Справа № 2-а-7042/10/1412
Суддя: Жук С.І.
Дата ухвалення: 2012-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2012 р.Справа № 2-а-7042/10/1412

Категорія:10.2.4Головуючий в 1 інстанції: Павлова Ж.П.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -ОСОБА_1
судді - ОСОБА_2
судді - ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Миколаєва на постанову Заводського районного суд м. Миколаєва від 16 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Управління пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Миколаєва про визнання права на додаткову пенсію, -

встановиЛА:

28 липня 2010 року, позивач звернувся до суду з позовом до Управління пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Миколаєва (на далі УПФ України в Заводському районі м. Миколаєва) про визнання права на додаткову пенсію, мотивуючи його тим, що вона є потерпілої внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи, у зв'язку з чим її було призначено пенсію, але пенсію яку вона отримує не відповідає діючому законодавству України. Посилаючись на ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», просила зробити перерахунок пенсії починаючи з 01.07.2007 року, яка повинна становити 8 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, яка повинна становити 75% від мінімальної пенсії за віком, а також стягнути з УПФ України в Заводському районі м. Миколаєва не до виплачені її кошти в сумі 76925,68грн. та зобов'язати УПФ України в Заводському районі м. Миколаєва в подальшому виплачувати її пенсію відповідно до ст.ст.50,54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У судове засідання першої інстанції позивач не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

У судовому засіданні першої інстанції представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив в позові відмовити, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим, з тих підстав, що відповідач при здійснені виплати пенсії позивачу діє в межах чинного законодавства, не порушуючи його вимоги.

Суд першої інстанції своєю постановою від 16 грудня 2010 року позовну заяву ОСОБА_5 до Управління пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Миколаєва про визнання права на додаткову пенсію - задовольнив частково. Зобов'язав Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва зробити перерахунок пенсії ОСОБА_5 починаючи з 01.07.2007 року згідно ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка повинна становити 8 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, яка повинна становити 75% від мінімальної пенсії за віком.

Управління пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Миколаєва не погодившись з постановою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Управління пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Миколаєва посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_5 є потерпілою в наслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, визнана інвалідом 2 групи, що підтверджується посвідченням серії А №053635 від 03.03.1998 року, та перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва та отримує пенсію по інвалідності.

Згідно зі ст.ст. 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»( далі-Закон №796-ХІІ) позивач, як інвалід 2-ої групи, захворювання якої пов'язано з Чорнобильською катастрофою, має право на щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, та розмір пенсії не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно п.4 Постанови КМУ №523 від 30.05.1997 року «Про Затвердження нового Порядку обчислення пенсії по інвалідності, яка наступила в результаті каліцтв чи захворювань, і пенсії в зв'язку з втратою годувальника в результаті Чорнобильської катастрофи»з подальшими змінами та додатками передбачено, що в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів, у відношенні яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим по 2-ій інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком.

Статтею 49 Закону України № Закон №796-ХІІ пенсії особам, віднесених до категорій 1,2,3,4 встановлюється у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю; і призначається після виникнення права на державну пенсію. У всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, зокрема, по 2 групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі ст.50 даного Закону, особам віднесеним до категорії 1, зокрема інвалідам 2 групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. Виплата додаткової пенсії відповідно до ст.53 зазначеного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Таким чином, вихідним критерієм обрахунку державної та додаткової пенсій виступає мінімальна пенсія за віком. Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік» було встановлено мінімальний розмір пенсії за віком, з 01.01.07 - 380,00 грн., з 01.04.07 - 407,00 грн.

Статтею 58 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» був затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність - з 01.01.08 - 470,00 грн., з 01.04.08-481,00 грн., з 01.07.08 - 482,00 грн., з 01.10.08- 498,00 грн.

Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»до Закону №796-ХІІ частину 3 та 4 ст.54 було замінено чотирма частинами такого змісту:

«У всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:

Для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році:

по І групі інвалідності - 220% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

по II групі інвалідності - 200% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

по III групі інвалідності - 180% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 -1990 роках та осіб, евакуйованих у 1986 році із зони відчуження:

по І групі інвалідності - 160% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

по II групі інвалідності - 150% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

по III групі інвалідності - 140% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою:

по І групі інвалідності - 130% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

по II групі інвалідності - 120% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

по III групі інвалідності - 110% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Текст ст.50 Закону №796-ХІІ було викладено в такій редакції:

«Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяна здоров'ю, у розмірах:

інвалідам І групи - 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; інвалідам II групи - 20% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

інвалідам III групи, дітям інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 15% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Законом України «Про державний бюджет України на 2009 рік»була встановлена мінімальна пенсія за віком, передбачена ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»в розмірі 573грн. з 01.11.2009 року. Розмір пенсії, яку отримує позивач не відповідає 8 мінімальних пенсіям за віком, не відповідає тій сумі, яку отримує позивач.

Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено постановою КМУ від 30.05.1997 №523. Ця постанова є чинною, і її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій відповідають положенням статей 50,54 Закону України №796.

Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення»призначення, рахунок і перерахунок пенсій громадянам здійснюється Пенсійними фондами України і його територіальними органами.

Статтею 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС»встановлено, що фінансування витрат, пов'язаних із реалізацією цього Закону, виконується за рахунок державного бюджету.

Рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року, від 22.05.2008 року, визнані неконституційними, серед іншого, і положення, якими були внесенні зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС», якими звужено права вказаної категорії громадян.

У своїх рішеннях Конституційний Суд України зазначав, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою Конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом при зняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається. Тому, громадянин України має право на пенсійне забезпечення, передбачене ст.ст.1,3, ч.2ст.6, ст.8, ч.2ст. 19, ст.ст.22,23, ч. 1ст.24,ст.46 Конституції України, яке набуте у сфері пенсійного забезпечення і не може бути скасоване та звужене.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»визначені розміри пенсії по інвалідності залежно від групи інвалідності. Частина друга вищенаведеної статті визначає, що за наявності у непрацюючих інвалідів 2 і 3 груп - у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу - за їх вибором пенсія по інвалідності призначається у розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до ст.ст.27 і 28 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»мінімальний розмір пенсії за віком, за наявності у чоловіків - 25 років, а у жінок - 20 років страхового стажу, встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, з огляду на те, що зазначена стаття частиною 3 доповнена Законом України №2505 від 25.03.2005 року (набрав чинності з 31.03.2005 року), тоді як частина 3 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»змінена Законом України від 17.11.2005 року №3108-15 (набрав чинності з 13.12.2005 року).

Неврахування відповідачем зазначених змін стало однією з причин хибного висновку щодо неможливості застосування стосовно позивача норм ст.28 загального закону в частині визначення мінімального розміру пенсії за віком на рівні прожиткового мінімуму.

Враховуючи, що порядок обчислення мінімальної пенсії за віком встановлений лише нормами Закону України №1058, то необхідне також застосувати аналогію закону, що передбачено ст.8 ЦПК України, відповідно до якої у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини.

Визначення прожиткового мінімум, закладання правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий мінімум»від 15.07.1999 року №966-14, а також Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»від 05.10.2000 року № 2017-111, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до ст..28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 статті 4 даного Закону (в редакції Закону №2505-4 від 25.03.2005 року, що діє з 31.03.2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в Законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Таким чином, для позивача як інваліда 2 групи, особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, нижній розмір державної та додаткової пенсії повинен розраховуватися, виходячи із розмірів прожиткового мінімуму, встановленого щороку у Законі про Держбюджет.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією соціальних прав громадян, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України та Закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальним законом. У рішеннях Конституційного суду України зазначалось, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

За приписом ст.22 Конституції України Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні зміни до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Слід зазначити, що за нормами ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст.54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, у тому числі віднесеним до категорії 1. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень дає Закон України «Про прожитковий мінімум»від 15.07.1999 року № 966-ХІУ.

Що стосується позиції представника відповідача то вони ґрунтуються на постановах КМУ. огляд яких не підтверджує доводи стосовно того, що будь-яким із них визначений мінімальний розмір пенсії за віком для встановлення нижчого рівня пенсії, у тому числі інвалідам, внаслідок захворювання від аварії на ЧАЕС.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійснення правосуддя»від 01.11.1996 року №9 в разі, якщо закон чи інший нормативно-правовий акт не відповідають Конституції України, то застосовують Конституцію, як акт вищої юридичної сили. Тобто вищевказані суди чітко вказують на те, що Конституція України та Закони України мають вищу юридичну силу, а не постанови Кабінету Міністрів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при розгляді і вирішені даного позову правильно застосовує норми Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому відповідачем не доведено правомірність своїх дій у період, визначений у позовних вимогах.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що дії посадових осіб Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва, щодо нарахування та виплати пенсії ОСОБА_5 слід визнати незаконними.

Що стосується вимог позивача про стягнення з УПФ України в Заводському районі м. Миколаєва не до виплачених коштів в сумі 76925,68грн. та в подальшому виплачувати пенсію відповідно до ст.ст.50,54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», то в цій частині позовних вимог, слід відмовити, виходячи з наступного.

Так, обов'язок по здійсненню належних до виплати грошових сум позивачу законом покладено на управління Пенсійного фонду України у Заводському районі м. Миколаєва, у зв'язку із чим суд не може виконувати обов'язки суб'єктів владних повноважень, покладених на них законом. Крім того, вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача в подальшому виплачувати пенсію відповідно до ст.ст.50,54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є такими, що не підлягають задоволенню як передчасно заявлені.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначено характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Миколаєва, - залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суд м. Миколаєва від 16 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Управління пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Миколаєва про визнання права на додаткову пенсію, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням до Вищого адміністративного суду України в порядку статті 212 КАС України.

Головуючийсуддя ОСОБА_1
суддя ОСОБА_2
суддя ОСОБА_3