Справа № 826/24392/15
Суддя: Шостак О.О.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

02 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Шостака О.О.,

суддів Желтобрюх І.Л., Мамчура Я.С.,

при секретарі Лебедєвій Ю.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом довіреної особи ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити певні дії, а саме виконати зобов'язання за Договором № 1884517 строкового банківського вкладу (депозиту) в банківських металах «Золотий» від 02.04.2014 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову, якою позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02.04.2014 року між ПАТ «Комерційний банк «Надра» (далі по тексту - Банк) та ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3 (далі по тексту - Вкладник) укладено Договір № 1884517 строкового банківського вкладу (депозиту) в банківських металах «Золотий».

Відповідно до п. 1.1., п. 2.1, п. 2.3, п. 2.4 договору Вкладник передає, а Банк приймає банківський метал (далі по тексту - Вклад) і зобов'язується виплатити Вкладникові Вклад та проценти на умовах та в порядку, визначеному цим Договором; для виконання умов п.1.1 Договору Вкладник передає, а Банк приймає на Вкладний рахунок банківський метал: золото 999,9 проби загальною вагою 114,15 гр. або 3.670 тр. ун. золота; строк дії Вкладу 18 місяців від дня надходження Вкладу на Вкладний рахунок; процентна ставка по вкладу встановлюється в розмірі 1,5 процентів річних;

Як зазначено позивачем в своїй позовній заяві, він 02.10.2015 року, в зв'язку з завершенням дії Договору від 02.04.2014 року № 1884517, звернувся до Банку за отримання Вкладу та нарахованих відсотків. Однак, йому було відмовлено в цьому з посиланням на те, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 04.06.2015 року № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.06.2015 року № 113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра».

Вважаючи таку відмову Банку протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом до Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки, на його думку, відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» саме на Фонд покладено обов'язок по захисту прав і законних інтересів вкладників банків і здійснення виплат відшкодування за вкладами.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав для зобов'язання Фонду виконати умови договору, укладеного між фізичною особою і банком.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Відповідно до п. 3.1 ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Відповідно до, пп. 14.1.93 п. 14.1 ст. 14 ПК України кошти - гривня або іноземна валюта.

Частиною 1 ст. 99 Конституції України встановлено, що гривня є грошовою одиницею України.

За змістом ст. 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» іноземна валюта: валюта готівкою, грошові знаки (банкноти, білети державної скарбниці, монети), що знаходяться в обігу і є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені або ті, що вилучаються з обігу, але підлягають обміну на грошові знаки, які знаходяться в обігу, платіжні документи у грошових одиницях іноземних держав та міжнародних розрахункових одиницях, кошти у грошових одиницях іноземних держав, міжнародних розрахункових одиницях та у діючій на території України валюті з вільною конверсією, які знаходяться на рахунках та вкладах у банківсько-кредитних установах на території України та за її межами.

Відповідно до змісту ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до банківських послуг належать, зокрема, розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

З системного аналізу викладених норм видно, що поняття кошти не поглинає поняття банківські метали, у зв'язку з чим їх не слід ототожнювати. Таким чином, під вкладом у Законі України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» розуміються саме кошти, тобто валюта України - гривня або іноземна валюта, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, а не банківські метали.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 та ч. 3 ст. 12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду здійснює управління поточною діяльністю Фонду; виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: 1) визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду; 2) визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; 3) визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; 4) приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 5) затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів; 6) приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов'язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду; 7) встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб.

Частина перша статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 26 вказаного закону Фонд не відшкодовує кошти за вкладами у банківських металах.

Поряд з цим, згідно з ч.ч. 1-3 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

За змістом п. 2 розділу IV Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року № 14 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 року за № 1548/21860, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Таким чином, відповідач складає Загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду саме на підставі переліку вкладників, поданого уповноваженою особою Фонду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 не було включено до переліку вкладників.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем не надано доказів звернення його ні до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Надра», ні до самого Фонду з метою отримання відшкодування за своїм вкладом, внесеним в ПАТ «КБ «НАДРА», а також щодо отримання відмови у такому відшкодуванні.

Отже, з матеріалів справи не вбачається порушення Фондом прав позивача на отримання відшкодування свого вкладу.

Стосовно посилань, апелянта на деякі порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме на те, що судом не було проведено попереднього судового засідання, не розглянуто його клопотання про забезпечення доказів та не постановлено ухвалу за наслідками розгляду вказаного клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

Так, попереднє судове засідання не є обов'язковим у жодній справі. Воно призначається за необхідності. Необхідність у проведенні попереднього судового засідання визначається на власний розсуд суддею, який проводить підготовку справи до судового розгляду.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 73 КАС України особи, які беруть участь у справі та обґрунтовано вважають, що надання потрібних доказів стане згодом неможливим або ускладненим, мають право просити суд забезпечити ці докази.

Згідно з ч.1 ст. 75 КАС України у заяві про забезпечення доказів повинні бути зазначені докази, які необхідно забезпечити; обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами; обставини, які свідчать про те, що надання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, а також справа, для якої потрібні ці докази, або з якою метою потрібно їх забезпечити. До заяви про забезпечення доказів додається документ про сплату судового збору.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем до заяви про забезпечення доказів не було надано відповідного документ про сплату судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що протокольною ухвалою від 24.11.2015 року позивачу було відмовлено у задоволенні його клопотання про забезпечення доказів.

В свої апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції ч.6 ст. 75 КАС України, відповідно до якої про забезпечення доказів або про відмову в забезпеченні доказів суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення доказів визначаються порядок і спосіб її виконання.

Колегія суддів з цього приводу зазначає, що порушення норм процесуального права є підставою для скасування рішення тільки у випадках, встановлених п.4 ч.1 ст.202 КАС України, а саме в разі, коли ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, коли розгляд і вирішення справи було здійснено неповноважним судом або в ухваленні постанови брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід суд апеляційної інстанції визнав обґрунтованою, коли постанова ухвалена чи підписана не тим суддею, який розглянув справу. Лише перелічені порушення норм процесуального права слід вважати істотними, що тягнуть за собою скасування судового рішення та ухвалення нового.

При цьому, порушення судом деяких норм процесуального права, а саме ч.6 ст.75 КАС України, в даному випадку не впливає на правильність висновків суду першої інстанції та вирішення справи по суті, а тому не є підставою для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно, оцінивши фактичні обставини справи, з дотриманням норм матеріального права, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Шостак О.О.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Мамчур Я.С