д.К.,

при секретарі: Корнієнко Я.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Хуснутдінової Н.Ч. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 21.10.2014 р,

встановив:

ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (далі по тексту - ДПІ у м. Херсоні ГУ ДФС або відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 21.10.2014 р.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в період з 07.10.2014р. по 13.10.2014р. відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи позивача з питання отримання доходу (додаткового блага) у вигляді суми боргу анульованого кредитором за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. За наслідками перевірки складено акт та винесено податкове повідомлення - рішення про збільшення суми грошового зобов'язання за основним платежем 167989, 92 грн., штрафні санкції - 42167, 48 грн.

Вказане податкове повідомлення - рішення позивач вважає протиправним та просить скасувати у зв'язку з тим, що позивача не було повідомлено про проведення перевірки, з наказом про її проведення позивача не ознайомлено.

Також позивач вказав, що анульований (прощений) позивачу банком борг в розмірі 1 004 368, 89 грн., нарахований протягом певного часу дії договору як проценти за користування коштами та неустойка - не є доходом, отриманим як додаткове благо. Крім того зазначив, списання боргу не є підставою для припинення вимог банку до позичальника.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми "Р" від 24.10.2014 р. № про збільшення суми грошового зобов'язання.

Відповідач надав до суду письмові заперечення, в яких вказав, відповідачем проведено позапланову невиїзну перевірку позивача щодо питань отримання доходу (податкового блага) у вигляді суми боргу анульованого кредитором.

Копія наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, повідомлення про дату, час та місце її проведення було надіслано позивачу рекомендованим листом у встановленому порядку.

Вказав, що відповідно до вимог Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) доходу платника податку включаються доходи як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства до закінчення строку позовної давності. ПАТ "Дельта Банк" повідомило відповідача, що банком на користь фізичної особи надано під підпис повідомлення про анулювання боргу та відображено в податковому розрахунку, тому позивач повинен був сплатити податок з таких доходів та відобразити його у річній податковій декларації.

У зв'язку з вказаними вважає податкове повідомлення - рішення правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечення підтримав та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства України, суд дійшов до наступного: між товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" та ОСОБА_3 21 липня 2008 року укладено кредитний договір № 259-023/ФКВ-08.

На підставі рішення Кредитного комітету АТ "Дельта Банк" № 104/69 від 29.11.2012 р. позивачу анульовано частину боргу у сумі 1 027 462, 00 грн.

У період з 07.10.2014 р. по 13.10.2014 р. відповідачем проведено позапланову невиїзну документальну перевірку фізичної особи ОСОБА_3 з питань отримання доходу (додаткового блага) у вигляді суми боргу анульованого кредитом за період з 01.01.2013 п. по 31.12.2013 р., яка оформлена актом від 13.10.2014 р. № 1116/21-03-17-02/НОМЕР_1.

Як вбачається з вищевказаного акту перевірки, у ході перевірки встановлено порушення Податкового кодексу України, а саме, платником податку не включена до загального річного оподаткуванню доходу і не задекларована сума податку у вигляді податкового блага у розмірі 1004368,89 грн., що призвело до нарахування податку на доходи фізичних осіб у сумі 167989, 92 грн.; податкова декларація про майновий стан і доходи за 2013 рік платником податків - фізичною особою ОСОБА_3 до ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській області не надано у встановлений законодавством термін.

До таких висновків перевіряюча особа дійшла в результаті дослідження даних податкового рахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (податковий розрахунок форми № 1 ДФ), наданого до органу Міндоходів суб'єктом підприємницької діяльності АТ "Дельта Банк" в періоді з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. платник податків - фізична особа ОСОБА_3 отримав доходи у вигляді додаткового блага (ознака доходу 126) у сумі 1 004 368, 89 грн. з яких не нараховано та не перераховано до бюджету податку на доходи фізичних осіб.

В ході перевірки встановлено, що сума доходу від додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням у розмірі 1 004 368, 89 грн. платником податку не відображена у рядку 01.07. декларації, що призвело до заниження загального річного оподатковуваного доходу.

За наслідками перевірки контролюючим органом винесено податкове повідомлення - рішення форми "Р" від 21.10.2014 р. № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 210157,40 грн., у т.ч. за основним платежем на суму 167989,92 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 42167,48 грн.

Надаючи об'єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного: відповідно до п. 41.1. ст. 41 Податкового кодексу України (далі - ПКУ), контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Відповідно до п.п. 14.1.47, 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно пункту 164.4 статті 164 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла під час виникнення спірних правовідносин) передбачено, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Судом встановлено, що 29 березня 2013 року ОСОБА_3 отримав повідомлення про анулювання (прощення) частини боргу, відповідно до якого позивача повідомлено, що на підставі рішення Кредитного комітету АТ "Дельта Банк" № 104/69 від 29.11.2012 р. йому анульовано частину боргу у сумі 1 027 462, 00 грн.

Вказане підтверджується також листом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" за вих. № 2/01-17/7204 від 17.06.2014 р. "Про надання інформації", який було направлено відповідачу.

Отже, суд приходить до висновку, щодо обов'язку позивача сплатити податок зв'язку з анулюванням (спрощенням) боргу, оскільки, відповідно до законодавства анулювання заборгованості за кредитним договором є додатковим благом отриманим особою. Крім того, для виникнення обов'язку сплати такого податку передбачено умови при дотриманні яких він виникає, а саме, повідомлення про анулювання (прощення) частини боргу, які, як встановлено судом, було дотримано.

Пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно нараховано штрафна санкція при винесенні податкового повідомлення - рішення.

Щодо твердження позивача, що його не було повідомлено про проведення перевірки та не ознайомлено з наказом про проведення перевірки суд зазначає, що пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки (п. 74.1 ст. 74 Податкового кодексу України).

Пунктом 79.2 статті 79 Податкового кодексу України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Судом встановлено, що 06.10.2014 р. начальником ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонської області винесено наказ "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_3."

Позивачу направлено повідомлення від 06 жовтня 2014 року за № 1271/21-03-17-02, яким повідомлено про дату, час та місце проведення перевірки, що підтверджується копією конверту та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Проте, вказаний конверт з вкладенням повернувся відправнику з відміткою про його невручення "за закінченням терміну зберігання".

Крім того, вказаним повідомленням позивача було зобов'язано надати документи, які необхідні для проведення перевірки.

Відповідно до п. 42.2 ст. 42 Податкового кодексу України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Згідно з вимогами п. 85.2 ст. 85 ПКУ, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до вимог п. 85.8 ст. 85 ПКУ посадова (службова) особа органу державної податкової служби, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Як слідує з п. 44.6 ст. 44 ПКУ, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому п. 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Отже, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що його не було належним чином повідомлено про проведення перевірки, оскільки повідомлення та наказ про проведення перевірки йому було направлено.

Щодо посилання позивача на те, що анулювання (прощення) боргу не є підставною для припинення вимог банку до позичальника, тому п.п 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу не застосовується суд зазначає, що відповідно до п.п 159.4.1 п. 159. 4 ст. 159 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), за рахунок створеного страхового резерву банк відшкодовує заборгованість, яка визначена безнадійною відповідно до методики, встановленої Національним банком України. Порядок відшкодування безнадійної заборгованості за рахунок страхових резервів для банків встановлюється Національним банком України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Пунктом 7 Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженої Постановою правління Національного банку України № 172 від 01.06.2011, (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента.

Відповідно до п. 5 вказаного Порядку, рішення про відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості приймається виконавчим органом банку (правлінням або радою директорів банку).

З огляду на матеріали справи, банком не надавалось інформації позивачу, що заборгованість визнано безнадійною.

Проаналізувавши викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем неправомірно винесено оскаржуване рішення.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що в даному випадку відповідачем надано достатньо належних та допустимих доказів правомірності своїх дій.

У зв'язку з цим, суд, аналізуючи викладене приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 21.10.2014 р. не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 12,17,18, 19,128, ч. 1 ст. 158, 159, 160-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 02 лютого 2016 р.

Суддя Василяка Д.К.

кат. 8.3.2