Справа № 822/775/15
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/775/15

Головуючий у 1-й інстанції: Польовий О.Л.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

03 лютого 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

за участю:

секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,

представника третьої особи: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом Прокурора Ізяславського району Хмельницької області, третя особа на стороні позивача - Ізяславська міська рада до Реєстраційної служби Ізяславського районного управляння юстиції, третя особа - ОСОБА_3 про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Ізяславського району звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Реєстраційної служби Ізяславського районного управляння юстиції, треті особи - Ізяславська міська рада, ОСОБА_3 про скасування рішення. Позовні вимоги мотивовано тим, що державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на нежиле приміщення в АДРЕСА_1 НОМЕР_1 від 09.01.2014 року. Вважаючи таке рішення протиправним, просив його скасувати.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.11.2015 року позов задоволено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, третя особа подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.11.2015 року, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представник третьої особи (апелянта) апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі за обставин, викладених у ній, просив постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.11.2015 року скасувати, дав пояснення, аналогічні доводам, викладеним в апеляційній скарзі. Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином.

Заслухавши пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Ізяславського районного суду від 21.08.2003 року визнано право на підвальне приміщення за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_3, яке вона придбала 22.07.2003 року на прилюдних торгах.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 13.10.2003 року прилюдні торги від 22.07.2003 року визнано недійсними.

Ухвалою Ізяславського районного суду від 30.09.2004 року скасовано за нововиявленими обставинами рішення Ізяславського районного суду від 21.08.2003 року. Ухвалою суду від 27.04.2015 року виправлено описку у рішенні суду (а.с. 122).

Рішенням Ізяславського районного суду від 08.11.2004 року відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні позову про визнання права власності на вказане приміщення.

Разом із тим, Державний реєстратор Реєстраційної служби Ізяславського районного управління юстиції рішенням НОМЕР_1 від 09.01.2014 року зареєстрував право власності на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою АДРЕСА_1, за суб'єктом ОСОБА_3

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-IV від 01.07.2004 року (далі Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п.36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України, від 17.10.2013 року № 868 (далі - Порядок), для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Згідно ст.9 Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах.

Державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.

Відповідно до п.4, п.6 ч.1 ст.24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Відповідно до п.37 Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки ухвалою Ізяславського районного суду від 30.09.2004 року скасовано рішення Ізяславського районного суду від 21.08.2003 року, на підставі якого зареєстроване право власності на вищезазначене приміщення за ОСОБА_3, рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень НОМЕР_1 від 09.01.2014 року підлягає скасуванню.

Колегія суддів звертає увагу, що рішення державного реєстратора було прийнято на підставі документів, поданих заявником (а.с. 48) та чинних на час прийняття оскаржуваного рішення. Так, рішенням Ізяславського районного суду від 21.08.2003 року визнано за ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно (підвальне приміщення). Ухвалою від 30.09.2004 року рішення суду було переглянуто за нововиявленими обставинами, та скасовано за правилами ЦПК України. При цьому у тексті ухвали (а.с. 64) є посилання виключно на рішення Ізяславського районного суду від 01.08.2003 року. І лише 27.04.2015 року (а.с. 122), тобто вже після прийняття державним реєстратором оскаржуваного рішення, ухвалою Ізяславського районного суду виправлено описку у рішенні, та замінено дату з "01.08.2003" на "21.08.2003".

Крім того, як встановлено з письмових заперечень на адміністративний позов (а.с. 35) та підтверджено в судовому засіданні представником апелянта, ухвала Ізяславського районного суду від 30.09.2004 року та рішення Ізяславського районного суду від 08.11.2004 року до реєстраційної служби не подавались, а тому державному реєстратору не було відомо про них.

Таким чином, колегія суддів вважає, що на час прийняття рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 державному реєстратору були подані необхідні документи, які за своїм змістом відповідали вимогам закону, а виявлену помилку (описку) у рішенні суду було виправлено вже після прийняття рішення про державну реєстрацію.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення судом норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи.

Враховуючи порушення судом першої інстанції норм права та невідповідність висновків суду обставинам справи, колегія суддів вбачає підстави для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом Прокурор Ізяславського району Хмельницької області до Реєстраційна служба Ізяславського районного управляння юстиції про скасування рішення скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 08 лютого 2016 року.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П. Совгира Д. І.