Справа № 815/3396/15
Суддя: Стеценко О. О.
Дата ухвалення: 2016-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3396/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2016 року Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Стеценко О.О., суддів Бутенко А.В., Кравченко М.М., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дурицької Марії Євгеніївни, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вирамакс» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - Позивач, або ОСОБА_1) з адміністративним позовом до Державної реєстраційної служби України (далі - Відповідач-1), державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дурицької Марії Євгеніївни (далі - Відповідач-2), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вирамакс» (далі - третя особа, або ТОВ «Вирамакс») про визнання протиправним та скасування рішення № 10008934 від 17.01.2014 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дурицької Марії Євгеніївни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, зобов'язання Державної реєстраційної служби України вчинити дії щодо реєстрації за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі заяви від 14 січня 2014 року 12:08:22 за реєстраційним номером НОМЕР_3 та зобов'язання Державної реєстраційної служби України вчинити дії щодо реєстрації за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) права власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,12 га (кадастровий номер НОМЕР_2), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі заяви від 14 січня 2014 року 12:08:22 за реєстраційним номером НОМЕР_3.

Свої вимоги Позивач обґрунтувала наступними доводами.

Так, Позивач зазначила, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.04.2011 року виключено з акту опису й арешту майна від 31.08.2010 року 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та цим же рішенням за ОСОБА_1 визнано право власності на цю частину зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями. Також, Позивач вказала, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.03.2012 року виключено з акту опису й арешту майна від 31.08.2010 року 1/2 частку земельної ділянки, що розташована на території Сухолиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, село Сухий Лиман, вул. Морська 22 та визнано право власності за Позивачем на вказану частку земельної ділянки. У зв'язку із чим, як зазначила Позивач, 14.01.2014 року остання, через свого представника, звернулась до Реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції із заявою про державну реєстрацію права власності. Проте, державним реєстратором прав на нерухоме майно Дурицькою М.Є. прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 10008934 від 17.01 2014 року з тієї підстави, що заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна. Позивач вказала, що дійсно, обтяження (арешт) житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 зареєстровані у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 04.02.2010 року та 20.10.2010 року згідно постанов Відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 04.02.2010 року та від 20.10.2010 року. Разом з тим, як встановлено Позивачем з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно, 14.02.2013 року державний реєстратор Колесніченко І.С. та Реєстраційна служба Овідіопольського районною управління юстиції в Одеській області здійснили державну реєстрацію права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Вирамакс». Також, 17.06.2013 року державний реєстратор Зінкевич Т.Ю. та Реєстраційна служба Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області здійснили державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,12 га за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Вирамакс». Отже, як зазначає Позивач, незважаючи на наявність обтяжень (арешту) щодо житлового будинку та земельної ділянки ТОВ «Вирамакс» здійснено державну реєстрацію прав власності на вказані нерухомі об'єкти, а іншому співвласнику - ОСОБА_1 в державній реєстрації прав власності відмовлено. Викладені обставини Позивач вважає такими, що свідчить про протиправність оскаржуваного рішення та є підставою для задоволення заявлених вимог.

Ухвалою суду від 17.11.2015 року, занесеною до журналу судових засідань, первинного відповідача по справі - Державну реєстраційну службу України замінено на належного відповідача - Міністерство юстиції України.

В судове засідання, призначене на 26.01.2016 року представник Позивача не з'явився, до канцелярії суду надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.85).

В судовому засіданні 26.01.2016 року представник Відповідача-1 заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, просив в задоволенні позову відмовити з підстав, вказаних у письмових запереченнях на адміністративний позов (а.с. 153-157). В обґрунтування заперечень на адміністративний позов представник Відповідача-1 зазначив, що Міністерство юстиції України є неналежним Відповідачем у даній справі, оскільки не приймає рішень про відмову у державній реєстрації прав на нерухоме майно та не може втручатись у прийняття будь-яких рішень державним реєстратором, що пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухомі майно та їх обтяжень. Зі змісту позовної заяви не вбачається будь-яких правовідносини між Позивачем та Міністерством юстиції України. Позивач просить суд зобов'язати Державну реєстраційну службу України (після заміни відповідач - Міністерство юстиції України) вчинити дії щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами та 1/2 частку земельної ділянки площею 0,12 га (кадастровий номер НОМЕР_2), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, проте діючим законодавством України визначено процедуру державної реєстрації речових прав на нерухоме майно органами державної реєстрації прав за заявницьким принципом, а тому вимога Позивача щодо зобов'язання Міністерства юстиції України вчинити певні дії не підлягає задоволенню, адже, суд своїм рішенням не може змінити установлену законодавством процедуру розгляду документів та прийняття рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, перебираючи на себе функції державного реєстратора. Крім того, відповідно до Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 року № 228, до повноважень Міністерства юстиції України не входить здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно, а відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відповідне рішення приймає державний реєстратор за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. На підставі вищевикладеного, Відповідач-1 вважає, що вимоги Позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідач-2 в судове засідання, призначене на 26.01.2016 року, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином та своєчасно, заперечень проти позову, заяв про відкладення розгляду справи не надав. Судом визнано неявку Відповідача-2 неповажною, та, на підставі ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), ухвалено рішення про розгляд справи за відсутності Відповідача-2.

Представник третьої особи ТОВ «Вирамакс» в судовому засіданні просив суд в задоволенні адміністративного позову відмовити з підстав, викладених в письмових поясненнях по суті заявлених позовних вимог (а.с.86-87) в яких зазначив, що однією з вимог Позивача за адміністративним позовом є вимога щодо зобов'язання Відповідача здійснити державну реєстрацію права власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,12 га (кадастровий номер НОМЕР_2) за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 Як зазначає Позивач у своєму адміністративному позові, підставою таких вимог є рішення Овідіопольського районного суду від 13.03.2012 року по справі № 2/1521/148/12 та відповідні дії Відповідача щодо відмови у реєстрації за Позивачем права власності на нерухоме майно. Разом з тим, представник третьої особи звернув увагу суду на те, що за рішенням Овідіопольського районного суду дійсно було визнано право власності на 1/2 частки земельної ділянки, проте, кадастровий номер такої земельної ділянки - НОМЕР_4, кадастровий же номер земельної ділянки - НОМЕР_2 (АДРЕСА_1), належить ТОВ «Вирамакс» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.07.2013 року. Відтак, третя особа вважає, що Позивач подав адміністративний позов та вимоги, які жодним чином не пов'язані, ані з особою Позивача, ані з його правами на таке нерухоме майно. Враховуючи вищевикладене, третя особа вважає, що позовні вимоги Позивача повинні бути залишені без задоволення.

Частиною 6 ст.128 КАС України передбачено, що якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справ, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв'язку із неявкою Відповідача-2 в судове засідання, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд на підставі приписів ч.6 ст.128 КАС України ухвалив про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, письмові заперечення Відповідача-1, письмові пояснення третьої особи, дослідивши та проаналізувавши надані докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

14.01.2014 року до Реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_7, що діяла на підставі довіреності від 15.11.2013 року від імені Позивача, було подано заяву про державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, спільна часткова, на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, за суб'єктом: ОСОБА_1

Рішенням від 17.01.2014 року № 10008934 державним реєстратором прав на нерухоме майно Дурицькою М.Є. було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв'язку із тим, що вказану заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням Відповідача-2 Позивач звернулась до суду з даним позовом.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення сторін, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV (далі - Закон України № 1952-IV ) (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

Частиною 1 статті 15 Закону України № 1952-IV визначено послідовність державної реєстрації прав та їх обтяжень, яка проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Також, відповідно до ч. 4 ст. 15, ч. 7 ст. 16 Закону України № 1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам, яка проводиться на підставі заяви власника, іншого право набувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи, разом із якою подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Згідно вимог абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону України № 1952-IV перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Так, за правилами п. 26 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703 (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до пп. 10 п. 27 зазначеного Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації (п. 16 зазначеного Порядку).

Виключний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень визначений ст. 24 Закону України № 1952-IV.

Так, п. 5 ч. 1 ст. 24 вказаного Закону, у зазначеній редакції, передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону.

З аналізу наведених норм вбачається, що державна реєстрація прав, зокрема, на нерухоме майно проводиться за заявою заінтересованих осіб з чітким дотриманням реєстратором вимог Закону щодо перевірки заявлених прав, встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав.

За нормами Закону України № 1952-IV, наявність у Реєстрі зареєстрованого обтяження речових прав на нерухоме майно, права на яке бажає зареєструвати заявник, є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій відносно державної реєстрації прав на це майно та підставою для відмови у її проведенні.

Як встановлено судом, відмовляючи Позивачу у проведенні державної реєстрації права власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, Відповідач-2 послався на наявність державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, - арешт нерухомого майна.

Разом з цим, зі змісту наявної в матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с.131-138) судом встановлено, що вказане обтяження об'єкта нерухомого майна - житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано в Реєстрі 04.02.2010 року та 20.10.2010 року на підставі постанов Відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції від 04.02.2010 року про відкриття виконавчого провадження та від 24.09.2010 року про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно вимог ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного та в редакції на момент прийняття постанов державним виконавцем про обтяження спірного нерухомого майна) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Вважаючи, що 1/2 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, на який державним виконавцем постановами від 04.02.2010 року та від 24.09.2010 року накладено арешт, належить їй, а не боржникові за цим виконавчим провадженням, Позивач звернулась до суду.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 квітня 2011 року у справі № 2-114/11, що набрало законної сили 25 травня 2011 року, позов ОСОБА_1 задоволено, визнано за Позивачем право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та виключено з акту опису й арешту від 31 серпня 2010 року 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (а.с.127-130).

Саме зазначене рішення було подано Позивачем для проведення оскаржуваної реєстрації права власності, проте Відповідачем-2 йому не надано жодної оцінки.

Крім того, як встановлено судом з наявного в матеріалах справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (а.с.131-138), за рішенням державного реєстратора від 27.02.2013 року за ТОВ «Вирамакс», який і виступав стягувачем у виконавчому провадженні, в рамках якого накладено арешт на спірний об'єкт нерухомого майна, було зареєстровано право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

За викладених обставин, враховуючи рішення суду, що набрало законної сили, яким визнано за Позивачем право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та виключено з акту опису й арешту від 31.08.2010 року це майно, суд вважає, що станом на 14.01.2014 року у Відповідача-2 не було підстав для відмови у державній реєстрації права власності на вказану частку житлового будинку за Позивачем за поданою її представником заявою, оскаржуване рішення про відмову у проведенні такої реєстрації прийнято Відповідачем-2 без урахування поданих заявником документів, що є підставою для визнання такого рішення протиправним та його скасування.

Разом з тим, суд погоджується з доводами Відповідача-1 про відсутність підстав для задоволення заявлених Позивачем вимог про зобов'язання останнього вчинити дії щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами та 1/2 частку земельної ділянки площею 0,12 га (кадастровий номер НОМЕР_2), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, оскільки відповідно до Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 року № 228, до повноважень Міністерства юстиції України не входить здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно, а відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV відповідне рішення приймає державний реєстратор за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Аналіз Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV дає підстави стверджувати, що державна реєстрація є дискреційним повноваженням державного реєстратора, а вчиненню реєстраційної дії передують етапи перевірки поданих документів та отримання відповідей на запити від інших повноважних органів.

Крім того, як встановлено судом з матеріалів справи, представником Позивача 14.01.2014 року не подавалась заява про державну реєстрацію права власності на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,12 га (кадастровий номер НОМЕР_2), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та відповідно Відповідачем-2 не приймалось рішення про відмову у проведенні такої реєстрації.

Зі змісту наявної в матеріалах справи картки прийому заяви № 9897211 та рішення Відповідача-2 вбачається, що представником Позивача була подана заява про державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, спільна часткова, на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, за суб'єктом: ОСОБА_1, до якої був доданий правоустановчий документ - рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.04.2011 року у справі № 2-114/11. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.03.2012 року, на яке Позивач посилається, як правоустановчий документ на 1/2 частки земельної ділянки, що розташована за вказаної адресою, представником до державного реєстратора не подавалось.

Водночас, за правилами п. 7 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703 (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) заява про державну реєстрацію подається щодо кожного об'єкта нерухомого майна окремо.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що права Позивача підлягають захисту шляхом зобов'язання державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дурицької Марії Євгеніївни повторно розглянути заяву представника Позивача від 14.01.2014 року про державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, спільна часткова, на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, за суб'єктом: ОСОБА_1

Згідно з вимогами ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також, згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про те, що вимоги Позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дурицької Марії Євгеніївни, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вирамакс», про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дурицької Марії Євгеніївни від 17 січня 2014 року № 10008934 про відмову у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна, спільна часткова, на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, за суб'єктом: ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_1.

Зобов'язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дурицьку Марію Євгеніївну повторно розглянути заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 14.01.2014 року за реєстраційним номером НОМЕР_3, яку подала ОСОБА_7, що діє на підставі довіреності від 15.11.2013 року № 2618, для проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, спільна часткова, на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, за суб'єктом: ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_1.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Стеценко О.О.

Суддя Бутенко А.В.

Суддя Кравченко М.М.