Справа № 1712/557/12
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2016 року м.Київ К/800/24097/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Млинівському районі Рівненської області про визнання протиправними дій та зобов'язання нарахувати та виплатити довічне грошове утримання судді у відставці, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2012 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Млинівському районі Рівненської області, в якому, з урахуванням заяв про зміну позовних вимог від 23 грудня 2013 року та від 23 січня 2014 року, просив: визнати протиправними дії відповідача щодо неналежного нарахування та невиплати довічного грошового утримання судді у відставці, у розмірі, визначеному ст.43 Закону України «Про статус суддів»; скасувати розпорядження начальника УПФУ в Млинівському районі від 24 травня 2012 року №40 як незаконне; зобов'язати відповідача призначити довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до ст.43 Закону України «Про статус суддів» у розмірі 84% від заробітної плати отриманої ним за останній повний відпрацьований місяць та провести перерахунок щомісячного грошового утримання, починаючи з 23 лютого 2011 року в розмірі 84% заробітної плати працюючого судді, нарахувати та виплатити одноразово різницю між перерахованим та фактично виплаченим щомісячним грошовим утриманням без обмежень граничного розміру щомісячного грошового утримання; стягнути з відповідача борг по щомісячному грошовому утриманню з 23 лютого 2011 року по даний час в сумі 49316,61 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав про протиправність дій відповідача щодо ненарахування та невиплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі, визначеному ст.43 Закону України «Про статус суддів». Вказував про неправомірність зменшення відповідачем розміру виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до 72% за наявності у нього стажу, який надає право отримувати щомісячне грошове утримання у розмірі 84% працюючого на відповідній посади судді. Вважає протиправним припинення відповідачем розпорядженням від 24 травня 2012 року №40 виплати йому грошового утримання судді у відставці.

Постановою Млинівського районного суду Рівненської області від 12 березня 2014 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач, вийшовши у відставку 23 грудня 2010 року та маючи стаж роботи судді понад 20 років, відповідно до ст.43 Закону України «Про статус суддів» з наступними змінами, набув право на отримання довічного грошового утримання у розмірі 84% від зарплати, отриманої за останній повний відпрацьований місяць, тому дії відповідача щодо неналежного нарахування та невиплати щомісячного грошового утримання є протиправними, як і є незаконним розпорядження УПФУ в Млинівському районі від 24 травня 2012 року №40 про припинення виплати ОСОБА_2 довічного грошового утримання.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2014 року задоволено апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Млинівському районі Рівненської області; постанову Млинівського районного суду Рівненської області від 12 березня 2014 року скасовано; прийнято нову постанову, якою у позові ОСОБА_2 відмовлено.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, виходив із встановлено судами факту наявності у позивача права на отримання довічного грошового утримання судді у відставці за умови його відмови від пенсії за вислугу років, яку він отримує на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», правомірності оскаржуваного розпорядження відповідача про припинення виплати призначеного довічного грошового утримання позивачу у зв'язку із скасуванням постанови Млинівського районного суду від 10 листопада 2011 року, на підставі якого цю виплату було призначено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2014 року, постанову Млинівського районного суду Рівненської області від 12 березня 2014 року залишити в силі.

У касаційній скарзі та доповненнях до скарги зазначає про обов'язок відповідача після отримання заяви про призначення довічного грошового утримання судді у відставці припинити виплату пенсії за вислугу років та призначити і виплачувати грошове утримання на підставі ст.43 Закону України «Про статус суддів». Вказує на неправильність висновку суду апеляційної інстанції про те, що для реалізації права на отримання довічного грошового утримання судді у відставці йому необхідно подати заяву до пенсійного органу про припинення виплати пенсії за вислугу років, а саме керуватися не Порядком подання документів для призначення і виплати довічного грошового утримання суддями у відставці до Пенсійного фонду України, а Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Управління Пенсійного фонду України в Млинівському районі Рівненської області у поданих запереченнях просить касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення апеляційного суду - без змін.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 з 22 вересня 1998 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі також Закон №2262-ХІІ).

Указом Президента України від 05 серпня 1998 року ОСОБА_2 призначений суддею Демидівського районного суду Рівненської області строком на 5 років. З 17 листопада 1998 року позивач приступив до виконання обов'язків судді Демидівського районного суду Рівненської області. Постановою Верховної Ради України від 16 жовтня 2003 року №1232-IV обраний суддею безстроково.

З 17 листопада 2008 року позивачу розпочато виплату щомісячного грошового утримання судді.

23 грудня 2010 року Верховна Рада України на підставі п.9 ч.5 ст.126 Конституції України прийняла постанову № 2864-VІ про звільнення позивача у відставку.

Наказом голови Демидівського районного суду Рівненської області від 26 квітня 2011 року №10-К ОСОБА_2 відраховано зі штату Демидівського районного суду Рівненської області з посади судді з 14 січня 2011 року у зв'язку з поданням заяви про відставку.

18 лютого 2011 року позивач звернувся до відповідача Управління Пенсійного фонду України в Млинівському районі із заявою про призначення довічного грошового утримання судді, у якій зазначив, що отримує пенсію за вислугу років.

Протокол про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці сформовано 23 лютого 2011 року, проте, довічне грошове утримання судді у відставці позивачу не призначено у зв'язку з тим, що ним не припинено отримання пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Постановою Млинівського районного суду від 10 листопада 2011 року задоволено позов ОСОБА_2; визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Млинівському районі Рівненської області щодо нарахування та виплати позивачу довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі, визначеному ст.43 Закону України «Про статус суддів»; зобов'язано відповідача призначити позивачу довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі, визначеному ст.43 Закону України «Про статус суддів» з 23 лютого 2011 року та виплатити заборговану суму довічного грошового утримання. Дане судове рішення було звернуто до виконання.

На виконання вказаного рішення Управлінням Пенсійного фонду України в Млинівському районі з 23 лютого 2011 року призначено позивачу довічне грошове утримання як судді у відставці та здійснено виплату за період з 23 лютого 2011 року по 31 січня 2012 року з урахуванням суми виплаченої пенсії за вислугу років, та довічне грошове утримання за лютий 2012 року, а всього 28452,33 грн.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03 травня 2012 року , яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 січня 2013 року, постанова Млинівського районного суду від 10 листопада 2011 року скасована, у позові ОСОБА_2 відмовлено.

Розпорядженням від 24 травня 2012 року №40 відповідач припинив виплату позивачу довічного грошового утримання, призначеного на підставі рішення Млинівського районного суду від 10 листопада 2011 року. Одночасно, з 01 червня 2012 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Рівненській області ОСОБА_2 відновлено виплату пенсії за вислугу років.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2013 року заяву ОСОБА_2 про роз'яснення постанови від 03 травня 2012 року задоволено, роз'яснено, що постанова від 03 травня 2012 року не є підставою для відмови чи припинення виплат, які було призначено ОСОБА_2 на підставі ст.43 Закону України «Про статус суддів».

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 10 липня 2013 року змінено ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2013 року та викладено абзац другий резолютивної частини в наступній редакції: «Роз'яснити постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03 травня 2012 року зазначивши, що дана постанова не є підставою для відмови ОСОБА_2 в призначенні щомісячного довічного грошового утримання відповідно до ст.43 Закону України «Про статус суддів».

Відповідно до ч.1 ст.43 Закону України «Про статус суддів» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків.

Як встановлено ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів», суддя, який вийшов у відставку, при наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу». Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Відповідно до ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03 травня 2012 року у справі № 2-а/1264/11р, якої відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 щодо визнання протиправною бездіяльності управління Пенсійного фонду в Млинівському районі щодо нарахування та виплати позивачу довічного грошового утримання судді у відставці та зобов'язання відповідача призначити ОСОБА_2 довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі, визначеному ст.43 Закону України «Про статус суддів», з 23 лютого 2011 року, а також ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 січня 2013 року, якою залишена буз змін зазначена постанова суду апеляційної інстанції, встановлений факт правомірності відмови відповідача у призначенні та виплаті позивачу довічного грошового утримання судді у відставці за заявою, поданою 18 лютого 2011 року, оскільки законом не передбачена можливість одночасного отримання пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про статус суддів». Також, Вищий адміністративний суд в ухвалі від 10 липня 2013 року № К/800/16190/13 зазначив, що позивач має право на отримання довічного грошового утримання, однак за умови його відмови від пенсії за вислугу років, яку він отримує відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Враховуючи скасування постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03 травня 2012 року постанови Млинівського районного суду Рівненської області від 10 листопада 2011 року у справі № 2-а-1264/11, яка була підставою для призначення і виплати ОСОБА_2 довічного грошового утримання судді у відставці, відповідачем обґрунтовано винесене розпорядження від 24 травня 2012 року № 40 про припинення виплати позивачу вказаного грошового утримання з подальшим відновленням з 01 червня 2012 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Рівненській області виплати позивачу пенсії за вислугу років. Позовні вимоги щодо оскарження вищевказаного розпорядження обґрунтовано відхилені судом апеляційної інстанції.

Також, з урахуванням встановлених судами обставин щодо відсутності підстав для призначення та виплати позивачу з 23 лютого 2011 року щомісячного грошового утримання судді у відставці через недопустимість одночасного отримання особою пенсії відповідно до Закону №2262-ХІІ та довічного грошового утримання відповідно до ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів», не підлягають задоволенню й вимоги позивача щодо оскарження дій управління Пенсійного фонду України в Млинівскому районі в частині визначення розміру грошового утримання, його нарахування та виплати, а також стягнення заборгованості.

Доводи касаційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Стосовно твердження позивача у касаційній скарзі про обов'язок відповідача у зв'язку з отриманням його заяви про виплату грошового утримання судді у відставці припинити виплату пенсії за вислугу років та призначити і виплачувати довічне грошове утримання на підставі ст.43 Закону України «Про статус суддів», а також посилання позивача на те, що Порядком подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці не передбачено подання заяви про відмову від пенсії за вислугу років, колегія суддів, виходячи із наявного у особи права вибору на отримання одного з видів пенсійних виплат (довічного грошового утримання), яке має бути реалізоване шляхом подання відповідної заяви про призначення (припинення) виплати певного виду пенсії, а також фактичної виплати пенсії за вислугу років та довічного грошового утримання судді у відставці різними органами Пенсійного фонду України, вважає за необхідне зазначити про обов'язковість подання позивачем для отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці заяви про відмову від пенсії за вислугу років, яку він фактично отримує.

Відповідно до ч.1 ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених ст.ст.237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді