Справа № 2-а-276/10/1521
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2010-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2010 р.Справа № 2-а-276/10/1521

Категорія:2.30Головуючий в 1 інстанції: Бочаров А.І.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

при секретарі Ханділян Г.В.,

за участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 березня 2010 року у справі за адміністративними позовом ОСОБА_1 до Сухолиманської сільської ради Овідіопольского району Одеської області, третя особа - ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій посадових осіб сільської ради, про скасування рішення сільської ради,

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2006 року позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до Сухолиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій посадових осіб сільської ради, про скасування рішень сільської ради.

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Сухолиманської сільської ради №172 від 18.03.1994 року йому було виділено земельну ділянку під забудову житлового будинку та побутових приміщень, розміром 0,10га., розташовану за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Сухий Лиман, вул. Т.Г.Шевченко №99.

21.06. 1994 року Овідіопольскою районною державною адміністрацією Одеської області на підставі розпорядженням №581 Представника Президента України в Овідіопольському районі, йому було надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських споруд за типовим проектом за вказаною адресою. У липні 1994 року було виготовлено будівничий паспорт на забудову наданої земельної ділянки, який був зареєстрований за №660 в Овідіопольскій районній державній адміністрації. Після цього ним були завезені на ділянку будівельні матеріали, які в подальшому були викрадені. Але в звязку з важким матеріальним становищем та зайнятістю на роботі, в той час він не мав можливості приступити до будівництва житлового будинку та господарчих споруд.

Починаючи з 2004 року, він неодноразово звертався до посадових осіб Сухолиманської сільської ради з проханням приватизації земельної ділянки та отримання державного акту на право приватної власності на землю. Не отримавши відповіді, він звернувся до Овідіопольскої райдержадміністрації, після чого була отримана відповідь, що нумерація земельних ділянок по вул. Т.Г.Шевченко в с. Сухий Лиман змінилася, і за уточненням номеру земельної ділянки, він повинен звернутися до посадових осіб Сухолиманської сільської ради. Після чергового звернення до Сухолиманської сільської ради, йому стало відомо, що рішенням ради №327 від 23.12.2003 року передана йому земельна ділянка зі зміненим номером з 99 на 91 була передана в приватну власність ОСОБА_2, у звязку з чим, позивач вважає неправомірними дії посадових осіб Сухолиманської сільської ради щодо зміни нумерації та вилучення у нього земельної ділянки.

У вересні 2006 року ОСОБА_2 також звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з адміністративним позовом до голови Сухолиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області про визнання незаконними дій по відмові у видачі йому листа-замовлення на виготовлення Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,092 га за адресою вул. Т.Г.Шевченко №91 в с. Сухий Лиман Овідіопольського району Одеської області.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.12.2006 року адміністративний позов ОСОБА_2 та адміністративний позов ОСОБА_1 до Сухолиманської сільської ради були обєднані в одне провадження ( а.с.15,т.1).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.03.2009 року адміністративний позов ОСОБА_2 був залишений без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.155 КАС України (а.с. 279, т.1).

В ході судового розгляду справи, з урахуванням уточнень, позивач ОСОБА_1 просив: - визнати неправомірними дії посадових осіб Сухолиманської сільської ради щодо передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки №91 по вул. Т.Г.Шевченко в с.Сухий Лиман Овідіопольського району Одеської області;

- скасувати рішення Сухолиманської сільської ради №327 від 23 грудня 2003 року про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,092га під №91 по вул. Т.Г.Шевченко в с. Сухий Лиман Овідіопольського району;

- скасувати рішення Сухолиманської сільської ради б/н від 03 травня 2006 року «Про надання дозволу на розробку проекту на відведення земельної ділянки площею 0,092га, розташованої за адресою с. Сухий Лиман Овідіопольського району Одеської області по вул. Т.Г.Шевченко №91;

- по фактам підробки документів і використання підробленого документа постановити окрему ухвалу та направити до прокуратури для вжиття відповідних заходів.

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 30.03. 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1А були задоволені частково.

