Справа № 826/16027/15
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

02 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Костюк Л.О., Троян Н.М.,

за участю секретаря Гуцул О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м.Києві на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 02 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТ-Технології» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АСТ-Технології» (далі - Позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м.Києві (далі - Відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24 березня 2015 року №.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 02 грудня 2015 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Відповідача, заперечення представників Позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка Позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ПП «Свентовіт» за період з 01.09.2014 року по 30.11.2014 року.

В ході проведення перевірки, контролюючим органом встановлено порушення Позивачем вимог: п.п. 198.1, 198.3, 198.4, 198.6 ст.198, п.п.200.1, 200.2, 200.3 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму ПДВ, що підлягає сплаті в бюджет у розмірі 345 399,00 грн, у тому числі по періодам: вересень 2014 року - 94 788,00 грн; жовтень 2014 року - 247 469,00 грн; листопад 2014 року - 3 142,00 грн.

За результатами проведеної перевірки Відповідачем складено акт від 02.03.2015 року №117/26-57-22-02/34645705 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «АСТ-Технології» () з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ПП «Свентовіт» () за період з 01.09.2014 року по 30.11.2014 року».

На підставі вказаного акту Відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 24 березня 2015 року №, яким Позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 518 098,00 грн, у тому числі за основним платежем - 345 399,00 грн, та за штрафними санкціями - 172 699,00 грн.

Рішенням ГУ ДФС у м.Києві від 21 травня 2015 року №8226/10/26-15-10-05-35 та рішенням ДФС України від 30 липня 2015 року №16024/6/99-99-10-01-04-25 скарги Позивача залишені без задоволення, а податкове повідомлення-рішення 24 березня 2015 року № - без змін.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням Позивач звернувся до суду.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За приписами ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції

В основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту.

У податковому обліку понесені витрати на придбання послуг мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто первинними документами, що містять інформацію про фактичні господарські операції, розкривають їх зміст та обсяг.

Відповідно пп.14.1.36. п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України (далі - Кодекс) господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 44.1 статті 44 Кодексу передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 138.1 статті 138 Кодексу визначено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Кодексу витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.2 статті 138 Кодексу визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Приписами пунктів 138.4, 138.5, 138.6 статті 138 Кодексу передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг; інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Кодексу встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198 Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Платники податку, що застосовували касовий метод до набрання чинності цим Кодексом або застосовують касовий метод, мають право на включення до податкового кредиту сум податку на підставі податкових накладних, отриманих протягом 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку.

Для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно з метою подальшого продажу таке право зберігається до моменту продажу такого заставленого майна.

Положеннями п.п.201.1, 201.4, 201.8, 201.10 ст.201 Кодексу визначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: у паперовому вигляді; в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів зазначає, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач зареєстрований за адресою: 03148, м.Київ, вул.Героїв Космосу, 4, оф.40. Основним видом діяльності Позивача за КВЕД є установлення та монтаж машин і устаткування.

Крім того, Позивач має право займатися наступними видами діяльності: електромонтажні роботи; інші будівельно-монтажні роботи; оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням тощо.

17 лютого 2012 року Позивачу видано ліцензію АВ № 614396 щодо господарської діяльності у будівництві, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури за переліком згідно додатку.

Також Позивач має дозвіл №1111.12.32 на виконання робіт з монтажу, налагодження, ремонту, технічного обслуговування машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки з детальним переліком.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 жовтня 2014 року між Позивачем (покупець) та ПП «Свентовіт» (постачальник) укладено договір поставки №615-1/14, за умовами якого постачальник зобов'язується передати у власність обладнання відповідно до специфікації, що є невід'ємною частиною договору, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього відповідно до умов цього договору. Асортимент товару та ціна на кожний вид наведені у специфікації №1. Сторони можуть змінити або доповнити асортимент товару, узгодивши додаткову специфікацію.

Згідно розділу 3 вказаного договору поставка товару проводиться на умовах СРТ на адресу: 03148, м.Київ, вул.Героїв Космосу, 6, оф. 40, згідно правил INKOTERMS-2010 та усі витрати, пов'язані з доставкою, несе постачальник. Постачальник може здійснювати поставку товару окремими партіями, але в межах встановленого строку поставки з правом дострокової поставки. Датою поставки є дата підпису покупцем видаткової накладної. Прийом товару за якістю та кількістю здійснюється сторонами у порядку, установленому чинним законодавством.

Умовами вказаного договору передбачено, що якість товару має відповідати державним стандартам і технічним умовам, що підтверджується відповідними гарантійними талонами (сертифікатами), підлягає обов'язковому маркіруванню.

Також, між Позивачем (покупець) та ПП «Свентовіт» (постачальник) укладено договори поставки від 17 вересня 2014 року №466-1/14, від 14 жовтня 2014 року №411-1/14, від 03 вересня 2014 року №213-1/14, від 20 жовтня 2014 року №39-1/14 з аналогічними умовами та договори поставки від 08 жовтня 2014 року №408-1/14, від 24 вересня 2014 року №119-1/14, за умовами яких товар постачався за адресою доставки: УПГ Мачухи, село Мачухи, Полтавський район, Полтавської області.

На виконання умов договорів поставки ПП «Свентовіт» поставило Позивачу товар згідно переліку, наведеного в специфікаціях, що підтверджується видатковими накладними, копії яких наявні в матеріалах справи.

ПП «Свентовіт» виписано Позивачу податкові накладні, які в подальшому були включені Позивачем до складу податкового кредиту за вересень, жовтень, листопад 2014 року та відображені у реєстрі отриманих податкових накладних.

Оплата за придбаний товар здійснювалась в порядку безготівкового розрахунку, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень та реєстрах оплат.

На здійснення власної господарської діяльності між Позивачем (підрядник) та ПАТ «Укргазвидобування» укладено договори підряду від 20 жовтня 2014 року №615/8 та від 21 липня 2014 року №446/7, за умовами яких Позивачем виконувались будівельні роботи, зазначені в проектно-кошторисній документації.

Вказаними договорами визначено, що Позивач зобов'язаний на свій ризик, своїми силами та необхідними матеріалами побудувати та укомплектувати необхідним устаткуванням об'єкт.

З наявних в матеріалах справи специфікацій, графіків поставки устаткування вбачається, що Позивач мав поставити на об'єкт будівництва товар, придбаний у ПП «Свентовіт».

Позивачем, на підтвердження факту передачі товарів надані первинні документи, а саме: копії актів приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей (обладнання), актів передачі обладнання в монтаж та товарно-транспортних накладних, які підтверджують передачу та перевезення товару від Позивача до ПАТ «Укргазвидобування».

Також, між Позивачем (підрядник) та ПрАТ «Нафтогазвидобування» 24 вересня 2014 року укладено договір підряду №119-НГД на виконання будівельно-монтажних робіт з установки підготовки газу за адресою УПГ Мачухи, Полтавського району, Полтавської області. При цьому, забезпечення матеріалами та обладнанням, необхідним для виконання робіт, покладається на Позивача.

Для виконання робіт в рамках зазначеного договору Позивачем і було укладено договори 08 жовтня 2014 року №408-1/14, від 24 вересня 2014 року №119-1/14 з ПП «Свентовіт».

На підтвердження доказів перевезення товару Позивачем надані товарно-транспортні накладні, з яких вбачається, що ПП «Свентовіт» постачало товар Позивачу безпосередньо на об'єкт за адресою УПГ Мачухи, Полтавського району, Полтавської області.

Частина придбаного у ПП «Свентовіт» товару реалізована Позивачем на підставі видаткових накладних в рамках укладених договорів поставки та рахунків-фактур контрагентам-покупцям, які наявні в матеріалах справи.

Позивачем, на підтвердження відповідності придбаного у ПП «Свентовіт» товару державним стандартам і технічним умовам, надано копії сертифікатів відповідності.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що господарські операції Позивача з ПП «Сентовіт» здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності Позивача при здійсненні вказаних операцій.

На момент здійснення спірних господарських операцій контрагент був зареєстрований як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців у встановленому законом порядку.

Доказів на підтвердження того, що контрагент Позивача не мав адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по спірним операціям, та доказів відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов'язань, податковим органом не надано.

Крім того, Позивач, як платник податку самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за несплату податків підрядником, порушення ним правил здійснення господарської діяльності тощо, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи-платника податку на наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства.

Порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не можуть бути підставою для позбавлення платника податку права на віднесення вартості отриманих послуг до складу валових витрат у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження їх розміру.

Надання платником податків контролюючому органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо протиправності прийнятого суб»єктом владних повноважень податкового повідомлення-рішення від 24 березня 2015 року №, оскільки Позивачем обгрунтовано та правомірно сформовано податковий кредит з податку на додану вартість, а тому оскаржуване рішення суб»єкта владних повноважень підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 201, 202 КАС України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, оскаржуване судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2016 року відкрито апеляційне провадження та відстрочено апелянту - Державній податковій інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м.Києві сплату судового збору до прийняття рішення.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду сплачується 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», в редакції чинній на момент подання адміністративного позову (серпень 2015 року), за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору складає 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати; ч.3 ст.4 цього ж Закону передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Мінімальна заробітна плата на 2015 рік в Україні вcтановлена Закoном України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» в розмірі 1 218,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, загальний розмір судових витрат у вигляді сплати судового збору, понесених ТОВ «АСТ-Технології» за подання до суду адміністративного позову майнового характеру, складає 487 грн 20 коп, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №70 від 04 серпня 2015 року.

За подання адміністративного позову ТОВ «АСТ-Технології» повинно було сплатити судовий збір у розмірі 4 872,00 грн (1 218,00 х 4).

З врахуванням наведеного та у відповідності вимог вищевказаних норм законів, суд вважає за необхідне стягнути з Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м.Києві судовий збір в розмірі 5 359,20 грн (4 872,00 х 110%).

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м.Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 02 грудня 2015 року - без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м.Києві (вул.Верховинна, 9, м.Київ, 03115, ) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі м.Києва, код 38004897, банк отримувача - ГУ ДКСУ у м.Києві, код банку 820019, р/р 1007, код класифікації 22030001) судовий збір за подання апеляційної скарги до адміністративного суду в розмірі 5 359 (п'ять тисяч триста п'ятдесят дев»ять) грн 20 (двадцять) коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Ухвала складена в повному обсязі 05 лютого 2016 року.

.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.