Справа № 813/2610/15
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року Справа № 876/7521/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючої судді Хобор Р.Б.

суддів: Попка Я.С., Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю "Миколаївцемремонт" на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2015 року у справі за позовом управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області до Товариства з додатковою відповідальністю "Миколаївцемремонт" про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області звернулось в суд з позовом до відповідача - ТДВ "Миколаївцемремонт", в якому просило стягнути заборгованість з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за квітень 2015 року в розмірі 28725,29 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2015 року позов задоволено. Стягуто з товариства з додатковою відповідальністю "Миколаївцемремонт" на користь управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області 28725,29 грн. заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що позивачем неправильно застосовано норми чинного законодавства в частині призначення пільгових пенсій працівникам відповідача, зокрема, безпідставно не застосовано норми ч.4 ст.13 та ст.100 Закону України „Про пенсійне забезпечення", у зв'язку з чим ТДВ ""Миколаївцемремонт" не повинно покривати такі фактичні витрати, оскільки такі з 01 січня 2005 року покриваються за рахунок коштів Державного бюджету України. Крім того, судом першої інстанції порушено принципи законності, рівності сторін в процесі, змагальності сторін, оскільки не будо надано відповідачу можливості надати суду свої докази і довести перед судом їх переконливість. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що товариство з додатковою відповідальністю "Миколаївцемремонт" є платником збору на обов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, зареєстрований як такий в управлінні Пенсійного фонду України у Миколаївському районі Львівської області.

Згідно з розрахунком сум заборгованості з відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" ст. 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення" фактичні витрати позивача на виплату та доставку таких пенсій за квітень 2015 року становлять 28725,29 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" ТДВ "Миколаївцемремонт" є платником збору на обов'язкове державне пенсійне страхування і на нього покладається обов'язок сплачувати у встановлених розмірах збір, який складає фактичні витрати на оплату праці, витрати на виплату пенсій, витрати на доставку пенсій, призначених відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абз.1 цього пункту, пенсії призначаються за нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до ст.27 та з урахуванням норм ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

На момент набрання чинності Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" питання щодо відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених згідно з п."б"-"з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" було врегульовано Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до п.п.1,2 ст.1 якого відповідач є платником збору на обов'язкове державне пенсійне забезпечення.

Згідно з абз.4 п.1 ст.2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" для платників збору, визначених п.п.1,2 ст.1 цього Закону, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до п.п."б"-"з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст.12 вказаного Закону.

Абз.3 п.1 ст.4 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено ставку на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 100 відсотків від об'єкта оподаткування, визначеного абз.4 п.1 ст.2 цього Закону.

Відповідно до п.6.1 Інструкції про порядок обчислення та сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України № 21-1 від 19 грудня 2003 року, відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до ч.2 Розділу 15 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Приписами п.6.4 вказаної Інструкції передбачено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до ч.2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Відповідно до вимог п.6.8 Інструкції визначено, що підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Згідно з п. 6.10 Інструкції, відшкодування сум і фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, здійснюється підприємством на рахунки органу Пенсійного фонду за місцем його реєстрації.

Положення ст.ст. 14, 15 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачають, що платниками страхових внесків до Пенсійного фонду України є підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у п.п.1, 10, 15 ст.11 цього Закону.

Відповідачем не заперечується факт призначення особам, зазначеним у розрахунках, пільгових пенсій, а в силу вимог закону витрати на виплату та доставку пенсій, які призначені працівникам підприємства відповідно до п."б" - "з" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" покриваються підприємствами до досягнення такими особами встановленого законом пенсійного віку.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про підставність позовних вимог щодо стягнення з ТДВ "Миколаївцемремонт" заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за квітень 2015 року в розмірі 28725,29 грн., оскільки згідно з пенсійним законодавством відповідач зобов'язаний відшкодовувати органу Пенсійного фонду витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам, що здобули стаж, який дає право на даний вид пенсії на цьому підприємстві. Крім того, сума заборгованості підтверджена належними доказами, підстав для звільнення відповідача від її оплати чи доказів її сплати суду не надано.

Така правова позиція узгоджується з судовою практикою Верховного Суду України (постанова від 19 березня 2013 року справа № 21-60а13), а в силу вимог ст.244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта в частині відсутність у нього обов'язку щодо сплати боргу, який стосується страхового стажу до 01 січня 1992 року, оскільки відповідно до положень ст.100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством. Оскільки дані працівники станом на 01 січня 1992р. не мали достатнього стажу для призначення пільгової пенсії, тому правові підстави для призначення їм пенсії на підставі ст.100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" були відсутніми. Натомість, цим працівникам призначені пільгові пенсії на підставі ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачає відшкодування витрат на виплату і доставку цих пенсій.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів прийшла до переконання про те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Миколаївцемремонт" залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2015 року у справі № 813/2610/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р.Б. Хобор

Судді Я.С. Попко

Р.П. Сеник