Справа № 2а-2969/10/0370
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 р. Справа № 876/2209/15
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря - Бадівської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Ягодинської митниці Міндоходів та Державної фіскальної служби України на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ягодинської митниці Міндоходів та Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

Ще в листопаді 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом Ягодинської митниці Міндоходів (далі - Митниця) та Державної фіскальної служби України (далі - ДФС) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2010 року у справі №2а-2969/10/0370, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2011 року, у задоволенні заявленого позову відмовлено повністю.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 03 грудня 2014 року, було частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1, рішення судів попередніх інстанцій скасовано в частині, що стосується поновлення на роботі і в цій частині ухвалено нове рішення, яким позов задоволено і поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора сектору супроводження вантажів відділу митної варти служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Митниці. В частині, що стосується стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу рішення скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року, адміністративний позов задоволено та стягнуто з Митниці на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 118795грн (з врахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 10 лютого 2015 року (а.с.184-185). Постанову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 2472,50грн звернуто до негайного виконання.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила Митниця та ДФС, які покликаючись на невідповідність висновків суду таким обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просять скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. В апеляційній скарзі вказують, що судом не враховано при обчисленні середнього заробітку обов'язкових платежів, таких як військовий збір, податок з доходів фізичних осіб та єдиний соціальний внесок, а також враховано виплати, які отримував позивач, що не входять в основу для обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки рішенням суду позивача поновлено на роботі, то у відповідності до ст.235 КЗпП України на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, який стався не з його вини.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою Вищого адміністративного суду України від 03 грудня 2014 року позов ОСОБА_1 в частині, що стосується поновлення на роботі задоволено і поновлено його на посаді старшого інспектора сектору супроводження вантажів відділу митної варти служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Митниці (а.с.149-153).

Відповідно до вимог ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи наведене, а також те, що судом касаційної інстанції 03 грудня 2014 року встановлено допущення з боку відповідачів незаконне звільнення позивача, позов про поновлення на роботі розглядався судами з 2011 року, тобто більше одного року, не з вини позивача (працівника), суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність виплатити йому середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з дати незаконного звільнення по день прийняття рішення про поновлення на посаді.

Порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст.27 Закону України «Про оплату праці»).

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 було затверджено «Порядок обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок), який згідно пп.«з» п.1 застосовується також у випадках обчислення вимушеного прогулу.

При цьому, за приписами абзацу 3 п.2 цього Порядку у випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Тому, оскільки позивач був звільнений з посади в жовтні 2011 року, розрахунок середньомісячного грошового забезпечення має бути проведений, виходячи з грошового забезпечення за серпень та вересень цього року.

Згідно п.3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Пунктом 4 вказаного Порядку визначено виплати, що не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (п.5 Порядку).

У матеріалах справи наявні довідки Митниці від 04.11.2010 №4/45-689 (а.с.6) та від 27.01.2015 №5/44-523 про середню заробітну плату (дохід) позивача, які складені у відповідності до названого вище Порядку, з яких вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача складає 115грн.

З урахуванням листів Міністерства праці та соціальної політики України від 25.08.2009 за № 9681/0/14-07/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2010 рік», від 25.08.2010 за № 9111/0/14-10/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2011 рік», від 23.08.2011 за № 8515/0/14-11/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2012 рік», від 21.08.2012 за № 9050/0/14-12/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік», від 04.09.2013 за № 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік», позивачу належить до виплати середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.10.2010 по 02.12.2014 (день поновлення на посаді), тобто за 1033 робочих дні.

У відповідності до п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Відтак, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, який виник не з вини позивача (працівника), становить 118795грн (1033 дні х 115грн).

Щодо покликання апелянтів на те, що із вказаної суми судом першої інстанції безпідставно не знято єдиний соціальний внесок, військовий збір та податок з доходів фізичних осіб, то такі апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Вказане повністю узгоджується із абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці».

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь позивача, оскільки судовим рішенням було встановлено неправомірне звільнення позивача та поновлено останнього на посаді, а розмір такого заробітку визначений ним вірно та у відповідності до Порядку.

В свою чергу, доводи апелянтів спростовуються вищенаведеним та матеріалами справи, а отже, не підлягають задоволенню.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Ягодинської митниці Міндоходів та Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 08 лютого 2016 року.