Справа № 725/7219/14-а
Суддя: Вольська-Тонієвич О. В.
Дата ухвалення: 2015-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 725/7219/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2015 року.Першотравневий районний суд м. Чернівці

в складі:

головуючої судді Вольської-Тонієвич О.В.

при секретарі Бакун Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях про визнання відмови неправомірною та зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2014 року адвокат ОСОБА_2, в інтересах ОСОБА_1, звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом.

У позові посилався на те, що з 31.12.2011 року припинилася виплата пенсії як громадянину України його довірителю ОСОБА_1

Як виявилось пізніше, підставою цього стало його постійне проживання в Федеративній Республіці Німеччині з 2012 року.

6 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях із заявою про поновлення виплати пенсії.

Згідно листа №171/к-11 від 19.11.2014 р. Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях ОСОБА_1 було відмовлено у поновленні виплати пенсії з посиланням на відсутність міжнародного договору, який би регулював подальший порядок виплати пенсії між Україною та Німеччиною.

Вважає відмову у нарахуванні та поновленні виплати пенсії його довірителю неправомірною, посилаючись на те, що положення закону, на які посилається відповідач в обґрунтування відмови у виплаті пенсії, визнані неконституційними згідно рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року.

Просив позов задовольнити: визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України у м.Чернівцях по відмові у нарахуванні та поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 за віком, а також зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях нарахувати та поновити виплату його довірителю пенсії за віком з 01.01.2012 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 позов підтримав та підтвердив викладені у ньому обставини. Просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 під час розгляду справи позов не визнала, про що надала свої письмові заперечення. Пояснила, що право на пенсію у позивача є, однак немає достатніх документів для здійснення її виплати. Просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом для виїзду за кордон, виданим 18.12.2008 року, термін дії якого до 18.12.2018 року (а.с.5-6).

До 31 грудня 2011 року позивач отримував пенсію за віком.

З 2012 року ОСОБА_1 постійно проживає в Федеративній Республіці Німеччині і до цього часу, як громадянин України, перебуває на консульському обліку в Посольстві України в ФРН.

6 листопада 2014 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях із заявою про поновлення виплати пенсії.(а.с.8)

Згідно листа №171/к-11 від 19.11.2014 р. Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях ОСОБА_1 було відмовлено у поновленні виплати пенсії з посиланням на те, що міжнародного договору, який би регулював подальший порядок виплати пенсії, між Україною та Німеччиною не укладено. Механізму виплати пенсії громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів в галузі пенсійного забезпечення, чинним законодавством не визначено (а.с.9-10)

Відповідно до статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно із частиною 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Пунктом 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 вищевказаного Закону передбачалось, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародних договорів між Україною та Німеччиною стосовно призначення та виплати пенсії не укладалося.

Проте згідно із Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року N 25-рп/2009 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" зазначені положення визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Отже, з 7.10.2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Після прийняття даного рішення і по теперішній час інших нормативних актів, якими б регламентувалося виплата пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що проживаючи в Федеративній Республіці Німеччині, як громадянин України, позивач ОСОБА_1 має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

У звязку з цим, позовні вимоги ОСОБА_1 у визнанні неправомірними дій Управління Пенсійного фонду України у м.Чернівцях по відмові у нарахуванні та поновленні виплати пенсії за віком підлягають задоволенню.

Керуючись 2,6,11,18,71,104-106,162 КАС України , суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у м.Чернівцях про відмову у нарахуванні та поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях нарахувати та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 01 січня 2012 року.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці ОСОБА_4 О. В.