Справа № 802/2504/15-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 січня 2016 р. Справа № 802/2504/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Р.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Могиль Т.О.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі

до: товариства з обмеженою відповідальністю "Калинівська друкарня"

про: стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі до товариства з обмеженою відповідальністю "Калинівська друкарня" про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що у відповідача виникла заборгованість перед управлінням Пенсійного фонду України у Калинівському районі щодо відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, внаслідок нарахування фактично сплачених пенсій за віком на пільгових умовах.

02 вересня 2015 року було відкрито провадження в адміністративній справі. В подальшому, ухвалою від 02 жовтня 2015 року провадження було зупинено до прийняття Вищим адміністративним судом України рішення у справі №132/1749/14-а за касаційним провадженням № К/800/26343/15. Постановою Вищого адміністративного суду України від 17 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Калинівському районі Вінницької області про визнання права на пільгову пенсію та визнання дій незаконними відмовлено.

25 січня 2016 року поновлено провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, судом з`ясовано наступне.

Спір між позивачем та ТОВ "Калинівська друкарня" виник внаслідок виплати управлінням Пенсійного фонду України у Калинівському районі громадянці ОСОБА_3 пенсії за віком на пільгових умовах на виконання рішення суду.

Згідно матеріалів справи з 01.08.1984 року по 23.10.2000 року ОСОБА_3 працювала на посаді наборщика вручну у ТОВ "Калинівська друкарня". 19 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернулась до управління Пенсійного фонду у Калинівському районі Вінницької області про призначення їй пенсії на пільгових умовах. Однак, останній було відмовлено, оскільки при розрахунку пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах її стаж склав 08 років 0 місяців 21 день, що є недостатнім для призначення пенсії за віком при досягненні 50-ти річного віку. Зокрема, ОСОБА_3 до пільгового стажу було зараховано період роботи тільки до 21 серпня 1992 року, посилаючись на те, що підприємство, не проводило атестацію робочого місця в період часу її роботи, коли це стало законодавчо визначеною умовою для призначення зазначеної пенсії.

Відмову було оскарженого в судовому порядку. Постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 16 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2014 року, позов задоволено. Згідно судових рішень визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Калинівському районі Вінницької області щодо призначення пенсії ОСОБА_3 на пільгових умовах; зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Калинівському районі Вінницької області призначити ОСОБА_3 пільгову пенсію з моменту звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з лютого 2014 року.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 24 жовтня 2014 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Калинівському районі Вінницької області на постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 16 липня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2014 року.

Постановою Верховного Суду України від 19 травня 2015 року скасовано ухвалу Вищого адміністративного суду України від 24 жовтня 2014 року, а справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Переглядаючи судові рішення І та ІІ інстанцій, Вищий адміністративний суд України постановою від 17 листопада 2015 року відмовив у задоволенні позову ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Калинівському районі Вінницької області про визнання права на пільгову пенсію та визнання дій незаконними.

Однак, на виконання постанови Калинівського районного суду у Вінницькій області з лютого місяця 2014 року управлінням Пенсійного фонду України у Калинівському районі була призначена та виплачувалась пільгова пенсія. Для відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгової пенсії позивачем напралялись розрахунки до ТОВ "Калинівська друкарня".

В зв"язку з несплатою в добровільному порядку даних коштів УПФ в Калинівському районі звернулось до суду про їх стягнення з ТОВ "Калинівська друкарня". Судом з`ясовано, що відповідачем було частково відшкодовано суму заборгованості. Однак, за період з березня 2015 по 25.07.2015 року за ТОВ "Калинівська друкарня" рахується заборгованість по виплаті та доставці пільгової пенсії гр. ОСОБА_3 в розмірі 3 464 грн. 36 коп.

На думку позивача вказана сума підлягає відшкодуванню на рахунки Пенсійного фонду України відповідно до Інструкції "Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України" .

Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442, та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року №41.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію; рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абз.1 цього пункту, пенсії призначаються за нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до ст.27 та з урахуванням норм ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

На момент набрання чинності Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" питання щодо відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених згідно з п."б"-"з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" було врегульовано Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до п.п.1,2 ст.1 якого відповідач є платником збору на обов'язкове державне пенсійне забезпечення.

Згідно з абз.4 п.1 ст.2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" для платників збору, визначених п.п.1,2 ст.1 цього Закону, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до п.п."б"-"з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст.12 вказаного Закону.

Абз.3 п.1 ст.4 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено ставку на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 100 відсотків від об'єкта оподаткування, визначеного абз.4 п.1 ст.2 цього Закону.

Відповідно до п.6.1 Інструкції про порядок обчислення та сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України № 21-1 від 19 грудня 2003 року, відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до ч.2 Розділу 15 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Приписами п.6.4 вказаної Інструкції передбачено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до ч.2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Відповідно до вимог п.6.8 Інструкції визначено, що підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Згідно з п. 6.10 Інструкції, відшкодування сум і фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, здійснюється підприємством на рахунки органу Пенсійного фонду за місцем його реєстрації.

Положення ст.ст.14, 15 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачають, що платниками страхових внесків до Пенсійного фонду України є підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у п.п.1, 10, 15 ст.11 цього Закону.

Тобто, підприємство зобов`язане відшкодувати витрати на доставку та виплату пенсії тільки у тому випадку, коли особа набула право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до положень пункту "б"- "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення"

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позов задоволенню не підлягає, оскільки ОСОБА_3, як зазначено в судовому рішенні ВАСУ від 17.11.2015 у справі №132/1749/14-а за касаційним провадженням № К/800/26343/15, права на пільгову пенсію не набула, а тому ТОВ "Калинівська друкарня" не має зобов`язань щодо відшкодування витрат на доставку та виплату пенсії на пільгових умовах управлінню Пенсійного фонду України у Калинівському районі.

Відповідно до положень ст. 94 КАС України, стягнення судового збору не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна