Справа № 826/25269/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 лютого 2016 року № 826/25269/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянув у порядку письмового справдження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Новий стандарт ділових подорожей»
до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.05.2015 р. № , № ,
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий стандарт ділових подорожей» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 29.05.2015 р. № та від 29.05.2015 р. № .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 13.05.2015 р. № 199/22-07/32553602 винесено податкове повідомлення-рішення від 29.05.2015 р. № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 159 313,00 грн. та податкове повідомлення-рішення від 29.05.2015 р. № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 309 373,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки позивачем занижено податок на додану вартість, що, в свою чергу, призвело до заниження податку на прибуток підприємств.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 24.12.2015 р. сторони заявили клопотання про подальший розгляд справи за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Новий стандарт ділових подорожей» з питань дотримання вимог податкового законодавства України при взаємовідносинах з ТОВ «Протекшн ЛТД», ТОВ «Аркона Лідер», ТОВ «Тріумф+» за 2014 рік.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Стандарт ділових подорожей»:

1) пп. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, а саме: занижено податок на прибуток на суму 247498,00 грн. за 2014 рік;

2) п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, а саме: заниження податку на додану вартість на суму 127450,00 грн. за серпень 2014 р.

За результатами перевірки складено акт від 13.05.2015 р. № 199/22-07/32553602 та винесено податкові повідомлення-рішення:

- від 29.05.2015 р. № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 159 313,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 127450,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 31 863,00 грн.;

- від 29.05.2015 р. № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 309 373,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 247 498,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 61 875,00 грн.

За результатами первинного адміністративного оскарження, Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято рішення від 06.08.2015 р. № 12027/10/26-15-10-05, яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 29.05.2015 р. № та збільшено штрафну (фінансову) санкцію з податку на додану вартість на 31 862,00 грн.; залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 29.05.2015 р. № , а первинну скаргу - без задоволення.

За результатами повторного адміністративного оскарження, Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 15.10.2015 р. № 21716/6/99-99-10-10/04-25, яким податкові повідомлення-рішення від 29.05.2015 р. № та № , з урахуванням рішення про результати розгляду первинної скарги, залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Підпунктом 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Підпунктом 14.1.228. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

В силу ж п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до пп. 139.1.1 п. 139. 1 ст. 139 Податкового кодексу України витратами, що не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку є витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати на:

організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків (крім благодійних внесків та пожертвувань неприбутковим організаціям, визначених статтею 157 цього Кодексу, та витрат, пов'язаних із провадженням рекламної діяльності, які регулюються нормами підпункту 140.1.5 пункту 140.1 статті 140 цього Кодексу).

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не враховуються при визначенні оподаткованого прибутку.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених правових норм для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України);

ї) номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України.

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно п. 5 «Порядку заповнення податкової накладної» затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 N 1379, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 р. за N 1333/20071, сплачена (нарахована) сума податку на додану вартість у податковій накладній повинна відповідати сумі податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг продавця у реєстрі виданих та отриманих податкових накладних.

Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий стандарт ділових подорожей» зареєстровано Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією. Перебуває на обліку у ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві та має статус платника ПДВ. Основним видом діяльності є діяльність туристичних операторів.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом перевірки податкового органу стали фінансово-господарські взаємовідносини позивача з ТОВ «Протекшн ЛТД».

В акті перевірки зазначено, що згідно з довідкою-листом від 06.05.2014 №994, підписаної директором ТОВ «Новий стандарт ділових подорожей» ОСОБА_1 та завіреної печаткою підприємства та даних інформаційної системи «Податковий блок», підприємство не проводило фінансово-господарські операції з ТОВ «Аркона Лідер», ТОВ «Тріумф+» в 2014 році.

Судом встановлено, що ТОВ «Новий стандарт ділових подорожей» (замовник) та ТОВ «Протекшн ЛТД» (виконавець) укладено договір № 01/07-14 від 01.07.2014 р., відповідно до умов якого виконавець зобов'язується надати послуги з організації заходів замовника (корпоративні зустрічі, тренінги, конференції) у повному обсязі.

Відповідно до п. 1.2 договору послуги, зазначені в п. 1.1 договору, включають підготовку заходу, зустрічі та розміщення в готелях учасників заходів, оренду приміщення, обслуговування проведення заходу.

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано суду акти здачі-приймання робіт (надання послуг): № 2008/096 від 20.08.2014 р. (послуги з організації Агроцентру м. Синельникове 19.08.2014 р.), № 2008/097 від 20.08.2014 р. (послуги з організації заходу м. Синельникове), № 2008/098 від 20.08.2014 р. (послуги з організації заходу м. Синельникове 19.08.2014 р.), № 2208/082 від 22.08.2014 р. (надання послуг з організації дня Поля «Овочева майстерня» с. Іванівка Миколаївської області 21.08.2014 р.), № 2208/083 від 22.08.2014 р. (надання послуг з організації дня Поля «Овочева майстерня» с. Іванівка Миколаївської області), № 2208/084 від 22.08.2014 р. (надання послуг з організації Дня Поля «Овочева майстерня» с. Іванівка Миколаївської області 21.08.2014), № 2008/087 від 22.08.2014 р. (надання послуг з організації Дня Поля «Овочева майстерня» с. Іванівка Миколаївської області), № 2508/052 від 25.08.2014 р. (послуги з організації семінару 22.08.2014 р. м. Коблево Миколаївської області), № 2508/053 від 25.08.2014 р. (надання послуг з організації семінару 22.08.2014 р. м. Коблево Миколаївська область), № 2108/078 від 21.08.2014 р. (надання послуг з організації семінару 20.08.2014 р. м. Умань), № 2008/093 від 20.08.2014 р. (надання послуг з організації тренінгу м. Київ 11-12.08.14), № 2008/092 від 20.08.2014 р. (надання послуг з організації тренінгу м. Київ 18-19.08.2014), № 2908/342 від 29.08.2014 р. (надання послуг з організації циклової наради 26-29.08.14 м. Одеса), № 2908/343 від 29.08.2014 р. (надання послуг з організації циклової наради 26-29.08.14 м. Одеса), № 2208/089 від 22.08.2014 р. (надання послуг з організації заходу «Загальна та спеціалізована медицина» 21.08.14 м. Київ), № 2208/088 від 22.08.2014 р. (надання послуг з організації заходу «Охорона здоров'я жінки» 21.08.14 м. Київ), № 2008/108 від 27.08.2014 р. (надання послуг з організації семінару 26.08.14 с. Малинці), № 2708/109 від 27.08.2014 р. (надання послуг з організації семінару 26.08.14 с. Малинці).

Згідно наказу № 35/07-к від 01.07.2014 р. в штаті ТОВ «Новий стандарт подорожей» перебуває 76 штатних одиниць.

На підтвердження оплати за договором № 01/07-14 від 01.07.2014 р. позивачем надано платіжні доручення: № 29093 від 01.08.2014 р., № 29201 від 08.08.2014 р., № 29200 від 08.08.2014 р., № 29199 від 08.08.2014 р., № 29094 від 01.08.2014 р., № 29095 від 01.08.2014 р., № 29096 від 01.08.2014 р., № 29097 від 01.08.2014 р., № 29198 від 08.08.2014 р., № 29197 від 08.08.2014 р., № 29257 від 13.08.2014 р.

Податкові зобов'язання відображено позивачем у податкових накладних: від 20.08.2014 р. № 1209, від 20.08.2014 р. № 1213, від 20.08.2014 р. № 1212, від 20.08.2014 р. № 1211, від 20.08.2014 р. № 1210, від 21.08.2014 р. № 1214, від 22.08.2014 р. № 1215, від 22.08.2014 р. № 1216, від 22.08.2014 р. № 1218, від 22.08.2014 р. № 1219, від 22.08.2014 р. № 1220, від 22.08.2014 р. № 1217, від 25.08.2014 р. № 1221, від 25.08.2014 р. № 1222, від 27.08.2014 р. № 1224, від 27.08.2014 р. № 1223, від 29.08.2014 р. № 1225, від 29.08.2014 р. № 1226.

Послуги з організації вищенаведених заходів надавалися позивачем на виконання договорів із ТОВ «Сингента» (договори про надання послуг від 21.06.2013 р. № NS-07/06/13, від 05.06.2014 р. № NS-05/06/14), Компанія «Новартіс Консьмер Хелт Сервісез С.А.» (договори про надання послуг від 01.01.2013 р. № 1/01-01-2013, від 10.07.2012 р. № 13), ТОВ «Байєр» (договір про надання послуг щодо організації заходів від 13.02.2014 р. № 1302).

Підтвердженням виконання зобов'язань за вищевказаними договорами є наявні в матеріалах справи акти надання послуг.

Підтвердженням виконання робіт з організації заходів слугують також акти надання послуг укладеними із залученими організаціями, зокрема, щодо надання послуг з організації проживання, де виконавцем є Готель «Рейкарц Дніпропетровськ» (акт № ДНП4048850/08 від 07.07.2014 р.), фотопослуг, виконавець - ТОВ «Ра «Артайм» (акт № 14-0801 від 29.08.2014 р.), послуги з організації та обслуговування заходу, виконавець - ТОВ «Стра-Город» (акт № 69 від 20.08.2014 р.), придбання одноразового посуду (видаткова накладна № 7/24-01 від 24.07.2014 р.), харчування та проживання, виконавець - ТОВ «УкрХотелІнвест Компані» (акти № 7411 від 22.07.2014 р., № 8070 від 05.08.2014 р., № 7410 від 22.07.2014 р., № 8069 від 05.08.2014 р.), проведення заходу, виконавець - ТОВ «ВОІС «ОСОБА_4» (акт № ОУ-0000027 від 28.08.2014 р.), послуги з екскурсійного обслуговування, виконавець - МПП «Марком» (акт № б/н від 29.08.2014 р.), проведення конференції, виконавець - ПП «Гранд Марін» (акт № 1368 від 29.08.2014 р.), інші послуги, виконавець - ФОП ОСОБА_5 (акт № б/н від 02.09.2014 р.), туристичні послуги (акт № б/н від 22.08.2014 р.), виготовлення мішків з логотипами, виконавець - ПП «ВІДІ Торговий Дім» (видаткова накладна № РН-0000047 від 21.08.2014 р.), послуги з перевезення, виконавець - ФОП ОСОБА_6 (акт № б/н від 19.08.2014 р.), харчування, виконавець - ТОВ «Асименія» (акт № ОУ-0000256 від 21.08.2014 р.), оренда обладнання, виконавець- ФОП ОСОБА_7 (акт № 1/21/08/14 від 21.08.2014 р.), комплексне технічне забезпечення заходу, виконавець - ТОВ «Стаіл Еквіптайм» (акт № ОУ-0000329 від 20.08.2014 р.), обслуговування заходу, виконавець - ТОВ «Співдружність Київ-Москва» (акт № 12 від 21.08.2014 р.), комплексне ресторанне обслуговування, виконавець - ТОВ «Ресторан «Чернівці» (акти № 71 від 25.08.2014 р., № 72 від 26.08.2014 р.).

Як вбачається з матеріалів справи, в ході перевірки використано лист СУФР ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 21.10.2014 №2576-2650-02 (вх. №18951/7 від 23.10.2014) з доданими постановою від 20.10.2014 про призначення позапланової документальної перевірки ТОВ «Новий стандарт ділових подорожей» з питань дотримання вимог податкового законодавства України при взаємовідносинах з ТОВ «Протекшн ЛТД», ТОВ «Аркона Лідер», ТОВ «Тріумф+» за 2014 рік в рамках кримінального провадження №0000232 та матеріалами кримінального провадження.

Згідно з постановою від 20.10.2014 СУФР ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві 23.09.2014 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000232 щодо осіб, які створили (придбали) суб'єкти фінансово-господарської діяльності (юридичні особи) ТОВ «Протекшн ЛТД», ТОВ «Аркона Лідер», ТОВ «Тріумф+» без мети здійснення фінансово-господарської діяльності, з метою прикриття незаконної діяльності.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що службові особи ТОВ «Протекшн ЛТД», ТОВ «Аркона Лідер», ТОВ «Тріумф+» зареєстрували підприємства без наміру здійснення фінансово-господарської діяльності, з метою прикриття незаконної діяльності з надання податкової вигоди іншим суб'єктам підприємницької діяльності, шляхом безпідставного формування податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат таких суб'єктів, використовуючи реквізити ТОВ «Протекшн ЛТД», ТОВ «Аркона Лідер», ТОВ «Тріумф+». Послугами вказаних підприємств скористалось ТОВ «Новий стандарт ділових подорожей», яке перебуває на податковому обліку в ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Згідно з фабулою витягу з кримінального провадження №0000232 з правовою кваліфікацією ч.2 ст.205 Кримінального кодексу встановлено, що згідно з заявою гр. ОСОБА_8 невстановлені особи протягом 2014 року зареєстрували ТОВ «Аркона Лідер», ТОВ «Тріумф+» та, згідно з заявою гр. ОСОБА_9 невстановлені особи створили ТОВ «Протекшн ЛТД» з метою прикриття незаконної діяльності.

Зважаючи на викладене вище, відповідач дійшов висновку про безтоварність господарських операцій позивача з ТОВ «Протекшн ЛТД».

З огляду на викладене, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Водночас частиною четвертою статті 72 КАС України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Наведеними нормами КАС України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування.

Отже, за змістом частини першої статті 72 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Диспозиція ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України на відміну від норми частини першої цієї статті, прямо вказує на те, що обов'язковими для суду, який розглядає справу, є вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок. Така обов'язковість поширюється лише на те питання, чи мало місце певне діяння та чи вчинене воно особою, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову.

Отже, обов'язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку в кримінальній справі чи постанові у справі про адміністративний проступок, щодо часу, місця та об'єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

Натомість доказів винесення вироку у кримінальній справі позивачем суду не надано.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що висновки відповідача не підкріплені належними доказами та не спростовують реальність господарських операцій позивача з його контрагентом.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Слід також зазначити, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами покладається на платника, позаяк саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат.

Відповідно, витрати на придбання активів, здійснені без мети їх використання у господарській діяльності або придбання таких активів поза межами господарської діяльності платника податків не дають право на відповідні врахування цих витрат у податковому обліку. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з ПДВ.

Як встановлено судом всі витрати здійснені позивачем в межах господарської діяльності платника податків.

Згідно з підпунктом 14.136 Податкового кодексу України підприємництво - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) підчас здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Розглядувана позиція випливає зі змісту підпункту 14.1.231 Податкового кодексу України, відповідно до якого розумна економічна причина (ділова мета) - розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Сутність доктрини ділової мети полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, які мають розумну економічну причину.

При вирішенні податкових спорів презюмується добросовісність платника податку, і, відповідно, обґрунтованість отриманої ним податкової вигоди (тобто зменшення податкового зобов'язання).

Однак податковий орган може довести, що отримана платником податку податкова вигода є необґрунтованою. Так, податкова вигода може бути необґрунтованою, зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру). При цьому діловою метою діяльності платника податку може бути отримання економічного ефекту, однак податкова вигода не є самостійною діловою метою.

В ході розгляду справи судом встановлено, що господарські операції позивача обумовлені розумними економічними причинами та здійснені з метою отримання матеріальної вигоди.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що операції позивача з ТОВ «Протекшн ЛТД» здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Суд також враховує вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «Протекшн ЛТД» було зареєстровано як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та мало статус платника ПДВ.

Висновки про сумнівність господарських операцій податковим органом були зроблені не у зв'язку з непідтвердженням товарності цих операцій, відсутністю чи неправильним складанням первинних документів або неналежним їх відображенням у бухгалтерському чи податковому обліку, а на підставі аналізу господарської діяльності ТОВ «Протекшн ЛТД».

Враховуючи наведене, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни є підставою для застосування правових наслідків саме щодо цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції. Зазначена позиція узгоджується з Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.10.2007 р. N К-24186/06.

При цьому, в акті перевірки від 13.05.2015 р. № 199/22-07/32553602 відповідачем не наведено жодного доказу того, що укладені між позивачем і ТОВ «Протекшн ЛТД» угоди суперечать актам цивільного законодавства чи свідчать про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання цих угод або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету тощо.

Викладене свідчить, що позивач, придбані у ТОВ «Протекшн ЛТД» послуги, використав у подальших оподатковуваних операціях в межах своєї основної господарської діяльності.

Суд також приймає до уваги, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.08.2015 р. по справі № 826/10294/15, залишене без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2015 р., за позовом ТОВ «Новий стандарт ділових подорожей» до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.12.2014 р. № , яке набрало законної сили, судом було визнано реальність господарських операцій між ТОВ «Новий стандарт ділових подорожей» з ТОВ «Протекшн ЛТД» за період з 01.07.2014 р. по 31.07.2014 р.

Отже, судом встановлено, що податковий кредит був сформований позивачем на підставі належним чином оформлених податкових накладних, отриманих від ТОВ «Протекшн ЛТД», що не заперечується податковим органом.

Отже, враховуючи вищенаведене та перевіривши всі фактичні обставини справи, суд не знаходить порушень чинного законодавства щодо оформлення первинних документів у фінансово - господарських взаємовідносинах між позивачем та ТОВ «Протекшн ЛТД», а тому вважає, що формування ТОВ «Новий стандарт ділових подорожей» податкового кредиту з податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств є правомірним, а нарахування позивачу сум з податку на додану вартість та податку на прибуток - протиправним.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України визначено, у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу сплачує штрафні санкції.

Оскільки, суд визнав неправомірним нарахування позивачу сум з податку на додану та податку на прибуток, то нарахування штрафних санкцій є також неправомірним.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 29.05.2015 р. № , № прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий стандарт ділових подорожей» підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий стандарт ділових подорожей» задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 29.05.2015 р. № , № .

3. Судові витрати в сумі 7 508,23 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий стандарт ділових подорожей» за рахунок державних асигнувань ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук