Справа № 820/10618/15
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 р.Справа № 820/10618/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Яковенка М.М.

Суддів: Лях О.П., Старосуда М.І.

секретарі судового засідання Резніченко Ю.В.

за участю позивача, представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача Биковченко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2015 року по справі № 820/10618/15 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог (а.с.57-58) просив суд

визнати не законним та скасувати наказ №500 о/с ГУ МВС України в Харківській області від 22 вересня 2015 року в частині звільнення старшого сержанта міліції ОСОБА_1 з посади інспектора ДПС взводу №3 РДПС у ДАІ по обслуговуванню м. Харкова ГУМВС України Харківської області,

поновити ОСОБА_1 на публічній службі на посаді або рівнозначній посаді в органах внутрішніх справ Головного управління МВС України в Харківській області,

стягнути з УДАІ ГУМВС України в Харківській області середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу, починаючи з 23 вересня 2015 року по день фактичного поновлення на посаді,

допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на публічній службі на рівнозначній посаді в органах внутрішніх справ Головного управління МВС України в Харківській області та стягнення заробітної (грошового забезпечення) плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць,

та в порядку ст. 267 КАС України встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2015 року відмовлено в задоволенні позову (а.с.64, 65-67).

Позивач не погодившись з судовим рішенням подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на допущенні порушення норм матеріального та процесуального права, на не неповне з'ясування обставин справи просив суд скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2015 року та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апелянт наголошує на не врахування судом першої інстанції та не надання належної оцінки, що у період скорочення посад інспекторів ДПС взводу №3 РДПС ВДАІ по обслуговуванню м.Харків, наказом №935 від 23.07.2015 року на службу до ГУ МВС України в Харківській області було введено 12 посад інспекторів взводів №1-2, які є аналогічними відносно тієї посади, яку обіймав позивач. Зазначені обставин спростовують висновки суду щодо доведеності відповідачем факту неможливості подальшого використання позивача на службі.

Апелянт вказує на недоведеності правомірності прийнятого наказу про звільнення позивача щодо відсутності можливості подальшого використання позивача на службі з огляду на скорочення штатів. Належними доказами не підтверджується факт пропонування позивачу інших вакантних посад. Наявні акти про пропонування позивачу вакантних посад та свідчення свідка ОСОБА_4 не можна вважати належними доказами.

Судом безпідставно не взято до уваги порушення відповідачем порядку звільнення позивача. Оскільки порядок звільнення у разі скорочення штатів Положенням -спецзаконозавством не врегульований, підлягає застосуванню норми трудового законодавства ст.49-2 КЗпП. Відповідачем не враховано переважне право на залишені на роботі, одночасно з попередженням про звільнення 23-24.07.2015 року не запропоновано всі наявні вакантні посади, які позивач може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. В той же час наявні акти від 27.08, 21.09., 22.09.2015 року спростовують та підтверджують порушення одночасного запропонування роботи. Суд не перевірив дійсність змін в організації виробництва і праці - скорочення штату.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні. Крім того, під час апеляційного розгляду, зазначили на допущеному порушенні відповідачем вимог ст.43 КЗпП, ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги позивача та наполягав на залишенні її без задоволення. Вказував на правомірності проведеного звільнення, здійсненого без порушень.

Представник УДАІ ГУ МВС України в Харківській області в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Неявка зазначеної особи,явка якої обов'язковою не визнавалась, не є перешкодою для розгляду та вирішення справи за наявними у справі документами.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 13 серпня 2010 року ОСОБА_1 згідно до наказу ГУ МВС України в Харківській області №122 по о/с прийнятий на службу в органи внутрішніх справ та проходив службу на посаді інспектора ДПС взводу №3 РДПС у ДАІ по обслуговуванню м. Харкова ГУМВС України Харківської області.

23 липня 2015 року ГУ МВС України в Харківській області винесено наказ № 935 «Про організаційно-штатні зміни по ГУМВС України в Харківській області», яким було оголошено перелік змін штатних підрозділів, що діють при ГУМВС України в Харківській області, органів та підрозділів підпорядкованих ГУМВС України в Харківській області та Харківському міському управлінню ГУМВС України в Харківській області, відповідно до додатку-витягу, яким передбачалось скорочення, в тому числі, усіх посад інспекторів ДПС взводу №3 РДПС у ДАІ по обслуговуванню м. Харкова ГУМВС України Харківської області, яку займав ОСОБА_1

Як вбачається з Витягу із переліку змін у штатах МВС, додаток до Наказу №935, загальна кількість скорочених посад у підрозділах, підпорядкованих управлінню ДАІ склала 150 осіб. При чому у взводах 1, 2 передбачалось введення 12 осіб інспекторів, а в взводах 3-7, передбачалось скорочення усіх посад. (а.с.12-15, 36-39).

В цей же день позивача було ознайомлено з даним наказом та проінформовано про скорочення його посади, що підтверджується рапортом ОСОБА_1 (а.с. 16).

22 вересня 2015 року, був прийнятий спірний Наказ № 500 о/с ГУ МВС України в Харківській області, яким Позивача звільнено з ОВС за п.63 «з» (через скорочення штатів - у разі відсутності можливості використання на службі) - Положення про Проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України з 23 вересня 2015 року, про що складене повідомлення (а.с.17, 18, 41). 23.09.2015 року позивачем отримані його документи, в тому числі витяг з наказу №500, що підтверджується розпискою. (а.с.40).

Проблемою даного спору є питання щодо правомірності звільнення позивача з публічної служби у зв'язку із скороченням штатної чисельності усіх посад роти дорожньо - патрульної служби відділу ДАІ з обслуговування м.Харкова в результаті реформування системи МВС.

Правовідносини у сфері проходження державної служби регулюються Конституцією України, Законом України «Про міліцію», КЗпП України та прийнятими на їх підставі нормативними актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про міліцію" порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ (далі - Положення), затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 р.

Тобто, колегія суддів зазначає, що правовідносини з приводу проходження позивачем служби унормовані спеціальним актом законодавства - Положенням, а тому норми всіх інших актів законодавства до цих правовідносин можуть бути застосовані лише в разі відсутності відповідних норм права в Положенні та за умови, що приписи цих актів не суперечать характеру та змісту правовідносин з проходження, звільнення із служби в міліції, тобто в субсидіарному порядку.

Відповідно п. 63 «з» вищезазначеного Положення передбачено, що особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Як було встановлено, в межах справи, з огляду на наявний наказ №935 від 23.07.2015 року, відбулися організаційно-штатні зміни в системі органів роботи позивача із відповідним скороченням штатних посад, а щодо взводу №3 де працював позивач, відбулося скорочення усього штату по всім посадам без виключення.

Тобто, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку мало місце скорочення штатів, що є підставою для звільнення, а тому існувала необхідність для відповідача вирішення питання про звільнення позивача з підстав та умов зазначених у п. «з» п.63 Положення.

Якщо підставою для звільнення є скорочення штату, то умовою звільнення з наведених підстав, є відсутність можливості подальшого використання на службі. При чому виключення такої можливості, передбачає відсутність необхідної такої можливості. В даному випадку, коли відбувається повне скорочення штату, тобто усіх посад, то відповідно виникає питання щодо можливості у подальшому використанні відповідної особи на відповідній службі, в штаті органу, якого вже не існує. Тобто, при скороченні штатів, вбачається відсутність можливості подальшого використання на службі.

В той же час, не зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання щодо особи, що вивільняється, існує необхідність дотримання захисту трудових прав такої особи, що складає дотримання відповідних гарантій.

З огляду на спеціальний суб'єкт правовідносин, та наявність спеціальної правової норми п.п. «з» п.63 Положення, що підлягає застосуванню при звільнені зі служби, надаючи оцінку характеру спірних правовідносин, колегія суддів вважає заможливе застосування до спірних правовідносин положень норм КЗпП.

Дотримання таких положень КЗпП, є обов'язковим для відповідача при звільнені зі служби позивача. Звільнення працівника має супроводжуватися наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП, а також дотриманням установлених вимог при вивільненні працівника. Зазначені висновки кореспондуються з конституційним правом громадянина на захист від незаконного звільнення (стаття 43 Конституції України).

Так, відповідно до ст.49-2 КЗпП, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Як встановлено судом першої інстанції і це підтверджується матеріалами справи, позивача 23.07.2015 року, тобто не пізніше, ніж за два місяці, попереджено про наступне вивільнення через скорочення штатів.

За таких обставин, відповідачем дотриманий порядок звільнення позивача передбачений ч.1 ст. 49-2 КЗпП України в частині своєчасного попередження про наступне вивільнення у зв'язку із скороченням штату працівників.

Щодо доводів позивача-апелянта про недотримання відповідачем вимог та порушення ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України та умови передбаченої п.63 «з» Положення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. В той же час, позивача не звільняли відповідно до положення п.1 ч.1 ст.40 КЗпП.

Відповідно до ч.3 ст.49-2 КЗпП, одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Як було встановлено судом першої інстанції, на виконання цієї норми відповідачем пропонувалися позивачу посади в інших службах ОВС, але позивач дані пропозиції відхилив, так як бажав проходити службу в державтоінспекції, що було підтверджено в судовому засіданні суду першої інстанції показами свідка ОСОБА_4 та складеними актами про запропонування вакантних посад в підрозділах ХМУ та ГУМВС України в Харківській області від 27.08.2015 року, 21.09.2015 року та 22.09.2015 року, які підтвердили відмову позивача від запропонованих посад (а.с.42-44).

Як вбачається з наведених актів за № 1-3, з метою збереження професійного ядра, висококваліфікованих працівників та у урахуванням місця проживання ОСОБА_1 пропонувались вакантні посади в підрозділах ХМУ та ГУ МВС України в Харківськійобласті. Однак, від написання рапорту про призначення на посаду та від підписання рапорту про відмову від запропонованих посад, останній відмовився. Зазначені акти складені та підписані складом посадових осіб відповідача, та затверджений начальником УДАІ ГУМВС України в Харківській області. Допитаний свідок також підтвердив факт запропонування позивачу у телефонному режимі вакантні посади.

Колегія суддів вважає зазначені акти та пояснення свідка належними, допустимими та достовірними доказами в межах цієї справи, дійсність яких не спростована.

Крім того, факт запропонування посади в службах ОВС також підтверджується рапортом самого позивача від 09.09.2015 року спрямованого на ім'я начальника ГУМВС України в Харківській області Дмітрієва А.А., що також спростовує доводи позивача-апелянта щодо порушення вимог ч.3 ст.49-2 КЗпП. В рапортах від 19.08.2015 року та від 08.09.2015 року, які долучені до матеріалів справи, позивач вимагав надати йому пояснення щодо правових підстав його звільнення.

Колегія суддів також не приймає до уваги доводи апелянта щодо порушення з боку відповідача принципу одночасності попередження про звільнення, пропозиції іншої роботи.

Колегія суддів зазначає, таке пропонування може здійснюватися та продовжуватися протягом усього періоду до звільнення, та в даному випадку не впливає на суть та не спростовує дотримання відповідачем вимог щодо такого запропонування. На відповідачеві полягав обов'язок запропонувати іншу роботу не тільки під час попередження про вивільнення, але ж не виключена правова можливість такого запропонування протягом того періоду роботи, якого особа залишається до звільнення. Як було встановлено, відповідачем дотриманий порядок щодо запропонування іншої роботи, але ж позивач таким правом не скористався.

Колегія суддів повністю підтримує правові висновки суду першої інстанції, який надав належну та обґрунтовану оцінку з цього питання.

Посилання позивача - апелянта на наявність у нього переваженого права на залишені на посаді є безпідставним, тому як застосування принципу переважного права на залишенні на посаді при скороченні усього штату працівників не можливо внаслідок відсутності такого штату - підрозділу.

Застосування такого принципу за можливе у випадку скорочення чисельності працівників, в тому числі чисельності у самому штаті, але не у випадку ліквідації, скорочення усього штату, підрозділу, тобто не можливо залишити на роботі особу з визначенням пріоритету такої особи у порівнянні з іншою, у органі якого вже не буде існувати. В даному випадку має місце різне правове регулювання правовідносин та різне правове навантаження за своєю суттю щодо переважного права на залишенні на роботі.

На підставі викладеного, з огляду на правові підстави звернення з позовом до суду, що були предметом судового дослідження, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позовні вимоги є безпідставними, так як позивач був звільнений з ОВС внаслідок скорочення штату відповідно до законодавства України, тобто, спірний наказ про звільнення прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством.

Щодо доводів позивача та його представника наголошених вже під час апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції на допущених порушеннях вимог ст.43 КЗпП, ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», із необхідністю застосування правових висновків викладених в постанові Верховного суду України від 25.03.2014 року, яка долучена до справи, колегія суддів вважає їх безпідставними та неприйнятними.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що застосування в межах справи, що розглядається висновків Верховного суду України викладених в долученій до справи постанови від 25.03.2014 року щодо правозастосування положень ст.41 України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» є неможливим, з огляду на різні фактичні обставини справи. В справі, що розглядалася ВСУ, особа, відносно якої вирішувалося питання про поновлення на роботі, була звільнена з ОВС з інших правових підстав, ніж з тих, з яких звільнено ОСОБА_1. Крім того, та особа була не тільки членом профспілки, але ж і її керівником.

Відношення такої особи до складу виборного профспілкового органу, його керівника вказує на обов'язковому дотриманні вимог ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» щодо попереднього розгляду питання із звільнення та згоди виборного органу профспілки, членами якої вони є.

В нашому випадку, з огляду на витребувані судом документів ОСОБА_1 не відносився не до складу виборного профспілкового органу, не був також його керівником або профспілковим представником. Позивач лише був членом первинної профспілкової організації атестованих працівників ДАІ Харківської обласної організації Професійної спілки атестованих працівників ОВС України.

Посилання сторони позивача на положення ст.43 КЗпП, є також безпідставним, з огляду на те, що положення цієї норми (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), виключало можливість отримання обов'язкової попередньої згоди виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник органу внутрішніх справ. Позивача за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП не звільняли.

Крім того, колегія суддів з урахуванням ч.2 ст.11, ч.1 ст.195 КАС України, звертає увагу на відсутність обґрунтування ані в позовній заяві, ані в самій апеляційній скарзі таких правових підстав, що вказувало на допущене порушення відповідачем порядку звільнення позивача з служби в частині згоди попередньої відповідної профспілкової організації, членом якої був позивач, такі підстави взагалі не наводилися. Правом, щодо доповнення апеляційної скарги відповідно до ст.193 КАС України позивач-апелянт також не скористався.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, про відсутність можливості вийти за межі доводів наведених в апеляційній скарзі, тому як під час апеляційного провадження з перегляду постанови, судом апеляційної інстанції не встановлено допущених судом першої інстанції порушень, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, з урахуванням фактичних обставин справи погоджується з висновками суду першої інстанції у повному обсязі.

Відповідно до ст..200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст.2, 11, 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211-212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2015 року по справі № 820/10618/15 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів, - з дня складення в повному обсязі,- з 08.02.2016 року.

Головуючий суддя (підпис)Яковенко М.М.
Судді(підпис) (підпис) Лях О.П. Старосуд М.І.