Справа № 2а-4142/11/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" лютого 2016 р. м. Київ К/9991/38072/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

при секретарі судового засідання Антипенку В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.02.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2012 по справі № 2а-4142/11/2670

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Підприємцем до суду заявлений позов про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції від 09.07.2009 № /0, від 23.09.2009 № /1, якими позивачеві визначено суму податкового зобов'язання за основним платежем з податку на додану вартість (далі ПДВ) на суму 46 669,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 23 334,50 грн. та рішення від 09.07.2009 № НОМЕР_1 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 2 318 839,00 грн.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою суду апеляційної інстанції, позов задоволено, визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення від 09.07.2009 № /0 та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 09.07.2009 № НОМЕР_1.

Не погодившись із судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, Державна податкова інспекція подала касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити Підприємцю у задоволенні позовних вимог.

Переглянувши матеріали справи і касаційну скаргу, заслухавши доповідь судді, Вищий адміністративний суд України зазначає наступне.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Державною податковою інспекцією проведена планова виїзна перевірка з питань оподаткування Підприємця за період з 24.07.2007 по 31.12.2008, за результатами якої складено акт від 17.06.2009 № 71/1740/НОМЕР_2.

У ході вказаної перевірки працівниками Державної податкової інспекції було встановлено порушення позивачем вимог пп 7.7.1 п 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", що призвело до заниження ПДВ на загальну суму 46 669,00 грн. та п. 1, п. 3, п. 5, п. 12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон № 265/95-ВР), що полягало у проведенні розрахункових операцій без застосування реєстратора розрахункових операцій (РРО) або розрахункової книги на загальну суму 463 767,82 грн.

Такі висновки фахівців контролюючого органу мотивовано тим, що позивач перебуваючи у 2008 році на загальній системі оподаткування проводив розрахункові операції без застосування РРО (розрахункової книги) та всупереч вимог законодавства, отримавши виручку в сумі 304 160,29 грн., не зареєструвався платником ПДВ.

Так, Указ Президента України від 03.07.1998 №727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" (далі - Указ №727/98) є спеціальним нормативним актом, що визначає правила оподаткування доходів суб'єктів підприємницької діяльності - фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи.

Відповідно до ст. 6 Указу суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, зокрема, не є платником податку на додану вартість.

Поширення загальної системи оподаткування, зокрема, положень Закону України "Про податок на додану вартість", на платника можливе лише з моменту втрати визначеного статтею 1 Указу статусу платника єдиного податку.

Відповідно до вимог пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону України "Про податок на додану вартість" особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у том числі з використанню локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Таким чином, обрахування встановленого пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 зазначеного Закону граничного обсягу оподатковуваних операцій з досягненням якого пов'язується обов'язок зареєструватись платником податку на додану вартість та з його сплати, здійснюється після переходу на загальну систему оподаткування.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з акту перевірки, позивач у період з 05.10.2007 по 31.05.2008 отримала виручку у сумі 304 160,29 грн., що на думку контролюючого органу є підставою для реєстрації Підприємця платником ПДВ, проте, суд вважає такий висновок безпідставним, оскільки як зазначено в акті перевірки позивач перебувала на загальній системі оподаткування лише з 01.01.2008, а у період з 04.09.2007 по 31.12.2007 здійснювала діяльність на спрощеній системі оподаткування, таким чином виручка за 4 квартал 2007 року не враховується для обрахування граничного обсягу оподатковуваних операцій.

Таким чином, податкова інспекція дійшла безпідставного висновку про перевищення позивачем встановленого пп. 2.3.1 п. 2.3 ст.2 Закону України "Про податок на додану вартість" граничного обсягу оподатковуваних операцій після переходу на загальну систему оподаткування, з досягненням якого пов'язується обов'язок зареєструватись платником податку на додану вартість та подавати відповідну звітність.

Як вбачається з матеріалів справи контролюючим органом за порушення позивачем вимог ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (проведення розрахункових операції без застосування РРО або розрахункових книжок) у відповідності до ст. 17 вказаного Закону до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 2 318 839,00 грн.

Так, ст. 238 Господарського кодексу України визначено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Згідно ст. 239 Господарського кодексу України, якою встановлено перелік (види) адміністративно-господарських санкцій, які можуть застосовуватися до суб'єкта господарювання, адміністративно-господарський штраф є одним з видів адміністративно-господарських санкцій.

Як визначено ст. 241 Господарського кодексу України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб'єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Фінансові санкції, встановлені ст. 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", застосовуються до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України за порушення вимог цього закону. Характерними ознаками фінансових санкції, встановлених ст. 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", є те, що вони можуть бути застосовані уповноваженими державними органами; застосовуються лише у разі порушення суб'єктом господарювання правил здійснення господарської діяльності, встановлених законодавчими актами; встановлені законом України, отже, дані санкції відповідають визначенню поняття адміністративно-господарських санкцій, наведеному в частині першій ст. 238 Господарського кодексу України, та, відповідно, належать до адміністративно-господарських санкцій.

Статтею 250 Господарського кодексу України встановлено обмеження строків застосування адміністративно - господарських санкцій: адміністративно - господарськими санкції можуть бути застосовані до субєкта господарювання протягом шести місяці з дня виявлення порушення, але не пізніше як через рік з дня порушення цим субєктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи, що штрафні (фінансові) санкції, які застосовані до позивача, у розумінні статей 238, 239 Господарського кодексу України фінансові є адміністративно - господарськими санкціями, а отже повинні застосовуватись в межах строків, визначених ст. 250 Господарського кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи порушення позивачем допущено у період з 01.01.2008 по 31.12.2008, а штрафні (фінансові) санкції застосовано лише 09.07.2009, тобто фактично санкції за порушення вчинені до 09.07.2008 застосовано поза межами строків, визначених ст. 250 Господарського кодексу України.

Таким чином, аналізуючи фактичні обставини справи та зазначені вище норми, суд касаційної інстанції приходить до висновку про правомірність скасування оскаржуваних позивачем податкового повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

В силу ст. 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу і визнає законні судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що втратили законну силу та закриває провадження у справі, якщо після їх ухвалення виникли обставини, які є підставою для закриття провадження у справі, та ці судові рішення ще не виконані.

Відповідно до положень п. 5 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою особи, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, або ліквідації підприємства, установи, організації, які були стороною у справі.

За таких обставин, провадження у справі підлягає закриттю в силу п. 5 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку зі смертю особи, яка була стороною у справі (свідоцтво про смерть від 17.05.2015 серії Ш-БК №335998), а законні судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі 2а-4142/11/2670 визнанню такими, що втратили законну силу.

Керуючись ст. ст. 157, 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м.Києва Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.02.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2012 по справі № 2а-4142/11/2670 визнати законними та такими, що втратили законну силу, а провадження у справі - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко