Справа № 813/8794/14
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року Справа № 876/2254/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючогосудді Сеника Р.П.,

суддів Хобор Р.Б., Попка Я.С.

з участю секретаря судового засідання Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Миколаївському районі Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04.02.2015 року у справі № 813/8794/14 за позовом Управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Миколаївському районі Львівської області про зобов'язання вчинити дії, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся із адміністративним позовом до суду, в якому просив:

- зобов'язати відповідача прийняти до відшкодування та включити до щомісячних актів звірок суми пенсій, виплачених за квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2014 року громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на загальну суму 3600 грн.;

- стягнути з відповідача не прийняті до відшкодування суми пенсій, які було виплачено за квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2014 року громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в розмірі 3600 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідачем необґрунтовано відмовлено позивачу у включенні до щомісячних актів щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (далі - акти звірок) за квітень-листопад 2014 року витрати на виплату і доставку пенсій по інвалідності громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на загальну суму 3600 грн. Як пояснив позивач, нещасні випадки, які спричинили трудове каліцтво названих вище осіб сталися з ними на території Російської Федерації ще у період її входження до складу СРСР як республіки. З покликанням на положення Угоди «Про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення» від 13.03.1992 року позивач зазначив, що пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, якщо страховий випадок стався на території держав-учасниць Угоди, призначаються за законодавством України і виплачуються з коштів Пенсійного фонду України. Також позовна заява мотивована нормами Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14.01.1998 року за № 16/98-ВР, Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04.02.2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Миколаївському районі Львівської області на користь Управління пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області витрати на виплату пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва, виплачених за червень-листопад 2014 року, на загальну суму 2700 (дві тисячі сімсот) гривень. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки дане рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та таке, що неповно відображає обставини, які мають істотне значення для даної справи.

Просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04.02.2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повнісстю.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до акта №23 форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві від 20.12.1996 року нещасний випадок з гр. ОСОБА_3 стався 20.12.1996 року під час виконання робіт в котельні ПМК с. Еруза Красноярського краю, АО АС «Полюс» (м. Красноярськ, Російська Федерація). З лютого 1998 року ОСОБА_3 призначено пенсію по інвалідності, що підтверджується долученим представником позивача рішенням Миколаївського відділу соціального захисту населення.

Нещасний випадок з гр. ОСОБА_4 стався 16.10.1992 року на трубній базі Нафтогазодобувного управління «Муравленковснефть» (м. Муравленко, Тюменська область, Російська Федерація), про що також складено акт типової форми № Н-1 від 18.10.1992 року. З серпня 1994 року ОСОБА_4 призначено пенсію по інвалідності внаслідок трудового каліцтва, на підтвердження чого також долучено копію рішення органу соціального захисту населення від 01.06.1994 року.

Відповідно до акта форми Н-1 від 27.11.1987 року нещасний випадок з ОСОБА_2 стався 17.11.1987 року при виконанні робіт в цеху ПГО «Ленанефтегазгеология» (с. Кисил-Сир, Республіка Саха (Якутія), Російська Федерація). Згідно з протоколом Якутської АССР від 26.04.1988 року ОСОБА_2 з 17.03.1988 року призначено пенсію у зв'язку з трудовим каліцтвом.

На підтвердження факту нарахування та виплати пенсій гр. ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за період червень-листопад 2014 року позивач надав відповідні довідки про суми щомісячних виплат кожному з них.

Витрати на виплату ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва за період червень-листопад 2014 року на загальну суму 2700 грн. (по 150 грн. щомісяця кожному із названих пенсіонерів) позивач включав в акти звірок за червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2014 року, проте Відділення виконавчої дирекції Фонду відмовилося приймати ці виплати до відшкодування з тих мотивів, що нещасний випадок стався за межами України.

Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що нещасний випадок з ОСОБА_5, який спричинив трудове каліцтво, стався у 1987 році на території колишньої республіки СРСР, відтак відповідно до наведених вище норм законодавства витрати управління ПФУ у Миколаївському районі, понесені на виплату йому пенсії по інвалідності, підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду. Щодо витрат на виплату пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва ОСОБА_3 та ОСОБА_4, то оскільки нещасний випадок на виробництві з кожним із них стався на території держави-учасниці Угоди, то в силу наведених вище норм законодавства пенсії по інвалідності призначаються їм відповідно до законодавства України, відтак Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України зобов'язаний відшкодувати Пенсійному фонду витрати на виплату пенсій у зв'язку з трудовим каліцтвом.

В частині позовних вимог позивача про зобов'язання відповідача включити в акти щомісячної звірки осіб, яким виплачено пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання витрати на виплату основного розміру пенсії ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за червень-листопад 2014 року на загальну суму 2700 грн. не підлягав задоволенню, оскільки встановлений порядок включення таких витрат розрахований на відсутність спору, а таким чином в цій частині позовних вимог суд першої інстанції відмовив у задоволення таких вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14.01.1998 року за №16/98-ВР (далі - Основи) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом (далі - роботодавець), громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

У статті 4 Основ, залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Згідно п.4 ст.25 Основ, за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Враховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, відповідно до статті 25 Основ, є Фонд, що також передбачено статтею 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року № 1105-ХIV (далі - Закон №1105-XIV), яка визначає перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом.

Відповідно до частини 4 статті 26 Основ встановлено, що якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Аналогічне правило закріплене частиною другою статті 24 Закону №1105-XIV, відповідно до пункту 5 якої, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між фондом і страховиком з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення. За змістом цієї норми взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів.

Таким чином, витрати, понесені органами ПФУ у зв'язку із виплатою та доставкою пенсії по інвалідності від трудового каліцтва (у тому числі й пенсії особам, які стали інвалідами від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР), підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду як належного страховика від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

Враховуючи вищенаведене, колегія суду вважає, що даний адміністративний позов є підставним, обґрунтованим і підлягає до задоволення частково.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при вирішенні оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Миколаївському районі Львівської області - залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04.02.2015 року у справі № 813/8794/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Р.П. Сеник

Судді : Р.Б. Хобор

Я.С. Попко