Справа № 816/4479/15
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/4479/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Канигіної Т.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Скорика С.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Гаспаряна С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом

позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
до відповідача Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області
про визнання нечинними та скасування вимог, рішень та податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В:

29.10.2015 фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_3) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (далі - відповідач, Кременчуцька ОДПІ) про визнання нечинними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) від 30.07.2015 №№ Ф-/960, Ф-/961.

19.11.2015 ФОП ОСОБА_3 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Кременчуцької ОДПІ про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень від 31.08.2015 №№ /138, /139, 005242204/140, /141 та рішень про застосування штрафних санкцій від 31.08.2015 №№ /142, 005291701/143.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.12.2015 об'єднано в одне провадження позовні вимоги за позовом ФОП ОСОБА_3 до Кременчуцької ОДПІ про визнання нечинними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) від 30.07.2015 №№ Ф-/960, Ф-/961 у справі № 816/4479/15 та за позовом ФОП ОСОБА_3 до Кременчуцької ОДПІ про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень від 31.08.2015 №№ /138, /139, /140, /141 і рішень про застосування штрафних санкцій від 31.08.2015 №№ /142, 005291701/143 у справі № 816/4615/15; присвоєно об'єднаному провадженню № 816/4479/15.

Таким чином, позивач у даній справі просив (з урахуванням заяви від 18.01.2016) визнати нечинними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 30.07.2015 №№ Ф-/960, Ф-/961; визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 31.08.2015 №№ /138, /139, /140, рішення про застосування штрафних санкцій від 31.08.2015 №№ /142, 005291701/143; визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 31.08.2015 № /141 в частині нарахованих штрафних санкцій у сумі 5000 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на протиправність та необґрунтованість спірних рішень у силу відсутності порушень ФОП ОСОБА_3 норм чинного законодавства, про які стверджує відповідач. За доводами позивача, витрати, які задекларовані у 2012-2014 роках, є реальними, підтверджені первинними документами бухгалтерського обліку та пов'язані з господарською діяльністю позивача з метою отримання прибутку. Позивач також не погоджується із розміром застосованих санкцій за порушення вимог Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позовної заяви, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на висновки акта перевірки.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 13.07.2015 по 31.07.2015 Кременчуцькою ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 15.06.2011 по 31.12.2014.

За результатами перевірки складено акт від 30.07.2015 № 887/16-03-17-01-10/ /том 3 а.с. 67-101/, в якому зафіксовані порушення, зокрема:

- пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податкові зобов'язання з ПДФО на суму 35668,95 грн, у тому числі по періодах: за 2012 рік у розмірі 686,73 грн, за 2013 рік у розмірі 8866,80 грн, за 2014 рік у розмірі 26115,42 грн;

- пункту 4 частини першої статті 4, пункту 1 частини другої статті 6, пунктів 2, 3 частини першої статті 7, пункту 11 статті 8, пунктів 2, 3 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", внаслідок чого донараховано за 2012-2014 роки суму єдиного соціального внеску у розмірі 78036,76 грн, у тому числі по періодах: за 2012 рік - 1588,63 грн, за 2013 рік - 20720,41 грн, за 2014 рік - 55727,72 грн;

- підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, пункту 164.1, підпункту 164.2.1 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, підпункту "а" пункту 176.2 статті 176, пункту 177.7 статті 177 Податкового кодексу України, у результаті чого встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб на суму 1995,48 грн за 1 квартал 2012 року;

- абзацу 2 пункту 1 частини першої статті 4, пункту 1 частини другої статті 6, абзацу 1 пункту 1 частини першої статті 7, пунктів 5, 7 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", внаслідок чого донараховано суми єдиного соціального внеску, нарахованого з сум заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, нарахованої особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту) всього у розмірі 5078,40 грн (36,8 %); суми єдиного внеску, утриманого із сум заробітної плати, нарахованої особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту) - всього в сумі 496,80 грн (3,6 %);

- статті 18 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", а саме: реалізація алкогольних напоїв за цінами нижчими за мінімально встановлені ціни, визначені постановою Кабінету Міністрів України "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв";

- пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, а саме: несвоєчасне оприбуткування готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книгах обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО на загальну суму 639,16 грн.

На підставі акта перевірки від 30.07.2015 № 887/16-03-17-01-10/НОМЕР_1 Кременчуцькою ОДПІ прийнято:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30.07.2015 № Ф-/960 на суму недоїмки 78036,76 грн /том 1 а.с. 15/;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30.07.2015 № Ф-/961 на суму 5575,20 грн /том 1 а.с. 14/;

- податкове повідомлення-рішення від 31.08.2015 № /138, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 44586,19 грн, з яких 35668,95 грн - за основним платежем, 8917,24 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями /том 3 а.с. 42/;

- податкове повідомлення-рішення від 31.08.2015 № /139, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, у розмірі 2993,22 грн, з яких 1995,48 грн - за основним платежем, 997,74 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями /том 3 а.с. 43/;

- податкове повідомлення-рішення від 31.08.2015 № /140, яким за порушення пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 2678,80 грн /том 3 а.с. 44/;

- податкове повідомлення-рішення від 31.08.2015 № /141, яким за порушення статті 18 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 10 000 грн /том 3 а.с. 46/;

- рішення про застосування штрафних фінансових санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 31.08.2015 № /142, яким до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 2787,60 грн /том 3 а.с. 47/;

- рішення про застосування штрафних фінансових санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 31.08.2015 № /143, яким до позивача застосовані штрафні санкції ц розмірі 5096,72 грн /том 3 а.с. 48/.

Рішенням про результати розгляду скарги від 20.10.2015 № 663/Д/16-31-10-04-11 Головне управління ДФС у Полтавській області спірні рішення залишила без змін, а скаргу -позивача без задоволення /том 3 а.с. 56-65/.

Позивач, не погоджуючись з правомірністю зазначених рішень, звернувся до суду з позовом про визнання нечинними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) від 30.07.2015 №№ Ф-/960, Ф-/961, податкових повідомлень-рішень від 31.08.2015 №№ /138, /139, /140 і рішень про застосування штрафних санкцій від 31.08.2015 №№ /142, 005291701/143 в повному обсязі та, податкового повідомлення-рішення від 31.08.2015 № /141 в частині застосованої суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 5000 грн.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню Кременчуцької ОДПІ від 31.08.2015 № /138, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 44586,19 грн, з яких 35668,95 грн - за основним платежем, 8917,24 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями, суд виходить з наступного.

Приймаючи оскаржуване рішення, відповідач посилався, як на правову підставу його винесення встановлені ним та зафіксовані в акті перевірки від 30.07.2015 № 887/16-03-17-01-10/НОМЕР_1 порушення позивачем пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, а саме: завищення, на думку контролюючого органу, валових витрат за 2012 рік на суму 4578,18 грн, за 2013 рік - 59112 грн та за 2014 рік - 160598,57 грн.

При перевірці правильності формування валового доходу за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 заниження валового доходу не встановлено.

У ході перевірки ФОП ОСОБА_3 досліджено правильність визначення валових доходів за звітні податкові періоди 2012-2014 роки в розрізі кожного виду економічної діяльності, оскільки підприємцем об'єднано та задекларовано одержані доходи від зареєстрованих видів економічної діяльності 47.11 "Роздрібна торгівля ...", 68.20 - "Надання в оренду…", 82.99 "Надання інших допоміжних комерційних послуг н.в.і.у", які нею впроваджувалися при здійсненні підприємницької діяльності в один - 47.11 "Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах з перевагою продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами".

Після визначення перевіркою фактично одержаного валового доходу від здійснення трьох видів діяльності дохід за видом економічної діяльності 47.11 - "Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах з перевагою продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами" визначено за 2012 рік в сумі 23649 грн, за 2013 рік - 58267 грн, за 2014 рік - 78320 грн.

У ході перевірки також встановлено, що питома вага доходу від впровадження виду економічної діяльності 82.99 в структурі загальної суми одержаного доходу в 2012 році складає 2,84 %, в 2013 році складає 8 % і в 2014 році складає 14,02 % від загальної суми задекларованого доходу. А питома вага доходу від впровадження виду економічної діяльності 68.20 в структурі загальної суми одержаного доходу в 2012 році складає 0,39 %, у 2013 році складає 1,69 % і в 2014 році складає 2.24 % від загальної суми задекларованого доходу.

Перевіркою враховано, що впровадження видів економічної діяльності 68.20 - "Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна", не передбачають несення витрат на оплату праці, оскільки підприємцем одержувались грошові кошти на розрахункових рахунок безпосередньо від здавання в оренду частини приміщення під розміщення терміналів поповнення рахунків, а саме: від ПАТ "Банк Національний кредит" і ТОВ "Сітібокс".

Від впровадження виду діяльності 82.99 - "Надання інших допоміжних комерційних послуг н.в.і.у.", також одержувались грошові кошти на розрахунковий рахунок від дистриб'юторів ПП "Парадігм Консалтінг Група", ТОВ "Дистрибуційна Сервісна Компанія", ТОВ "Українська Дистибуційна Компанія", ТОВ "Інтерн Беверідж Трейдінг" за безпосереднє сприяння інтенсивному просуванню товарів у роздрібній торгівлі без активної участі спеціального персоналу - вдалого розміщення їх товарів у торговому залі, оригінальне оформлення прилавків та вітрин, але даний вид діяльності частково передбачає несення витрат лише на оплату праці, які перевіркою визначено у розмірі 2,84 % за 2012 рік, у розмірі 8 % за 2013 рік і у розмірі 14.02 % за 2014 рік від загальної задекларованої суми витрат на оплату праці та нарахування на заробітну плату, оскільки питома вага одержаного доходу по даному виду економічної діяльності в 2012 році складає 2,84 %, в 2013 - 8 % і в 2014 - 14,02 % від загальної суми одержаного валового доходу за кожний звітній річний період відповідно.

Встановлений факт суттєво вплинув на формування чистого (оподаткованого) доходу, що призвело за результатами перевірки до збільшення даного доходу, з якого підприємцем не визначено податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб.

Перевіркою встановлено, що націнка реалізованого товару відповідно до отриманих видаткових накладних від постачальників та касових стрічок складає не більше 5 % на тютюнові вироби та 15-22 % на алкогольні, слабоалкогольні напої.

При цьому, ФОП ОСОБА_3 сформувала та задекларувала витрати по ТМЦ за перевіряємий період у сумі 1744764 грн та одержала дохід від реалізації даних ТМЦ у сумі 1872961 грн, де середня націнка на реалізований товар склала 7,35 %, що також не відповідає реальній націнці, встановленій перевіркою на реалізацію товару. Даний факт, за твердження контролюючого органу, свідчить про те, що підприємцем не правомірно включено до складу валових витрат до статті "Вартість ТМЦ..." вартість нереалізованого товару на загальну суму 224288,75 грн по виду економічної діяльності 47.11 - "Роздрібна торгівля..." за звітні податкові періоди: в 2012 році у розмірі 4578,18 грн, в 2013 році - 59 112 грн та в 2014 році - 160598,57 грн.

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначено статтею 177 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

У пункті 177.4 статті 177 Податкового кодексу України зазначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що розмір чистого оподатковуваного доходу фізичної особи-підприємця залежить від суми витрат, які мають бути документально підтверджені, пов'язані з провадженням господарської діяльності платника податків, а також відноситися до категорії витрат операційної діяльності згідно із розділом ІІІ Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В акті перевірки зауважень щодо документального підтвердження задекларованих позивачем витрат за 2012-2014 рік не зазначено.

Натомість контролюючим органом завищення валових витрат позивача за 2012-2014 роки на суму 224288,75 грн мотивовано неправомірним віднесенням до складу витрат вартості нереалізованих ТМЦ, непов'язаних з одержанням валового доходу від провадження виду економічної діяльності 82.99 "Надання інших допоміжних комерційних послуг н.в.і.у", а саме: надання послуг по просуванню товару, та 68.20 "Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна" - від здавання в оренду частини приміщення під розміщення терміналів поповнення рахунків.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував факт включення ФОП ОСОБА_3 до складу витрат операційної діяльності за 2012-2014 роки вартості нереалізованих ТМЦ у сумі 224288,75 грн.

У ході розгляду справи представник Кременчуцької ОДПІ не надав суду обґрунтованих та підкріплених доказами пояснень, на підставі яких саме документів та відомостей контролюючим органом сформовано висновок про завищення позивачем витрат операційної діяльності за 2012-2014 роки на суму 224288,75 грн.

З урахуванням приписів Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, суд зазначає, що Кременчуцькою ОДПІ не надано до суду докази, на підтвердження наявності у ФОП ОСОБА_3 товарів, витрати по придбанню яких були включені останньою до складу витрат операційної діяльності за 2012-2014 роки, документи, що підтверджують перелік та місцезнаходження вказаних товарів, а також докази наявності та переліку товарів, які не були реалізовані, але включені до складу витрат 2012-2014 року.

Відповідачем не надано суду документів, на підставі яких можливо встановити наявність у ФОП ОСОБА_3 нереалізованих товарів, витрати по придбанню яких були включені останньою до складу витрат операційної діяльності за 2012-2014 роки, їх конкретний перелік та місцезнаходження.

Отже, з огляду на відсутність у матеріалах справи документів, які б підтверджували включення платником податків до складу витрат операційної діяльності за 2012-2014 роки витрат на оплату вартості нереалізованих ТМЦ на суму 224288,75 грн, суд дійшов висновку про безпідставність висновків контролюючого органу щодо завищення платником податків витрат на вказану суму та, як наслідок, заниження податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб на суму 35668,95 грн.

Пунктом 179.1 статті 179 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 179.9 статті 179 Податкового кодексу України форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Форму податкової декларації про майновий стан і доходи та Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи" затверджено наказом Мінфіну від 07.11.2011 № 1395 та наказом Міністерства доходів і зборів України від 11.12.2013 №793 (чинними на час спірних правовідносин).

Інструкціями щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, визначено, що у додатку 5 до декларації "Розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності" зазначаються: 1) доходи, отримані від провадження кожного виду економічної діяльності, відображаються в окремому рядку розділу I із зазначенням у колонці 2 назви і коду виду економічної діяльності згідно з КВЕД, за здійснення якого одержано дохід; 2) у колонці 3 вказується сума одержаного доходу від провадження окремого виду економічної діяльності; 3) у колонках 4, 5 та 6 відображається сума документально підтверджених витрат, пов'язаних з провадженням господарської діяльності (вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату, інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг). Значення колонок 4, 5 та 6 дорівнюють значенням відповідних граф Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці згідно з пунктом 177.10 статті 177 розділу IV Кодексу; 4) у колонці 7 відображається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується за такою формулою: колонка 3 - колонка 4 - колонка 5 - колонка 6 (пункт 6 розділу 4 Інструкцій).

Аналіз вказаного розділу Інструкцій дає підстави вважати, що пунктом 3, яким передбачено порядок декларування документально підтверджених витрат, не встановлено імперативної норми щодо відображення сум документально підтверджених витрат по здійсненню кожного виду економічної діяльності окремо, а також щодо визначення (розподілу) у відсотковому значенні таких витрат від суми доходу, одержаного по кожному такому виду діяльності окремо. Проте зазначено про відображення документально підтверджених витрат, пов'язаних з провадженням господарської діяльності, згідно з даними Книги обліку доходів і витрат.

Дослідивши зміст податкових декларацій про майновий стан і доходи позивача за 2012-2014 роки та розрахунки податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності /том 2 а.с. 54-65/, суд не знаходить порушень позивачем норм чинного законодавства та завищення витрат, про які стверджує контролюючий орган, що б спричинило заниження оподаткованого доходу у колонці 7, та відповідно, заниження податку на доходи фізичних осіб.

Посилання представника відповідача на визначення розміру документально підтверджених витрат при здійсненні окремого виду господарської діяльності у відсотковому значенні таких витрат від суми доходу, одержаного по кожному виду господарської діяльності окремо, суд вважає необґрунтованими та не підкріпленими нормами Податкового кодексу України.

З огляду на викладене суд вважає помилковим висновок контролюючого органу про завищення позивачем витрат за 2012-2014 роки на 224288,75 грн, що спричинило заниження оподаткованого доходу, та відповідно, заниження податку з доходів фізичних осіб.

Зважаючи на те, що податкове повідомлення-рішення є правовим актом індивідуальної дії, який згідно з частиною другою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі його неправомірності, визнається судом протиправним і скасовується, суд вважає за необхідне згідно з частиною другою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог, визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 31.08.2015 № /138.

Щодо позовних вимог про визнання нечинними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 30.07.2015 № Ф-/960 на суму недоїмки 78036,76 грн та рішення про застосування штрафних фінансових санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 31.08.2015 № /143, яким до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 5096,72 грн, суд зазначає наступне.

Як зазначено вище, встановлене контролюючим органом завищення валових витрат і відповідно заниження чистого доходу вплинуло на правильність визначення бази для нарахування єдиного соціального внеску, у результаті чого в основу прийняття вказаних рішень покладено висновки відповідача про порушення позивачем вимог пункту 4 частини першої статті 4, пункту 1 частини другої статті 6, пунктів 2, 3 частини першої статті 7, пункту 11 статті 8, пунктів 2, 3 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", внаслідок чого донараховано за 2012-2014 роки суму єдиного соціального внеску у розмірі 78036,76 грн, що призвело до застосування штрафних санкцій у розмірі, передбаченому пунктом 3 частини одинадцятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування", 5096,72 грн.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Ставка єдиного внеску для вказаної категорії платників складає 34,7 % від бази оподаткування, визначеної статтею 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (частина 11 статті 8 Закону).

Згідно з пунктом 3 частини одинадцятої статті 25 вказаного Закону за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Однак, з урахуванням попередньо встановлених обставин справи та висновків суду, зроблених під час дослідження обставин прийняття податкового повідомлення-рішення від 31.08.2015 № /138, щодо правомірності формування позивачем витрат за 2012 - 2014 роки, суд дійшов висновку, що правові підстави для нарахування суми єдиного внеску відсутні.

Крім того, висновок відповідача, покладений в основу оскаржуваних рішень, ґрунтується на рекомендаціях листа від 16.10.2014 №7559/7/99-99-17-03-01-17 органів ДФС України "Про надання роз'яснення", у якому Державна фіскальна служба рекомендує на підставі даних Книги обліку доходів і витрат визначати єдиний внесок самозайнятих осіб.

Суд зазначає, що вищевказаний лист носить рекомендаційний характер, а тому не береться до уваги.

Враховуючи неправомірність висновку відповідача про завищення позивачем валових витрат та заниження чистого доходу, заниження бази оподаткування єдиним внеском, виходячи з положень частини другої статті 11, пункту 1 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) від 30.07.2015 № Ф-/960 на суму недоїмки 78036,76 грн та рішення про застосування штрафних фінансових санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 31.08.2015 № /143, яким до позивача застосовані штрафні санкції в розмірі 5096,72 грн, є також протиправними та підлягають скасуванню.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню від 31.08.2015 № /139, суд зазначає таке.

Підпунктом 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до пункту 177.7 статті 177 Податкового кодексу України фізична особа підприємець вважається податковим агентом працівника фізичної особи, яка перебуває з нею у трудових, цивільно-правових відносинах, або будь-якої іншої фізичної особи щодо будь-яких оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) на користь такої особи.

Згідно з підпунктом 164.6 пункту 164 Податкового кодексу України під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов'язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування.

Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Перевіркою встановлено, що протягом 1 кварталу 2012 року кількість РРО не відповідає кількості найманих працівників, оскільки ФОП ОСОБА_3 за даний період використовувала працю 2 найманих осіб, свою чергу в підприємця обліковується в даному періоді 6 РРО; для безперебійної діяльності магазинів з графіком роботи з 7 до 21 години без перерви та вихідних виникає необхідність у залученні додаткових трудових ресурсів, робота яких повинна оплачуватись згідно з нормами чинного законодавства, тобто на рівні не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати. Отже, враховуючи 14 годинний робочий день, за твердженням відповідача, не вистачає 4-ох найманих працівників.

При визначенні доходу, перевіркою взято за об'єкт оподаткування щомісячну заробітну плату у розмірі 1150 грн, яка виплачувалась підприємцем кожному із 2-ох найманих працівників протягом 1 кварталу 2012 року.

Як наслідок, з виплачених, за твердженням відповідача, чотирьом фізичним особам доходів у вигляді заробітної плати за січень-березень 2012 року в загальному розмірі 13800 грн щомісячно, не утримано та не сплачено (не перераховано) до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 1 квартал 2012 року на суму 1995,48 грн.

