Справа № 462/1311/14-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року м. Київ К/800/13462/15

К/800/17825/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.
провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційними скаргами ОСОБА_4 та Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2015 року у справі №462/1311/14-а за позовом ОСОБА_4 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження від 17 квітня 2013 року № 232 «Про самочинне перепланування, здійснене ОСОБА_4.».

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2015 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 232 від 17 квітня 2013 року «Про самочинне перепланування, здійснене ОСОБА_4.» в частині зобов'язання ОСОБА_4 демонтувати газові прилади, самочинно обладнані площі житлової кімнати та привести планування квартири АДРЕСА_1 до попереднього стану. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позову, та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради також звернулась касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 17.04.2013 року Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради прийнято розпорядження № 232 «Про самочинне перепланування, здійснене гр. ОСОБА_4.», яким зобов'язано позивача - наймача квартири АДРЕСА_1 (ОСББ «Титан»), в термін до 01.05.2013 року демонтувати газові та сантехнічні прилади, самочинно обладнані на площі житлової кімнати під літ.58-5 пл.11,3м2 з порушенням п.2.28 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» та привести планування квартири №58 на вул. Ряшівській, 27 до попереднього стану. Відповідно до рішення спільного засідання адміністрації профкому ВАТ «Завод «Львівсільмаш» (протокол №9 від 16.01.2001 р.) мешканцям квартир №58 та №59 на вул. Ряшівська, 27 дозволено обладнати кухні на площі побутової кімнати під літ.64 пл.16,1м2.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про його скасування.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди дійшли висновку про протиправність оскаржуваного розпорядження в частині зобов'язання ОСОБА_4 демонтувати газові прилади, оскільки система газопостачання була введена в експлуатацію ще в 1998 році, а тому висновок відповідача про самочинне встановлення позивачем газових приладів є передчасним та необґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 4 Правил безпеки систем газопостачання України, затверджених наказом Державного комітету України по нагляду з охорони праці № 254 від 01.07.1997 року, передбачено, що введення в експлуатацію систем газопостачання дозволяється за наявності акта прийняття об'єкта.

Відповідно до листа ПАТ «Львівгаз» від 20.11.2014 року № 07/2-8130 та акту прийомки внутрішньобудинкового (внутрішньоцехового) газопроводу в експлуатацію від 23.02.1998 року вбачається, що в квартирі №58 була введена в експлуатацію внутрішня система газопостачання, до складу якої входить два елементи, а саме: плита газова (ПГ-4) та газовий лічильник, які були встановлені на підставі робочого проекту, розробленого в 1998 році проектно-конструкторською групою ВАТ «Львівгаз».

Як вбачається з витягу з протоколу № 12 засідання міжвідомчої комісії від 09.04.2013 року, відповідачу на час винесення оскаржуваного розпорядження нічого не було відомо щодо прийняття в експлуатацію системи газопостачання в квартирі АДРЕСА_1.

Зважаючи на те, що система газопостачання в квартирі №58 на вул. Ряшівській, 27 у м. Львові була введена в експлуатацію в 1998 році, висновок відповідача про те, що в 2013 році всі газові прилади були самочинно встановленні позивачем є передчасним та необґрунтованим.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку, що оскаржуване розпорядження в частині зобов'язання позивача демонтувати газові прилади в квартирі АДРЕСА_1 та привести квартиру до попереднього стану є протиправним, оскільки винесене передчасно та без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому підлягає скасуванню.

Що стосується правомірності оскаржуваного розпорядження в частині зобов'язання позивача демонтувати сантехнічні прилади, самочинно обладнані на площі житлової кімнати, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992р. № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Пунктом 2.28 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» визначено, що не допускається розміщення вбиральні та ванної (або душової) над житловими кім натами і кухнями. Ці приміщення допускається розміщувати над кухнею квартир, розташованих у двох рівнях. Не допускається кріплення приладів і трубопроводів безпосередньо до міжквартирних стін і перегородок, які огороджують житлові кімнати.

Так, в обґрунтування позовних вимог в цій частині, ОСОБА_4 вказував, що сантехнічні прилади були встановлені ще у 1998 році.

Між тим, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що позивач мав дозвіл на встановлення вищевказаних сантехнічних приладів від ОССБ «Титан, на балансі якого знаходиться даний будинок», та від органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Крім того, відомості про встановлення зазначених сантехнічних приладів містяться лише у проекті приведення до нормативних вимог самочинно здійсненого перепланування квартири АДРЕСА_1, розроблених у 2013 році ПП «Універсал Проект».

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Таким чином, суди дійшли обґрунтованого висновку, що позивач самочинно встановив сантехнічні прилади на площі житлової кімнати під літ.58-5 пл.11,3м2 з порушенням вимог п.2.28 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення».

Відповідно до пункту 4.3.4 Положення про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради № 5 від 06.01.2012 року, районна адміністрація розглядає та вживає заходи у встановленому виконавчим комітетом порядку щодо фактів самовільного будівництва.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів про відсутність підстав для скасування розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 17 квітня 2013 року № 232 «Про самочинне перепланування, здійснене ОСОБА_4.» в частині зобов'язання позивача демонтувати сантехнічні прилади, самочинно обладнані на площі житлової кімнати.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання Залізничної районної адміністрації на те, що позивачем не надано, а судом не досліджувалось, наявність акту, який дозволяє введення в експлуатацію системи газопостачання. Так, в матеріалах справи наявний Акт прийомки внутрішньобудинкового газопроводу в експлуатацію від 23.02.1998р. (а.с. 116), яким комісією у складі представників ВАТ «Львівгаз» та підрядної організації ТОВ «Енергозберігаючі технології» розглянуто проект і виконавсько-технічну документацію на встановлення внутрішньобудинкового газового обладнання, проведено її зовнішній огляд та встановлено газове обладнання. Також у зазначену Акті зазначено, що монтаж внутрішньобудинкового газового обладнання виконано по замовленню ОСОБА_4.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що судом першої та апеляційної інстанцій повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

УХВАЛИЛА:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради відхилити.

Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: