Справа № 826/15786/15
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

Іменем України

03 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., за участю секретаря судового засідання Лисенко І.Д., позивача ОСОБА_2, представника відповідача Уса Д.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними, стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2015 року

у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконним і необґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що протягом спірного періоду (травень-вересень 2013 року) ОСОБА_2 працював на посаді головного спеціаліста Управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України.

Позивач вважає, що внаслідок протиправних дій відповідача йому не здійснено виплату належної йому заробітної плати з урахуванням премії у загальному розмірі 4 825 грн, у зв'язку із чим, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_2 недоплачену заробітну плату за травень, червень, липень, серпень, вересень 2013 року у загальному розмірі 4 825 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано: достатніх та допустимих доказів, які б свідчили про необґрунтованість нарахування та виплати йому премій у розмірі, нижчому ніж іншим працівникам; доказів того, що відповідач вийшов за межі реалізації права, наданого йому положеннями чинного законодавства в частині зменшення розміру премії.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі - КАС) обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів погоджується з твердженням позивача в апеляційній скарзі про те, що предмет позову у даній справі та у справах № 826/6763/13-а, № 826/1708/13-а не є тотожним. Разом з цим, рішення судів у вказаних справах в силу ч. 1 ст. 72 КАС є преюдиціальними для вирішення даної справи та обов'язковими для адміністративного суду.

Так, рішеннями судів у справі № 826/11226/13-а (постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.08.2013 залишено в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2013 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.11.2013) встановлено правомірність прийняття Міністерством юстиції України наказу від 10 липня 2013 року №847/к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2.».

Рішеннями судів у справі № 826/6763/13-а (постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.07.2013 залишено в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2013 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.12.2013) встановлено правомірність прийняття Міністерством юстиції України наказу від 12 квітня 2013 року №416/к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2.».

Таким чином, наведеними рішеннями судів фактично визнано правомірними та обґрунтованими накази Міністерства юстиції України від 10 липня 2013 року №847/к та від 12 квітня 2013 року №416/к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2.», якими позивачу було двічі оголошено догану за невиконання доручення заступника Міністра - керівника апарату Сєдова А.Ю. та керівництва Управління внутрішнього аудиту, та за порушення прав етичної поведінки.

Рішеннями судів у справі № 826/16299/13-а (постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2013 залишено в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2013 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.07.2014) у межах спірних правовідносин не виявлено протиправності дій Міністерства юстиції України при виплаті позивачу премії у нижчому розмірі за період травень-вересень 2013 року та відмовлено у задоволенні позову в частині визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати грошової премії та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати з урахуванням щомісячної премії у розмірі 100%.

Наведена позиція судів у справі № 826/16299/13-а узгоджується з рішеннями судів у справі № 826/1708/13-а (постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.05.2013 залишено в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2013 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.12.2013), в яких також розглядалося питання нарахування та стягнення заробітної плати з урахуванням премії з тих самих підстав, однак за інший період.

Таким чином, враховуючи наведені вище преюдиціальні обставини щодо правомірності наказів Міністерства юстиції України від 10 липня 2013 року №847/к та від 12 квітня 2013 року №416/к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2.», відсутності протиправності у діях відповідача щодо не виплати позивачу премії у розмірі 100% за період з травня по вересень 2013 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Варто наголосити на тому, що у даному випадку, передумовою для стягнення певних сум з відповідача мають слугувати його протиправна бездіяльність щодо самостійної невиплати таких сум. Встановлення судовим рішенням правомірності несплати певних коштів є підставою для відмови у задоволенні прозову про їх стягнення.

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами позивача, що відмова у задоволенні позову про зобов'язання нарахувати та виплатити заробітну плату не позбавляє особу права звернутися до суду з вимогою про стягнення цієї заробітної плати. Суд першої інстанції, розглянувши справу по суті, також не заперечив права позивача на звернення до суду з даним позовом. Разом з цим, як зазначено вище, рішення суду у справі про зобов'язання нарахувати та виплатити заробітну плату є преюдиціальним відносно вимоги про стягнення заробітної плати.

Колегія суддів відхиляє посилання позивача в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року по справі № 6-79цс15, оскільки у вказаному рішенні суду розглядалось не питання застосування преюдиції, а протиправність закриття провадження у справі.

Апеляційний суд відхиляє посилання позивача на: рішення Ірпінського міського суду Київської області від 04.07.2014 по справі № 367/7893/13-ц, яким встановлено факт поширення недостовірної інформації ОСОБА_5 відносно ОСОБА_2 у доповідних записках від 03.06.2013 та від 14.06.2013 та в актах від 03.06.2013 та від 11.06.2013; рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 23.12.2015 по справі № 308/545/15-2, яким встановлено факт поширення недостовірної інформації ОСОБА_6 у зверненні від 19.03.2012 до начальника управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України. Колегія суддів наголошує на тому, що у даній справі не досліджується питання правомірності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності на підставі наведених відомостей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які визнані судами недостовірними.

Щодо посилань на безпідставність зменшення позивачу розміру премії, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про державну службу» заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 ч. 2. постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» надано право керівникам державних органів здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також починаючи з 01.01.2007 - у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що чинним законодавством визначене право керівників самостійно визначати розмір додаткової заробітної плати у вигляді премії, яка може бути зменшена або збільшена за основними результатами діяльності працівника.

З урахуванням цього, виплата премії позивачу у розмірі меншому, ніж 100% посадового окладу, відбувалась відповідно до наказів Міністерства юстиції України, які були надані апеляційному суду представником відповідача у судовому засіданні 03.02.2016, про преміювання працівників центрального апарату Міністерства юстиції за підписом Міністра - ОСОБА_7. від 11.06.2013 № 689/к (за травень 2013 року), від 10.07.2013 №842/к (за червень 2013 року), від 07.08.2013 № 990/к (за липень 2013 року), від 12.09.2013 №1168/к (за серпень 2013 року), від 17.10.2013 №1467/к (за вересень 2013 року).

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі щодо підстав для зменшення розміру премії, оскільки принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду дискреційних повноважень, так як єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Суд не вправі підміняти посадових осіб державних органів у питаннях, які стосуються прийняття рішень з урахуванням адміністративного розсуду (дискреційних повноважень), тобто коли існує можливість прийняття одного рішення з кількох можливих.

З урахуванням викладеного, та того, що наказами Міністерства юстиції України від 10 липня 2013 року №847/к та від 12 квітня 2013 року №416/к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2.» було встановлено невиконання позивачем доручення заступника Міністра - керівника апарату Сєдова А.Ю. та керівництва Управління внутрішнього аудиту, порушення прав етичної поведінки, колегія суддів не вбачає неправомірності дій відповідача щодо зменшення позивачу розміру премії, відповідно до наказів від 17.10.2013 №1467/к, від 12.09.2013 №1168/к, від 07.08.2013 № 990/к, від 10.07.2013 №842/к, від 11.06.2013 № 689/к.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є правомірним, обґрунтованим та скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2015 року - без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Повний текст рішення виготовлений 08.02.2016.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.