Визнано неправомірними дії посадових осіб Сухолиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області щодо передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки № 91 по вул.Т.Г.Шевченко в с.Сухий Лиман Овідіопольського району Одеської області.

Скасовано рішення Сухолиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області № 327 від 23.12.2003 року про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0.092 га., під № 91 по вул.Т.Г.Шевченко в с.Сухий Лиман Овідіопольського району Одеської області.

Скасовано рішення Сухолиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області б/н від 03.05.2006 року про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,092 га під № 91, розташованої за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с.Сухий Лиман, вул.Т.Г.Шеченко.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим у справі судовим рішенням, ОСОБА_2, в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при вирішення справи порушені норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, у звязку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини у справі.

Рішенням сесії Сухолиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області №172 від 18.03.1994 року позивачу виділено земельну ділянку під забудову житлового будинку та побутових приміщень, розміром 0,10га., розташовану за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Сухий Лиман, вул. Т.Г.Шевченко №99.

21.06.1994 року Овідіопольскою районною державною адміністрацією Одеської області на підставі розпорядження №581 Представника Президента України, ОСОБА_1 дозволено будівництво індивідуального житлового будинку та господарських споруд за типовим проектом на зазначеній земельній ділянці.

У липні 1994 року було виготовлено будівничий паспорт на забудову наданої позивачу земельної ділянки, який був зареєстрований за №660 в Овідіопольскій районній державній адміністрації, але у зв'язку з важким матеріальним становищем, будь яких будівельних робіт на виділеній йому земельній ділянці позивач не здійснював.

23.12.2003 року рішенням № 327 X сесії XXIV скликання Сухолиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області ОСОБА_2 була надана земельна ділянка у приватну власність для ведення селянського господарства площею 0,092га, розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Сухий Лиман, вул. Т.Г. Шевченка, № 91.

Рішенням Сухолиманської сільської ради від 03.05. 2006 року був наданий дозвіл на розробку проекту відведення у власність вищевказаної земельної ділянки, площею 0,092 га.

Відповідно рішення №59 IV сесії V скликання від 27.07. 2006 року Сухолиманської сільської ради було припинено з боку Сухолиманської сільської ради та її осіб здійснення будь-яких дій щодо виконання рішення Сухолиманської ради від 03 травня 2006 року про надання дозволу на розробку проекту відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,092га по вул. Т.Г.Шевченко №91 до надання та повного вивчення усіх документів, необхідних для прийняття рішення.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, підтверджуються матеріалами справи, а отже є встановленими.

Мотивуючи свій висновок з приводу того що земельна ділянка, яка видана ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є однією і тією ж, суд першої інстанції навів наступне: відповідно до копії Генерального плану с.Сухий Лиман від 1994 вул.Т.Г.Шевченко мала земельну ділянку під № 99. Відповідно схематичного ситуаційного плану до будівельного паспорту, затвердженого головою виконкому Сухолиманської сільської Ради та головою земельної комісії Сухолиманської сілльскої Ради сусідом ОСОБА_1 визначений гр-н ОСОБА_4, який має у власності земельну ділянку під № 89, а далі йде земельна ділянка № 91, колишній номер якої був 99. Відповідно до листа голови Одвідіопольської РДА № К-1837 від 09.08.2005 року земельна ділянка, яка була надана ОСОБА_1 18.03.1994 року в с.Сухий Лиман існує, але під іншим номером.

Підтвердженням того, що дійсно було проведено зміну нумерації по вул. Т.Г.Шевченко, в с.Сухий Лиман суд першої інстанції послався також на відповідь Одеського обласного Головного Управління земельних ресурсів Державного комітету України по земельних ресурсах від 18.02.2006 року, згідно якого рішенням Сухолиманської сільради від 23.12.2003 року № 327 земельна ділянка №99 по вул.Т.Г. Шевченко в селі, яка раніше була надана ОСОБА_1, була надана ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції зазначив, що у звязку із зміною нумерації спірним рішенням ОСОБА_2 була наданна земельна ділянка, яка знаходилась у користування ОСОБА_1 без відповідного вилучення, а тому дійшов до висновку, що були порушенні приписи ст.ст.78,116,149,152,155 Земельного Кодексу України та задовольнив позовні вимоги у цієї частині.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України, ст.ст. 78, 116, 149, 152, 155 Земельного Кодексу України.

Так, підставами для визнання акта недійсним (протиправним) є невідповідність його вимогам чинного законодавства або визначеній законом компетенції органу, якій цей акт прийняв. Обовязковою умовою визнання акта протиправним є також порушення у звязку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Згідно абз. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Частинами 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Підстави набуття права на землю визначені ст. 116 Земельного кодексу України, ч. ч. 1, 2,5 якої встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Надання у користування земельної ділянки , що перебуває у власності або користуванні,проводиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно вимог ч. ч. 1, 2, 7 ст. 149 зазначеного Кодексу земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень, а у разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується у судовому порядку.

Матеріалами справи підтверджено, що Сухолиманська сільська рада Овідіопольського району Одеської області прийнявши оскаржуване рішення та надавши дозвіл ОСОБА_2М на розробку проекту відведення земельної ділянки діяла у порушення вищенаведених норм права що є безумовною підставою для їх скасування.

Колегія судів вважає, що суд правильно встановив фактичні обставини справи з приводу того, що земельна ділянка № 99 , яка у 1993 році була надана позивачу у справі, є тією самою ділянкою, яка протиправно була надана ОСОБА_2 оскаржуваним рішенням, тому як досліджені судом першої інстанції докази достеменно свідчать про те, що факт зміни нумерації дійсно мав місце по вул. Т.Г.Шевченко в с.Сухий Лиман.

Отже, колегія суддів уважає безпідставними доводи ОСОБА_2 з того приводу, що ОСОБА_1 належить земельна ділянка під № 99, а не під №91, оскільки вони суперечать обставинам в адміністративній справі, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Окрім того, із матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту (с.Сухий Лиман), яка відповідно до вимог ст.38 Земельного Кодексу України відноситься до земель житлової та господарської забудови. Утім чинним законодавством не передбачено передачу земельної ділянки із земель житлової та господарської забудови у приватну власність громадянам для ведення селянського господарства без зміні її цільового призначення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 щодо скасування правових актів індивідуальної дії обґрунтовані, а суд першої інстанції ґрунтовано їх задовольнив.

На спростування доводів апелянта з приводу фактичного існування на момент виникнення спірних правовідносин окремої земельної ділянки № 99 на території сільської громади с.Сухий Лиман Овідіопольського району Одеської області, колегія суддів зазначає що вони нічим обєктивно не підтверджуються та суперечать дослідженими судом доказами.

Доводи апелянта, що рішення про виділення позивачу земельної ділянки під забудову житлового будинку та побутових приміщень не може бути законним з посиланням на те, що через цю земельну ділянку проходять комунікації звязку та електропередачі, судом відхиляються, як такі, які не стосуються предмету спору у даній справі.

Колегія суддів вважає, що право ОСОБА_2, якій вважає себе правомірним набувачем земельної ділянки, не підлягає захисту шляхом задоволення апеляційної скарги та відмови у задоволенні позову ОСОБА_1, оскільки він не позбавлений права вимагати від відповідача у справі прийняття рішення щодо видачі іншої земельної ділянки або відшкодування шкоди унаслідок прийняття незаконного рішення щодо передачі йому земельної ділянки, яка раніше була передана іншій особі, якщо для цього існують підстави , передбачені ст. 1173 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 195, 196; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 березня 2010 року у справі № 2-а-276/10/1521 за позовом ОСОБА_1 до Сухолиманської сільської ради Овідіопольского району Одеської області, третя особа - ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій посадових осіб сільської ради, про скасування рішення сільської ради залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення у повному обсязі рішення суду апеляційної інстанції.

Дата складення та підписання ухвали суду в повному обсязі 18 жовтня 2010 року

Головуючий:

Судді: