Справа № 712/12699/14-а
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 року К/800/5074/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 листопада 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2015 року по справі № 712/12699/14-а

за позовом ОСОБА_4

до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкаси Черкаської області

(далі - Управління)

про визнання неправомірними дій відповідача по виплаті доплати до пенсії, яка виникла внаслідок проведення перерахунку та стягнення заподіяної моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Управління про визнання неправомірними дій відповідача по виплаті доплати до пенсії, яка виникла внаслідок проведення перерахунку та стягнення заподіяної моральної шкоди.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2015 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 5 березня 2012 року позов ОСОБА_4 задоволено (справа №2а-92/12). Визнано відмову Управління протиправною та зобов'язано відповідача здійснити позивачу перерахунок пенсії державного службовця з урахуванням інших виплат за липень 2006 року - 2436,15 грн., за вересень 2006 року - 1703,99 грн., за серпень 2007 року 3265,90 грн., за червень 2008 року - 3314,60 грн., за серпень 2009 року 2960,34 грн., за червень 2010 року - 2954,50 грн., за жовтень 2010 року - 2000 грн. з застосуванням коефіцієнтів передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 травня 2014 року скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2013 року, а постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 5 березня 2012 року залишено в силі.

На виконання судового рішення постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області ВП № 44212168 від 29 липня 2014 року відкрито виконавче провадження по виконавчому листу №2а-92/12, виданому 24 липня 2014 року.

В межах виконавчого провадження, розпорядженням від 7 серпня 2014 року Управління здійснило позивачу перерахунок пенсії, починаючи з 15 травня 2014 року та виплатило відповідні суми у серпні 2014 року відповідно до графіку виплати пенсії. Відповідачем зазначено, що пенсія буде виплачуватися надалі згідно з рішенням суду.

У зв'язку з повним виконанням рішення суду, головним державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження від 12 серпня 2014 року.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця позивачем не оскаржено.

Вважаючи, що згідно постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 5 березня 2012 року йому не виплачено 10943,91 грн., позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача зазначену суму та стягнути моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій, виходили з наступного.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

У позовній заяві та в апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судове рішення у справі №2а-92/12 не виконано у зв'язку з тим, що в його резолютивній частині не зазначено з якої дати його слід виконувати.

Відповідно до статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що з метою повного та всебічного захисту своїх прав та інтересів у разі неповного виконання судового рішення у справі №2а-92/12, позивач має звернутися до суду, яким його ухвалено, із заявою про його роз'яснення або із позовом про оскарження дій та рішення державного виконавця, яким здійснювалося примусове виконання, а тому підстави для задоволення позовної заяви в цій частині відсутні.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Відповідно до пункту 9 зазначеної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Обов'язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України і розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

З огляду на те, що позивачем не надано доказів протиправності дій відповідача, суд касаційної інстанції погоджується із висновками судів попередніх інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог і в частині стягнення моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 листопада 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.