Справа № 826/24345/15
Суддя: Нагорянський С.І.
Дата ухвалення: 2016-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 лютого 2016 року № 826/24345/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Нагорянський С.І. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Генеральної прокуратури України Служби безпеки України, Прокуратури міста Києва, Голови Шевченківського районного суду міста Києва, Заступника начальника відділу прокуратури м. Києві Воліка О.Л., Заступника начальника ГСУ Служби безпеки України Маякова В.
про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язати вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України (далі - відповідач 1), Служби безпеки України (далі - відповідач 2), Прокуратури міста Києва (далі - відповідач 3), Голови Шевченківського районного суду міста Києва (далі - відповідач 4), Заступника начальника відділу прокуратури м. Києві Воліка О.Л. (далі - відповідач 5), Заступника начальника ГСУ Служби безпеки України Маякова В. (далі - відповідач 6), в якому з урахуванням доповнень просив:

- визнати незаконною бездіяльність всіх відповідачів у невиконанні ухвали Шевченківського районного суду м. Києва, постановленої 04 вересня 2015 року у справі № 761/24862/15-к, провадження № 1-кс/761/11688/2015;

- зобов'язати відповідача 4 у відповідності до статті 535 КПК України вчинити певну дію заради виконання рішення, а саме: скласти розпорядження Шевченківського районного суду м. Києва про виконання рішення і разом з копією рішення направити для виконання відповідачу-2 (СБУ);

- зобов'язати відповідача 1 (Генеральну прокуратуру України) і відповідача-3 (Прокуратуру міста Києва) забезпечити виконання рішення відповідачем2 (СБУ);

- визнати незаконною бездіяльність заступника начальника відділу прокуратури м. Києві Воліка О.Л., заступника начальника ГСУ Служби безпеки України Маякова В. за ухилення від виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва, постановленої 04 вересня 2015 року у справі № 761/24862/15-к, провадження № 1-кс/761/11688/2015;

- встановити відсутність компетенції суб'єкта владних повноважень стосовно заступника начальника відділу прокуратури м. Києві Воліка О.Л. та заступника начальника ГСУ Служби безпеки України Маякова В.

- відшкодувати на користь позивача за рахунок коштів Державного бюджету за всіх відповідачів солідарно моральну шкоду у розмірі 1200000 грн.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов з урахуванням доповнень, просив його задовольнити повністю.

Відповідачі 1, 2, 3, 4 проти позову заперечували з підстав викладених в запереченнях долучених до матеріалів справи.

Відповідачі 4, 5, 6 своїх представників в судове засідання не направили, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце судового розгляду справи.

У зв'язку з неприбуттям в судове засідання 22 січня 2016 року представників відповідачів 4, 5, 6 та керуючись частиною 6 статті 128 КАС України, суд продовжив розгляд справи у порядку письмового провадження.

Свою позицію позивач аргументував тим, що 21 вересня 2015 року він звернувся до голови Шевченківського районного суду м. Києва та голови Служби безпеки України з заявою, у якій просив відповідних службових осіб суду та СБУ рекомендованим листом з повідомленням надати йому вичерпну інформацію про підстави щодо невиконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 04 вересня 2015 року у справі № 761/24862/15-к та не причини, чому не розпочато досудове розслідування.

Лист був надісланий електронною поштою на відповідні адреси: Шевченківського районного суду м. Києва - , та СБ України - .

Листом від 01 жовтня 2015 року №15/1-20765-14 за підписом заступника начальника відділу прокуратури м. Києва Воліка О.Л. позивача було повідомлено про те, що його заява не містить достатніх даних, які б достовірно свідчили про наявність ознак кримінального правопорушення, що охоплюється поняттям злочину, визначеним ст.11 КК України.

Крім того, в листі вказувалось, що незгода з постановленим судовим рішенням не є підставою для притягнення судді до відповідальності. З урахуванням чого відсутні підстави для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Також позивач вказує, що Службою безпеки України було відмовлено йому у виконанні вказаної вище ухвали Шевченківського районного суду м. Києва, постановленої 04 вересня 2015 року за змовою з іншими відповідачами у цій справі.

У зв'язку з неправомірними діями, на думку позивача, йому була завдана моральна шкода, яку він просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь в розмірі 1200000,00 грн.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників процесу, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного.

04 вересня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва виніс ухвалу у справі № 761/24862/15-к, провадження № 1-кс/761/11688/2015 якою зобов'язав слідчого Служби безпеки України внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 про вчинення правопорушення від 21 серпня 2015 року (а.с. 12).

Вказана ухвала була направлена суддею Шевченківського районного суду м. Києва Голуб О.А. позивачу та СБ України з супровідними листами від 04 вересня 2015 року № 39798/15-Вих/761/24862/15-к/1-кс/761/11688/2015/Г-30 та №39798/15-Вих/761/24862/15-к/Г-30, що підтверджується копіями відповідних поштових відправлень з відмітками про отримання наданими представником Шевченківського районного суду м. Києва разом з запереченнями на позов та долученими до матеріалів справи (а.с.72-76).

Листом від 18 вересня 2015 року № 6/12486 Головного слідчого управління СБ України направлено ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 вересня 2015 року у справі № 761/24862/15-к до Генеральної прокуратури України.

В судовому засіданні 22 січня 2016 року з метою з'ясування судом у представника СБ України про підстави направлення ухвали до Генеральної прокуратури України та зволікання з її виконанням, останній пояснень надати не зміг. В запереченнях управління СБ України долучених до матеріалів справи пояснень таких підстав також не вказано, зазначено лише, що строки для виконання ухвал судів з такими зобов'язальними вимогами законодавством України не встановлені.

Крім того, в поясненнях СБ України зазначено, що затримка з виконанням ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 04 вересня 2015 року пов'язана з витребуванням у прокуратури м. Києва заяви ОСОБА_1 про злочин від 21 серпня 201року, що підтверджується копією листа від 05 жовтня 2015 року № 6/13213 за підписом заступника начальника Головного управління полковника юстиції Тиводар Б. (а.с.144-146).

Виконувач обов'язків начальника другого наглядового відділу управління наглядової діяльності у кримінальних провадженнях слідчих органів прокуратури ОСОБА_5 повернув вказану ухвалу до Головного слідчого управління СБ України своїм листом від 28 вересня 2015 року № 17/7-28774-06 з роз'ясненням, що після виконання слідчим СБУ цієї ухвали, за наявності підстав, кримінальне провадження з дотриманням правил підслідності має бути передано до відповідного органу досудового розслідування згідно вимог ст.216 КПК України. (а.с.129).

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні 22 жовтня 2015 року ОСОБА_5 підтвердив свою позицію викладену у вказаному листі та позицію відповідача - Генеральної прокуратури України оголошену її представником під час слухання справи та в запереченнях на позов.

Електронним листом від 21 вересня 2015 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м, Києва - , та СБ України - . із заявою про надання йому інформації стосовно виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 04 вересня 2015 року.

22 жовтня 2015 року слідчим Головного слідчого управління СБУ Ячним С.І. було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань інформацію щодо вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_1 від 21серпня 2015 року.

В судовому засіданні представник відповідача - СБ України пояснив, що 22 жовтня 2015 року листом № 6/14208 позивач був повідомлений про виконання вказаної ухвали суду. Така ж позиція висвітлена в його запереченнях на позов з додатком копії цього листа (а.с.147).

Однак в тому ж судовому засіданні позивач заявив, що не отримував жодного повідомлення від СБ України про виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 04 вересня 2015 року. Доказів направлення такого повідомлення позивачу відповідачем - СБ України суду надано не було.

Станом на час розгляду справи відповіді на вказане звернення позивачем не отримано.

Згідно Закону України "Про звернення громадян" (в редакції, що діяла станом на березень 2014 року), громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (ст. 1 Закону).

Дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України" (ст. 12 Закону).

Скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду (ст. 16 Закону).

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи (ст. 19 Закону).

Частиною 1 ст. 307 КПК України передбачено, що за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.

Статтею 214 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов'язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Статтею 535 КПК України передбачений порядок звернення судового рішення до виконання, а саме, судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено цим Кодексом, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції або Верховного Суду України. Суд разом із своїм розпорядженням про виконання судового рішення надсилає його копію відповідному органу чи установі, на які покладено обов'язок виконати судове рішення. Органи, що виконують судове рішення, повідомляють суд, який постановив судове рішення, про його виконання.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було реалізовано своє право передбачене ст.ст. 303-308 КПК України та оскаржено бездіяльність слідчого СБ України результатом чого була ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 04 вересня 2015 року, виконання якої було покладено на слідчого СБ України.

В даному випадку суд погоджується з твердженням позивача, що виконання ухвали суду повинно було здійснюватись у відповідності до наведених вище норм КПК України, однак слідчий СБУ безпідставно направив її до Генеральної прокуратури України.

Згідно ст. 30 Закону України "Про прокуратуру", прокурор вживає заходів до того, щоб органи, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування (дізнання та досудове слідство): 1) додержували передбачений законом порядок початку та проведення оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування діянь, що містять ознаки кримінального правопорушення, закриття кримінального провадження, а також додержували строки здійснення досудового розслідування та тримання осіб під вартою; 2) не допускали порушення законності під час проведення оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування; 3) виявляли причини вчинення кримінальних правопорушень і умови, що сприяють цьому, вживали заходів до їх усунення.

Прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при проведенні досудового розслідування (дізнання та досудового слідства) у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням. Повноваження прокурора при здійсненні нагляду за додержанням законів органами, що здійснюють досудове розслідування, визначаються кримінальним процесуальним законодавством.

Прокурор має право в необхідних випадках доручати керівникам органів досудового розслідування, внутрішніх справ, національної безпеки проведення у підвідомчих їм підрозділах перевірок з метою усунення порушень та забезпечення повного розкриття діянь, що містять ознаки кримінального правопорушення.

Оскільки досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні здійснюється слідчим органом СБУ, заяви позивача від 21 вересня 2015 року та 18 жовтня 2015 року підлягають розгляду Генеральною прокуратурою України, яка здійснює нагляд за провадженням досудового розслідування, зокрема, за відповідним органом досудового розслідування, але питання щодо цих правовідносин не є предметом розгляду цієї адміністративної справи.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для визнання протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо невчасного внесення в Єдиний реєстр досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 04 вересня 2015 року у справі № 761/24862/15-к, провадження № 1-кс/761/11688/2015 та щодо ухилення від виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 04 вересня 2015 року у справі № 761/24862/15-к, провадження № 1-кс/761/11688/2015.

Стосовно позовних вимог до Голови Шевченківського районного суду міста Києва про зобов'язання у відповідності до статті 535 КПК України вчинити певну дію заради виконання рішення, а саме: скласти розпорядження Шевченківського районного суду м. Києва про виконання рішення і разом з копією рішення направити для виконання СБ України, суд вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. з наступних підстав.

Як пояснив представник відповідача 4, Інструкцією з діловодства в місцевих загальних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року № 173 визначено зміст та форму непроцесуальних документів, що формуються у діловодстві судів при здійсненні судочинства. При цьому форма та зміст такого розпорядження, як просить позивач, Інструкцією не передбачено.

З приводу вимог позивача про зобов'язання Генеральну прокуратуру України та Прокуратуру міста Києва забезпечити виконання рішення суду Службою безпеки України, суд відмовляє у їх задоволенні, оскільки виконання рішення суду покладено саме на слідчого Служби безпеки України.

Стосовно позовних вимог про встановлення відсутності компетенції суб'єкта владних повноважень стосовно заступника начальника відділу прокуратури м. Києві Воліка О.Л. та заступника начальника ГСУ Служби безпеки України Маякова В., суд зазначає наступне.

Згідно пункту 3 частини 2 статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Компетенцію державного органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Внаслідок різного тлумачення законодавства компетенція суб'єктів владних повноважень може перетинатися, внаслідок чого виникає компетенційний спір.

Завданням суду у компетенційних спорах, з урахуванням загального завдання адміністративного судочинства, є розв'язання законодавчих колізій, а також, усунення наслідків дублювання повноважень суб'єктів владних повноважень.

Як наслідок, позивачем у компетенційних спорах є суб'єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб'єкт владних повноважень своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або у випадку, коли прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

Таким чином, спори, визначені п. 3 ч. 2 ст. 17 КАС України, можуть виникати внаслідок різного тлумачення суб'єктами владних повноважень законодавства щодо їхньої компетенції на вирішення певних питань у сфері управління.

Так, пунктом 6 частини 4 статті 105 КАС України визначено, що адміністративний позов може містити вимогу про встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Тобто, адміністративний позов може містити вимогу про встановлення компетенції, разом з тим, така вимога може мати місце лише у спорі між близькими за функціями суб'єктами владних повноважень, що виник з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Вимоги позивача про відшкодування за рахунок коштів Державного бюджету за всіх відповідачів солідарно моральної шкоди у розмірі 1200000 грн. задоволенню також не підлягають, з урахуванням наступного.

В силу ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

В силу ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4 (із змінами і доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність факту такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача (відповідача), наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача (відповідача) та вини останнього (відповідача) в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем не надано доказів наявності причинно-наслідкового зв'язку між обставинами якими він обґрунтовує свої вимоги та діями відповідачів, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення адміністративного позову ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 69-71, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо невчасного внесення в Єдиний реєстр досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 04 вересня 2015 року у справі № 761/24862/15-к, провадження № 1-кс/761/11688/2015.

3. Визнати протиправною бездіяльність заступника начальника ГСУ Служби безпеки України Маякова В. щодо ухилення від виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 04 вересня 2015 року у справі № 761/24862/15-к, провадження № 1-кс/761/11688/2015.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя С.І. Нагорянський