Водночас, суд не погоджується із зазначеними доводами відповідача, вважає їх необґрунтованими, недоведеними та не підтвердженими документально.

Так, представник відповідача документів, підтверджуючих встановлені порушення, суду не надав.

Наявність у ФОП ОСОБА_3 6 функціонуючих апаратів РРО не свідчить про недостатність найманих працівників, адже, навіть при ввімкнених РРО не всі каси могли працювати одночасно.

Крім того, суд бере до уваги пояснення представника позивача в судовому засіданні, що ОСОБА_3 також працювала за апаратами РРО, протилежного відповідачем суду не доведено, а судом не встановлено.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що спірне рішення винесено відповідачем протиправно, без документального підтвердження виявлених порушень.

Таким чином, враховуючи положення частини другої статті 11, пункту 1 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 31.08.2015 № /139.

Щодо позовних вимог про визнання нечинними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 30.07.2015 № Ф-/961 на суму 5575,20 грн та рішення про застосування штрафних фінансових санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 31.08.2015 № /142, яким до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 2787,60 грн, суд зазначає наступне.

Як вищезазначено, встановлене контролюючим органом заниження за І квартал 2012 року загальної суми нарахованої заробітної плати на 13800 грн вплинуло на правильність визначення бази для нарахування єдиного соціального внеску, у результаті чого в основу прийняття вказаних рішень покладені висновки відповідача про порушення позивачем вимог абзацу 2 пункту 1 частини першої статті 4, пункту 1 частини другої статті 6, абзацу 1 пункту 1 частини першої статті 7, пунктів 5, 7 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", внаслідок чого донараховано суми єдиного соціального внеску, нарахованого з сум заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, нарахованої особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту) всього у розмірі 5078,40 грн (36,8 %), суми єдиного внеску, утриманого із сум заробітної плати, нарахованої особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту) - всього в сумі 496,80 грн (3,6 %), що призвело до застосування штрафних санкцій у розмірі, передбаченому пунктом 3 частини одинадцятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування", 2787,60 грн.

Однак, з урахуванням попередньо встановлених обставин справи та висновків суду, зроблених під час дослідження обставин прийняття податкового повідомлення-рішення від 31.08.2015 № /139, суд дійшов висновку, що правові підстави для нарахування суми єдиного внеску відсутні.

Враховуючи неправомірність висновку відповідача про завищення позивачем валових витрат та заниження чистого доходу, заниження бази оподаткування єдиним внеском, виходячи з положень частини другої статті 11, пункту 1 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) від 30.07.2015 № Ф-/961 на суму недоїмки 5575,20 грн та рішення про застосування штрафних фінансових санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 31.08.2015 № /142, яким до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 2787,60 грн, є також протиправними та підлягають скасуванню.

Стосовно позовних вимог ФОП ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 31.08.2015 № /140, суд дійшов наступних висновків.

Даним податковим повідомлення-рішенням до позивача за порушення вимог пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, що виявилось у неоприбуткуванні готівкових коштів у повній сумі їх фактичного надходження в книгах обліку розрахункових операцій у загальному розмірі 535,76 грн, на підставі статті 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки", застосовані фінансові санкції у п'ятикратному розмірі від суми неоприбуткованих коштів - 2678,80 грн.

В акті перевірки зазначено, що в порушення пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні перевіркою встановлено неоприбуткування (несвоєчасне оприбуткування) готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книгах обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО на загальну суму 535,76 грн, а саме:

- в II розділі КОРО до РРО фіскальний номер НОМЕР_2 запис щодо оприбуткування готівкових коштів на підставі фіскального звітного чеку №10 за 12.12.2012 в сумі 55,50 грн виконано 13.12.2012;

- в II розділі КОРО до РРО фіскальний номер НОМЕР_2 запис щодо оприбуткування готівкових коштів на підставі фіскального звітного чеку №251 за 14.08.2013 в сумі 31,80 грн виконано 15.08.2013;

- в II розділі КОРО до РРО фіскальний номер НОМЕР_2 запис щодо оприбуткування готівкових коштів на підставі фіскального звітного чеку №271 за 03.09.2013 в сумі 37,70 грн виконано 04.09.2013;

- в II розділі КОРО до РРО фіскальний номер НОМЕР_3 запис щодо оприбуткування готівкових коштів на підставі фіскального звітного чеку №182 за 20.03.2014 в сумі 125,45 грн виконано 21.03.2014;

- в II розділі КОРО до РРО фіскальний номер НОМЕР_4 запис щодо оприбуткування готівкових коштів на підставі фіскального звітного чеку №1818 за 19.01.2013 в сумі 138,56 грн виконано 20.01.2013;

- в II розділі КОРО до РРО фіскальний номер НОМЕР_4 запис щодо оприбуткування готівкових коштів на підставі фіскального звітного чеку №1921 за 01.05.2013 в сумі 137,25 грн виконано 02.05.2013;

- в II розділі КОРО до РРО фіскальний номер НОМЕР_5 запис щодо оприбуткування готівкових коштів на підставі фіскального звітного чеку №1021 за 25.12.2013 в сумі 9,50 грн виконано 27.12.2013.

Визначення порядку ведення касових операцій для банків, інших фінансових установ, підприємств і організацій віднесено до повноважень Національного Банку України (пункт 6 статті 33 Закону України "Про Національний Банк України").

Постановою Правління НБУ від 15.12.2004 №637 затверджено Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні.

За приписами пункту 2.6 Положення уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних розрахункової книжки).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) книга обліку розрахункових операцій - прошнурована і належним чином зареєстрована в органах державної податкової служби України книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).

Пунктом 1 Указу Президента "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12.06.1995 №436/95 установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема, за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням розрахункової книги оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітніх чеках РРО (даних розрахункової книги) та відображення на їх підставі готівки у КОРО. Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність (абзац 3 пункту 1 Указу Президента від 12.06.1995 №436/95).

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 11.12.2012 у справі за позовом Республіканського підприємства "Курортно-оздоровчий комплекс "Росія".

Згідно із пунктом 7.5 Порядку реєстрації та ведення книг обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок, затвердженого наказом ДПАУ від 01.12.2000 №614 (чинного до 18.10.2013), використання книги ОРО, зареєстрованої на РРО, передбачає: наявність книги ОРО на місці проведення розрахунків, де встановлено РРО; підклеювання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках книги ОРО; щоденне виконання записів про рух готівки та суми розрахунків, при цьому дані за сумами, отриманими від покупців (клієнтів), та дані за сумами, виданими покупцям (клієнтам), записуються окремо; у разі виходу з ладу РРО чи відключення електроенергії здійснення записів за обліком розрахункових квитанцій; ведення обліку ремонтів, робіт з технічного обслуговування, а також перевірок конструкції та програмного забезпечення РРО у відповідному розділі книги ОРО.

Пунктом 6 розділу 4 Порядку реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 28.08.2013 №417, який набрав чинності з 18.10.2013, також встановлено, що використання книги ОРО, зареєстрованої на РРО, передбачає: наявність книги ОРО на місці проведення розрахунків, де встановлено РРО; підклеювання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках книги ОРО; щоденне виконання записів про рух готівки та суми розрахунків, при цьому дані за сумами, отриманими від покупців (клієнтів), та дані за сумами, виданими покупцям (клієнтам), записуються окремо; у разі виходу з ладу РРО чи відключення електроенергії здійснення записів за обліком розрахункових квитанцій; ведення обліку ремонтів, робіт з технічного обслуговування, а також перевірок конструкції та програмного забезпечення РРО у відповідному розділі книги ОРО.

Долученими до матеріалів справи копіями витягів з книг обліку розрахункових операцій підтверджено, що позивачем забезпечено вклеювання фіскальних звітних чеків, а також виконання у КОРО записів щодо оприбуткування готівкових коштів на підставі фіскальних звітних чеків у загальній сумі 273,06 грн /том 3 а.с. 109-121/.

Стосовно оприбуткування готівкових коштів на підставі фіскального звітного чеку №182 за 20.03.2014 в сумі 125,45 грн в II розділі КОРО до РРО фіскальний номер НОМЕР_3, суд зазначає, що реєстрацію РРО з фіскальним номером НОМЕР_3 скасовано 30.09.2013, про що відмічено в акті перевірки /том 3 а.с. 71/.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованим застосування до позивача штрафних санкцій за порушення пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні в сумі 1992,55 грн (398,51 грн х 5).

Водночас судовим розглядом встановлено, що у розділі 2 КОРО № /том 3 а.с. 120-122/ запис щодо оприбуткування готівкових коштів у сумі 137,25 грн на підставі фіскального звітного чеку №1921 від 01.05.2013 внесено 02.05.2013.

Отже, з огляду на несвоєчасне внесення в 2 розділ КОРО запису за 01.05.2013 щодо оприбуткування готівкових коштів у сумі 137,25 грн, суд дійшов висновку про допущення ФОП ОСОБА_3 порушення пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, за яке передбачена відповідальність у вигляді застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми (137,25 грн х 5 = 686,25 грн).

За викладених обставин, податкове повідомлення-рішення від 31.08.2015 № /140 в частині застосування штрафних санкцій у сумі 1992,55 грн підлягає визнанню протиправним та скасуванню. Проте у частині, що стосується застосування штрафних санкцій у сумі 686,25 грн, суд вважає рішення таким, що прийняте контролюючим органом правомірно та не підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог ФОП ОСОБА_3 про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 31.08.2015 № /141 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 5000 грн суд зазначає наступне.

Із акта від 30.07.2015 № 887/16-03-17-01-10/НОМЕР_1 вбачається, що перевіркою контрольних стрічок реєстраторів розрахункових операцій Кременчуцькою ОДПІ виявлено 8 випадків реалізації ФОП ОСОБА_3 у період з 19.06.2014 по 31.08.2014 алкогольних напоїв за цінами нижче встановлених Кабінетом Міністрів України мінімальних роздрібних цін на алкогольні напої /том 3 а.с. 97-98/.

У судовому засіданні представник позивача не заперечував факту реалізації ФОП ОСОБА_3 алкогольних напоїв за цінами нижче встановлених Кабінетом Міністрів України мінімальних роздрібних цін на алкогольні напої, проте заперечував проти застосування штрафних санкцій у розмірі 10 000 грн.

Так, Постановою КМ України "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв" від 30.10.2008 № 957 установлено розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв вітчизняного виробництва згідно з додатком.

Відповідальність за реалізацію алкогольних виробів за цінами, нижчими за встановлені мінімальні передбачена абзацом 13 частини другої статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (надалі - Закон № 481/95-ВР).

Законом України від 12.08.2014 № 1638-УІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо посилення контролю за обігом підакцизних товарів та уточнення окремих податкових норм" (надалі - Закон № 1638-УІІ) внесено зміни до статті 17 Закону № 481/95-ВР в частині збільшення розміру фінансових санкцій.

В абзаці 13 частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР цифри "5 000" замінено цифрами "10 000", а отже, розмір мінімальної санкції збільшено з 5000 грн до 10000 грн. Закон № 1638-УІІ набрав чинності 04.09.2014.

Таким чином, на період вчинення правопорушень абзацом 13 частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР була передбачена фінансова санкція за здійснення суб'єктом господарювання оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 5000 гривень.

Суд вважає необґрунтованим застосування санкції за вказані порушення в редакції закону, що діяла станом на день складання акта перевірки, а не станом на дату вчинення позивачем правопорушення.

Враховуючи викладене, податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 31.08.2015 № /141 є протиправним та підлягає скасуванню в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 5 000 грн.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Крім того, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) від 30.07.2015 №№ Ф-/960, Ф-/961, рішень про застосування штрафних санкцій від 31.08.2015 №№ /142, 005291701/143 податкових повідомлень-рішень від 31.08.2015 №№ /138, /139 в повному обсязі, податкове повідомлення-рішення від 31.08.2015 № /140 визнати протиправним та скасувати в частині застосування штрафних санкцій у сумі 1992,55 грн, податкове повідомлення-рішення від 31.08.2015 № /141 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 5000 грн.

Згідно з частинами першою та третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання нечинними та скасування вимог, рішень та податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області від 30.07.2015 №№ Ф-/960, Ф-/961, рішення про застосування штрафних санкцій від 31.08.2015 №№ /142, 005291701/143, податкові повідомлення-рішення від 31.08.2015 №№ /138, /139.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області від 31.08.2015 № /140 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 1992,55 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області від 31.08.2015 № /141 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 5000 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1460,68 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2016 року.

Суддя Т.С. Канигіна