Справа № 804/10018/15
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боженко Наталії Василівни
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення, яке виніс відповідач є незаконним та такими, що порушило права та законні інтереси позивача, тому воно підлягає визнанню недійсними та скасуванню, оскільки господарські операції були реально вчинені.
Ухвалою суду від 29 вересня 2015 року залучено в якості третьої особи по справі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "МИРТЕХ".
Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав правомірності винесення податкового повідомлення-рішення, надавши письмові заперечення.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, просив суд задовольнити адміністративний позов, оскільки підтвердив реальне здійснення господарських операцій та надав до суду первинні документи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.
Приватне акціонерне товариство "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" зареєстрований реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області та перебуває на обліку в Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби України, як платник податку.
Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів на підставі наказу від 29.12.2014 року № 744 СДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську МГУМ та направлень на перевірку від 29.12.2014 року № 740/28-01-40-01, від 29.12.2014 року № 739/28-01-40-01 було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" з питань дотримання вимог податкового законодавства України, правильності та повноти нарахування та сплати податків до бюджету при фінансово-господарських взаємовідносинах за липень та серпень 2014 року з ТОВ "Миртех".
За результатами перевірки податковим органом було складено акт від 15.04.2015 року № 199/28-01-40-01-00659101, яким встановлено порушення п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.2., п. 198.6 ст. 198 та п. 201.2 ст. 201 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 978 299,00 грн., в тому числі за липень 2014 року на суму 632 032,00 грн., за серпень 2014 року на суму 346 267,00 грн.
Позивачем надано скаргу № 15-19/89 від 02.06.2015 року з проханням переглянути висновки перевірки та скасувати податкове повідомлення-рішення, в тому числі до скарги були наданні копії первинних документів.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесеного на підставі такого висновку спірного акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.
Згідно із Порядком оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства від 22.12.2010 року за №984 Акт перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.
Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів (пункти 4-6 Порядку №984 від 22.12.2010 року).
В ході проведення перевірки відповідачем встановлено, що між Приватним акціонерним товариством "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Миртех" було укладено договори, а саме:
Позивачем в підтвердження господарських відносин з ТОВ "Миртех" до перевірки надано: договори поставки, додатки до договорів (специфікації); видаткові накладні № 10 від 29.07.2014 року, № 11 від 29.07.2014 року, № 12 від 30.07.2014 року, № 13 від 30.07.2014 року, № 14 від 30.07.2014року, № 15 від 30.07.2014 року, № 16 від 15.08.2014 року, № 17 від 15.08.2014 року, № 18 від 15.08.2014 року, № 19 від 22.08.2014 року, № 21 від 22.08.2014 року; прибуткові акти № 1006 від 31.07.2014 року, № 1031 від 31.07.2014 року, №1032 від 31.07.2014 року, № 1033 від 31.07.2014 року, № 1034 від 31.07.2014 року, № 1035 від 31.07.2014 року, № 1111 від 27.08.2014 року, № 1112 від 27.08.2014 року, № 1113 від 27.08.2014 року, № 1115 від 28.08.2014 року, № 1114 від 28.08.2014 року; податкові накладні № 50 від 29.07.2014 року, № 51 від 29.07.2014 року, № 52 від 29.07.2014 року, № 53 від 30.07.2014 року, № 54 від 30.07.2014 року, № 55 від 30.07.2014 року, № 65 від 15.08.2014 року, № 66 від 15.08.2014 року, № 67 від 15.08.2014 року, № 68 від 22.08.2014 року, № 69 від 22.08.2014 року; платіжні доручення від 08.07.2014 року № 2721 на суму 26 139,10 грн., від 01.08.2014 року № 3124 на суму 200 000,00 грн., від 13.08.2014 року № 3124 на суму 200 000,00 грн.; товарно-транспортні накладні від 29.07.2014 року № 3/07, від 29.07.2014 року № 4/07, від 30.07.2014 року № 5/07, від 15.08.2014 року № 1/08, від 22.08.2014 року № 2/08; норми витрат матеріалів та запасних частин на капітальні ремонти КР-1, КР-2 тепловозів серії 2ТЭ116, затверджені у IV кварталі 2010 року; рахунки, сертифікати якості, банківські виписки Також до суду надано: копії карточок субконто по ТМЦ, копії руху документа за приходними накладними, копії документів наданих ТОВ "Миртех" для участі у тендері, копії договорів на капітальний ремонт, копія листа узгодження норм витрат на матеріали та запасні частини, копія договору про надання технічних послуг.
Висновки відповідача ґрунтуються на тому, що первинні документи на яких міститься підпис ОСОБА_3 (директора) та ОСОБА_4 (головного бухгалтера) різні, а тому неможливо встановити хто саме підписав документи. Товарно-транспортні накладні надані для перевірки містять недоліки, а саме: не містять номер посвідчення водія, відсутня інформація про довіреність на підставі якої отримувався товар, відсутній підпис водія, в графі отримання товару, відсутня товарно-транспортна накладна на поставку товару по видатковій та податковій накладній від 22.08.2014 року. Також, податковий орган посилається на не підтвердження постачання товару по ланцюгу придбання у ТОВ "Миртех" та відсутність у товариства складських приміщень для зберігання запчастин, достатніх трудових ресурсів. На сертифікатах якості, отриманих від ТОВ "Миртех" відсутні прізвище, ім'я, по-батькові особи, яка завірила данні сертифікати якості при передачі на ПрАТ "ДТРЗ". Відсутні журнали реєстрації проїзду автомобілів на територію підприємства позивача.
При вирішенні даного позову, суд виходить з наступного.
Відповідно до п.п. 14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (стаття 44 Податкового кодексу України).
Відповідно до ст. 83 Податкового кодексу України для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.
Згідно статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Пунктом 198.1 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
За змістом п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Пунктом 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Зауваження до форми і змісту податкових накладних в акті перевірки відсутні.
За приписами п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цьогоКодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.
При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (стаття 198 Податкового кодексу України).
Щодо доцільності придбання товару або понаднормове списання матеріалів, то слід зазначити наступне. Ремонт та модернізація тепловозів здійснюється на підставі типових договорів з контрагентами. Пунктом 2.5. типових договорів передбачено, якщо в процесі приймання, розбирання та дефекації об'єктів капітального ремонту (або модернізації) виникає необхідність в виконанні додаткових робіт, які не передбачені обсягами капітального ремонту ТРС, визначеними цим договором: встановлення відсутніх або заміна ненормально зношених деталей, вузлів або агрегатів; виконання робіт, що не передбачені обсягом капітального ремонту, на який подано ТРС, виконання збільшених обсягів ремонту електричних машин і колісних пар. Виконавцем складається відповідний акт, в якому вказується назва, тип, номер креслення відсутніх або ненормально зношених деталей, вузлів, агрегатів, та потребують їх заміни з обов'язковим зазначенням характеру їх пошкодження тощо. Виконавець капітального ремонту повідомляє про це отримувача та замовника.
Під час ремонту тепловозів позивач керується Правилами капітального ремонту, які встановлюють критерії оцінки кожної деталі та вузла тепловоза щодо її стану та необхідності ремонту або заміни. Задля належного виконання договірних відносин та у відповідності до Правил капітальних ремонтів, позивач зобов'язаний виконати повний обсяг робіт, які забезпечують належний технічний стан тепловозів з обов'язковим урахуванням норм безпеки. Згідно загальних положень Норм витрат, ці норми складені, виходячи з розрахунків по всьому комплексу робіт відповідно до "Правил капітальних ремонтів КР-1, КР-2 тепловозів серії ЧМЕЗ" технічної документації завода-виробника та є середньостатистичними.
Таким чином, встановлені норми не обмежують позивача певним переліком робіт або запчастин, які потребують ремонту або заміни при технічному обслуговуванні вагонів.
Щодо невідповідності підписів на первинних документів, то вказані податковим органом факти ґрунтується лише на припущеннях, оскільки контрагентами підприємства та самим підприємством не заперечується факт укладення вказаних договорів, на документах наявна мокра печатка підприємств. До суду не надано висновків експертних установ, які мають відповідний сертифікат, щодо невідповідності підпису.
Що стосується тверджень податкової інспекції про відсутність документів на транспортування товару або неповне заповнення товарно-транспортної документації, то суд зазначає наступне.
Так, відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р. товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.
Отже, ТТН призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом.
Тобто, товарно-транспортні накладні, не є визначальною умовою для отримання права на податковий кредит, оскiльки, законодавчi норми не ставлять в залежність вiдсутнiсть транспортних документiв на перевезення вантажу (товару) або їх недоліки з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартiсть. З урахуванням ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облiк та фiнансову звiтнiсть в Українi" товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який пiдтверджує здiйснення господарської операцiї з поставки товарiв, та вiдповiдно набуття права власностi на нього, оскiльки не вiдображає вiдомостi про господарську операцiю з поставки товару, а вiдображає вiдомостi про господарську операцiю перевезення.
Разом з цим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників).
Щодо наявності певних невідповідностей вимогам чинного законодавства в первинних документах, наданих позивачем, суд зазначає, що Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704, визначено, що господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Пунктами 2.1 та 2.2 вказаного Положення встановлено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, тобто факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що складання окремих первинних документів з певними недоліками є лише порушенням ведення бухгалтерського обліку і не може свідчити про нереальність господарської операції.
Щодо недоліків в сертифікатах якості, які були надані до перевірки, слід зазначити.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року № 996-ХІV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцію є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, оскільки сертифікати відповідності та/або походження не містять відомостей про господарську операцію (не відображає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі), тому не є безпосереднім первинним документом, що підтверджує господарські відносини позивача із його контрагентом.
Посилання відповідача на порушення контрагентами позивача податкового законодавства також не доводять обґрунтованість висновків податкового органу щодо нереальності здійснення господарських операцій позивачем з вказаними юридичними особами, адже неналежне виконання податкових зобов'язань контрагентами позивача тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цих осіб. Так, згідно статті 61 Конституції України юридична відповідальність має індивідуальний характер. Таким чином, зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
При цьому, суд зазначає про безпідставність посилання податкового органу на ненадання позивачем під час перевірки документів, що підтверджують пропуск на територію підприємства та з території підприємства транспортних засобів, оскільки вказані документи не відносяться до первинних бухгалтерських документів в розумінні норм податкового кодексу України, які позбавляють права позивача на формування податкового кредиту та податкових зобов'язань з ПДВ.
До суду також були надані копії первинних документів від ТОВ "Миртех", які підтверджують виконання господарських операцій, а саме: придбання товару позивачем, для використання у власній господарській діяльності.
Таким чином, позивачем наданні первинні документи, які підтверджують факт здійснення господарської операції, та використання товару у власній господарській діяльності. На час укладання та виконання спірної угоди сторони були у належному порядку зареєстровані платниками ПДВ та зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців. Також податковим органом не доведено належними та допустимими доказами, що укладення договору не відповідало дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків та те, що договір укладено без мети настання реальних наслідків, судових рішень щодо визнання угоди недійсною до суду не надано, отже доводи податкового органу ґрунтуються лише на припущеннях, що не є підставою для визнання угоди недійсною.
Основним висновком у рішенні від 22.01.2009 р. у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" №3991/03 Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності. Рішення Європейського суду від 09.01.2007 року у справі Інтерсплав проти України п.38.
Згідно ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд, згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Розподіл судових витрат здійснюється згідно ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко