Справа № 823/26/16
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року справа № 823/26/16

17 год. 15 хв. м.Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Бабич А.М.,

суддів: Каліновської А.В., Тимошенко В.П.,

за участю:

секретаря судового засідання - Попельнухи Ю.І.,

позивача - ОСОБА_1 (особисто),

представника позивача - ОСОБА_2 (згідно з договором),

представника відповідачів 1, 3 - Сіроштан О.М. (згідно з довіреностями),

представника відповідача 2 - не прибув;

представників третіх осіб на стороні відповідачів без самостійних вимог на предмет спору:

Управління Держгеокадастру у Золотоніському районі Черкаської області - не прибув,

Головного Управління Держгеокадастру у Черкаській області - Атамась І.М. (згідно з довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства земельних ресурсів України, комісії з реорганізації Державного агентства земельних ресурсів України, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, треті особи на стороні відповідачів без самостійних вимог на предмет спору: Управління Держгеокадастру у Золотоніському районі Черкаської області, Головне Управління Держгеокадастру у Черкаській області, - про визнання незаконними дій та бездіяльності і зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У Черкаський окружний адміністративний суд звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) до Державного агентства земельних ресурсів України (далі - відповідач 1), комісії з реорганізації Державного агентства земельних ресурсів України (далі - відповідач 2), Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - відповідач 3) з адміністративним позовом, в якому з урахуванням збільшення позовних вимог просив:

визнати неправомірними дії відповідачів 1 та 2 щодо повідомлення 11.12.2015 позивача про вивільнення з посади начальника Управління Держземагентства у Золотоніському районі Черкаської області та визнати таке попередження протиправним;

визнати незаконною бездіяльність відповідача 2 та 3 щодо непереведення позивача внаслідок реорганізації Управління Держземагентства у Золотоніському районі Черкаської області на рівнозначну посаду начальника Управління Держгеокадастру у Золотоніському районі Черкаської області;

зобов'язати відповідача 3 вчинити дії щодо призначення позивача в порядку переведення на рівнозначну посаду начальника Управління Держгеокадастру у Золотоніському районі Черкаської області;

зобов'язати відповідача 3 у місячний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили подати суду звіт про виконання рішення в частині зобов'язання призначити позивача на посаду.

Позов мотивований тим, що відповідачі не врахували передбачений Кодексом законів про працю України обов'язок роботодавця під час реорганізації вирішити питання переведення працівника на рівнозначну посаду. Позивач вважає, що попереджуючи про вивільнення та пропонуючи йому посаду головного спеціаліста відповідачі порушили його трудові права. Тому, просив задовольнити позов.

Відповідачі та представники третіх осіб на стороні відповідачів без самостійних вимог на предмет спору проти задоволення позову заперечували з тих підстав, що оскаржувані дії вчинені відповідно до вимог чинного законодавства. Просили врахувати, що попередження про вивільнення працівників є обов'язком роботодавця під час його реорганізації. Оскаржувані дії та рішення прийняті з огляду на встановлений та ніким не оскаржений наказ про конкурсний порядок призначення на керівні посади, в т.ч. у новоутвореному державному органі, до якого було допущено позивача. Проте позивач у конкурсі не переміг і на час здійснення оскаржуваних дій інші посади, ніж на яку пропонувалося позивачу, не були вакантними.

Заслухавши пояснення, доводи та міркування представників осіб, які брали участь у справі, повно та об'єктивно дослідивши докази у їх взаємозв'язку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

З письмових доказів у справі суд встановив, що наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 11.11.2013 №379-кт/а позивача призначено на посаду начальника Управління Держземагентства у Золотоніському районі Черкаської області в порядку переведення з Головного управління Держземагентства у Черкаській області. Позивача було звільнено із займаної посади за порушення присяги державного службовця, проте в подальшому поновлено на виконання постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 31.10.2014 у справі №823/2913/14, яка набрала законної сили 26.05.2015.

У зв'язку з реорганізацією Управління Держземагентства у Золотоніському районі Черкаської області шляхом приєднання до Управління Держгеокадастру у Золотоніському районі Черкаської області 11.12.2015 позивачу вручено попередження про його вивільнення за п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України від 12.10.1971 (далі - КЗпП) та запропоновано переведення на посаду головного спеціаліста з державного геодезичного нагляду новоутвореного органу. Суд встановив, що таким відносинам передували наступні.

По-перше, передумовою здійснення оскаржених дій стало прийняття постанови Кабінетом Міністрів України 10 вересня 2014 року №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади». Абзацом другим п.1 постанови КМУ створено Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, реорганізувавши Державне агентство земельних ресурсів України шляхом перетворення. На її виконання відповідач 2 наказом від 21.09.2015 №432 реорганізував Управління Держземагентства у Золотоніському районі Черкаської області шляхом приєднання до Управління Держгеокадастру у Золотоніському районі Черкаської області. Пунктом 3 додатку 3 до цього наказу передбачено попередження працівників Управління Держземагентства у Золотоніському районі Черкаської області про майбутнє вивільнення не пізніше, ніж за 2 місяці до вивільнення.

Отже на підставі зазначених підзаконних актів у державного органу, очолюваному позивачем, відбувається зміна в організації праці, сфері підпорядкування. Державний орган, очолюваний позивачем, до часу прийняття зазначеної постанови КМУ згідно з відповідним положенням перебував під сферою управління Міністерства аграрної політики та продовольства України, а державний орган, до якого його за рішенням Уряду України приєднано - Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства.

Так, основними функціями Міністерства аграрної політики та продовольства України відповідно до п.1 його Положення, затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року №500/2011, є забезпечення реалізації державної аграрної політики, політики у сфері сільського господарства та з питань продовольчої безпеки держави, державної політики в галузях рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних живих ресурсів, регулювання рибальства та безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства, ветеринарної медицини, безпечності харчових продуктів, у сферах карантину та захисту рослин, охорони прав на сорти рослин, земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, лісового та мисливського господарства, нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Натомість, Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України згідно з відповідним Положенням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 квітня 2014 року №197, забезпечує формування та реалізує державну регіональну політику, державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування, житлово-комунального господарства, а також забезпечує формування державної політики у сфері архітектурно-будівельного контролю та нагляду, контролю у сфері житлово-комунального господарства, у сфері інформатизації, електронного урядування, формування і використання національних електронних інформаційних ресурсів, розвитку інформаційного суспільства, у сфері ефективного використання паливно-енергетичних ресурсів, енергозбереження, відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива, у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, у сфері земельних відносин, землеустрою, охорони земель (крім використання та охорони земель сільськогосподарського призначення).

По-друге, суд з'ясував, що з огляду на вищевказані заходи відповідач 3 видав наказ від 24.08.2015 №138-ок про проведення конкурсних процедур на заміщення вакантних посад начальників Головних управлінь Держгеокадастру в областях та начальників територіальних органів Держгеокадастру в областях нижчого рівня, у т.ч. на посаду, на яку претендує позивач.

Позивач був допущений до участі в конкурсі на посаду керівника. Його результат приймався 9-ма членами конкурсної комісії, які прийняли спільне рішення щодо оцінки відповідей на кожне з питань екзаменаційних білетів. За результатами конкурсу позивач набрав 15 балів із 25 максимальних. Тому конкурсна комісія проведення відбору кандидатів на заміщення вакантних посад начальників територіальних органів Держгеокадастру у Черкаській області прийняла рішення, оформлене протоколом від 20.07.2015 №28, яким не рекомендувала позивача на зайняття вакантної посади начальника Управління Держгеокадастру у Золотоніському районі Черкаської області. Саме після цих заходів відповідачі і вчинили оскаржувані дії з попередження позивача про наступне вивільнення з посади.

Відповідно до абз.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу врегульовані Законом України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» (далі - Закон №3723-ХІІ). Суд звернув увагу, що цим законом не врегульоване питання попередження працівників про наступне вивільнення під час реорганізації державного органу.

Ч.7 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). У зв'язку з цим для оцінки доводів сторін щодо оскаржуваних дій з попередження про вивільнення та пропозиції нової посади суд керувався нормами КЗпП.

Згідно з частинами 1-3 статті 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

З буквального тлумачення наведених положень КЗпП суд дійшов висновку, що власник (або уповноважений ним орган) зобов'язаний повідомити працівника про наступне вивільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці не пізніше ніж за два місяці. Сама по собі пропозиція позивачу перейти на посаду головного спеціаліста та попередження про майбутнє вивільнення (активна поведінка) не порушують прав позивача.

Тому суд дійшов висновку, що під час попередження позивача про вивільнення відповідачі 1 та 2 діяли в межах та у спосіб, що передбачені вимогами чинного законодавства з дотриманням норм ст.49-2 КЗпП, а відповідне попередження, оформлене листом від 11.12.2015, є реалізацією встановленого законом обов'язку роботодавця. У зв'язку з цим позовні вимоги визнати протиправними дії (активну поведінку) відповідачів 1-2 щодо попередження про вивільнення позивача та скасувати відповідне попередження є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Решту позовних вимог колегія суддів вважає безпідставною з огляду на таке.

Суд звернув увагу, що посада начальника Управління Держгеокадастру у Золотоніському районі Черкаської області відноситься до третьої категорії державних службовців відповідно до абз.4 ч.2 ст.25 Закону №3723-ХІІ.

Ч.1 ст.15 вказаного Закону передбачено, що прийняття на державну службу на посади третьої - сьомої категорій, передбачених статтею 25 цього Закону, здійснюється на конкурсній основі, крім випадків, коли інше встановлено законами України.

Конкурсний відбір на заміщення вакантних посад державних службовців здійснюється на підставі Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2002 року №169.

П.3 Порядку визначено, що для проведення відбору кандидатів на заміщення вакантних посад державних службовців наказом (розпорядженням) керівника відповідного державного органу, який здійснює призначення на посаду державного службовця, утворюється конкурсна комісія у складі голови, секретаря і членів комісії.

Отже, призначення на посаду територіальних органів Держгеокадастру здійснюється на конкурсній основі відповідно до вимог закону.

Оскільки позивач не пройшов конкурсного відбору на заміщення вакантної посади начальника Управління Держгеокадастру у Золотоніському районі Черкаської області і на час звернення до суду не вирішено питання звільнення позивача підстави вважати дії відповідачів 2 та 3 щодо непереведення позивача на вказану посаду неправомірними нема.

Щодо посилання позивача на ч.4 ст.36 КЗпП, якою передбачено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується, суд врахував, що спеціальним нормативно правовим актом у системі законодавства про державну службу, який визначає правове регулювання відносин у цій сфері, є Закон №3723-ХІІ. Саме він регулює питання служби. КЗпП регулює трудові відносини. У зв'язку з цим, норми КЗпП підлягають застосуванню у спірних відносинах лише у разі неврегульованості відповідних відносин Законом №3723-ХІІ.

Суд акцентує, що нормами КЗпП роботодавця не наділено безумовним обов'язком звільнити працівника протягом двох місяців з моменту його попередження про наступне вивільнення. На час звернення позивача в суд за захистом трудових прав його не звільнено, державну службу не припинено, а у відповідачів нема перешкод запропонувати будь-які інші, рівнозначні його посади (дотримуючись при цьому встановленої гарантії працівника: попередити не пізніш, як за 2 місяці).

Загальні підстави припинення трудового договору встановлені ст.36КЗпП. Крім загальних підстав, передбачених КЗпП, державна служба припиняється у випадках, встановлених у ч.1 ст.30 Закону №3723-ХІІ.

Зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників є підставою для припинення трудового договору відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому, звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

З вищенаведеного вбачається, що питання про переведення працівника під час реорганізації державного органу вирішується під час його ліквідації та вивільнення усіх працівників. Однак згідно з даними ЄДРПОУ станом на час розгляду справи Управління Держземагентства у Золотоніському районі Черкаської області, начальником якого є позивач, не ліквідоване, а питання про його звільнення не вирішено, наказ відповідача 3 про конкурсний відбір на посади начальників його новоутворених територіальних органів не скасований.

Відповідно до даних штатного розпису Управління Держгеокадастру у Золотоніському районі Черкаської області, затвердженому 08.10.2015 головою Держгеокадастру області, вищевказане Управління складається з посад: начальник, 2 заступники, 7 головних спеціалістів, 2 провідних спеціалісти та 2 завідувача сектору. Станом на час вручення позивачу оскаржуваного попередження про вивільнення посада заступника начальника не є вакантною з огляду на призначення ОСОБА_5 в порядку переведення. Тож інші, вільні посади, на які допускається призначення без дотримання конкурсного відбору, встановленого неоскарженим рішенням відповідача 3, рівнозначними для позивача не є.

З огляду на вищевикладене у взаємозв'язку, суд дійшов висновку, що на час звернення до суду відсутні підстави вважати незаконною бездіяльність відповідача 2 та 3 щодо непереведення позивача внаслідок реорганізації Управління Держземагентства у Золотоніському районі Черкаської області на рівнозначну посаду начальника в Управлінні Держгеокадастру у Золотоніському районі Черкаської області, зобов'язувати відповідача 3 вчинити дії щодо призначення позивача в порядку переведення на рівнозначну посаду начальника Управління Держгеокадастру у Золотоніському районі Черкаської області.

Разом з тим, відповідач 3 не пропонував інших в його підпорядкуванні посад, які можуть вважатися рівнозначними посаді позивача, хоча така бездіяльність у цій справі предметом спору не є. Згідно з правовою позицією Верховного суду України у постановах від 28.10.2014, 04.11.2014 встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Враховуючи встановлені обставини, викладені норми законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160-165, 254-256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з моменту отримання повного тексту постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

3. Копії постанови направити особам, які брали участь у справі.

Головуючий суддя А.М. Бабич

Суддя А.В. Каліновська

Суддя В.П. Тимошенко