Справа № 2а-2891.1/12/0170/9
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року м. Київ К/800/62737/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Малиніна В.В.,

Ситникова О.Ф.,

провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції в місті Євпаторії АР Крим, Головного управління Міндоходів в АР Крим, Міністерства доходів і зборів України, Управління Пенсійного фонду України в місті Євпаторія АР Крим, Головного управління Пенсійного фонду України в АР Крим, Пенсійного фонду України, Прокуратури міста Євпаторії про визнання неправомірними дій та спонукання до виконання певних дій,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 19 червня 2013 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду міста Севастополя від 19 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним позовом.

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 19 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду міста Севастополя від 19 листопада 2013 року, в задоволенні позову відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_4 посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування прийнятих ними рішень та направлення справи на новий розгляд.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами встановлено, що наказом Євпаторійської об'єднаної державної податкової інспекції в АР Крим від 12 липня 2004 року №66-л ОСОБА_4 звільнено з посади за віком. 23 січня 2004 року їй призначена пенсія за віком, відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а з 18 вересня 2004 року переведено на пенсію за віком, згідно з Законом України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (далі - № 3723-XII). Стаж державної служби становив 10 років 15 днів, а загальний трудовій стаж - 36 років 8 місяців 6 днів.

Для призначення пенсії державного службовця стаж державної служби обраховується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283 «Про порядок обчислення стажу державної служби» (далі - Порядок № 283).

Пунктом 4 зазначеного Порядку встановлено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Згідно з пунктом 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), у тому числі, на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців та на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком. До стажу державної служби включається також час роботи на посадах службовців в органах, зазначених у пункті 2 цього Порядку і додатку до нього, якщо при просуванні по службі вони зайняли посади державних службовців (пункт 3 Порядку № 283).

Як встановлено судами, ОСОБА_4 працювала на підприємствах, що не відносяться до державних органів, а в період з 27 червня 1994 року по 12 липня 2004 року - в державних органах.

Тож, вказаний період роботи може бути включений лише до стажу, необхідного для встановлення надбавки за вислугу років, а стаж державної служби, необхідний для надання додаткової оплачуваної відпустки та призначення пенсії державного службовця, має обчислюватися з дня призначення на посаду державного службовця.

У довідку для нарахування (призначення) пенсії ОСОБА_4 враховано надбавку за вислугу років у розмірі 20%, що обчислена залежно від стажу державної служби.

Частиною другою статті 33 Закону № 3723-XII передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Порядок виплати винагороди за вислугу років посадовим особам державної податкової служби, які мають спеціальне звання затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 вересня 1997 року №1013 (далі - Порядок №1013).

Пунктом 2 Порядку №1013 встановлено, що винагорода за вислугу років виплачується посадовим особам органів державної податкової служби у таких розмірах, зокрема, від 15 до 20 років - 30%. Розмір винагороди визначається залежно від стажу роботи і обчислюється виходячи з посадового окладу та надбавки за спеціальне звання (пункт 3 Порядку №1013).

З огляду на наведене, у заробіток при призначенні (перерахунку) пенсії за нормами Закону № 3723-XII працівникам органів державної податкової служби, які мають спеціальне звання, враховується надбавка за вислугу років, обчислена залежно від стажу служби, визначеного відповідно до Порядку №283.

Відповідно до протоколу №1 засідання постійно діючої комісії по встановленню стажу роботи для виплати винагороди за вислугу років станом на 22 січня 2004 року, стаж роботи позивача склав 15 років 6 місяців 9 днів, і відсоток вислуги згідно з Постановою №1013 - 30%, а стаж державної служби 9 років 6 місяців 3 днів, і відсоток вислуги відповідно до Закону №3723 та Порядку №283 - 20%.

Винагорода за вислугу років, вказана в довідці, для нарахування пенсії, котра виплачується посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання, згідно Постанови №1013, не належать до надбавок, які враховуються при нарахуванні пенсії державного службовця.

Таким чином, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що при нарахуванні пенсії, призначеної відповідності до статті 37 Закону №3723, позивачу обґрунтовано враховувалась надбавка за стаж роботи згідно з Постановою №283, а саме: у розмірі 20%.

Відповідно до підпункту «д» пункту 5 постанови №1592 Кабінету Міністрів України від 31 грудня 1996 року №1592 «Про умови оплати праці працівників органів державної служби» (у редакції, що діяла на час проходження служби в органах державної податкової служби та звільнення позивача; далі - Постанова №1592) головам державних податкових адміністрацій у межах установлених фондів оплати праці та граничної чисельності працюючих надано право керівникам підрозділів, спеціалістам і службовцям, особам начальницького складу надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи - до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням доплати за спеціальне звання або ранг державного службовця чи окладу грошового утримання.

Підпункт 2 «д» пункту 5 Постанови №1592 втратив чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».

Указом Президента України від 20 червня 2002 року №575 «Про посилення соціального захисту працівників органів державної податкової служби» (чинний на час проходження служби в органах державної податкової служби та звільнення позивача; далі - Указ №575) установлено посадовим особам та іншим державним службовцям органів державної податкової служби, крім осіб начальницького складу податкової міліції, надбавку за особливі умови роботи, кваліфікацію та інтенсивність праці у розмірі 100 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за спеціальне звання або ранг державного службовця і надбавки за вислугу років.

Вказаний Указ втратив чинність згідно з Указом Президента України від 30 березня 2006 року №272/2006 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких указів Президента України з питань оплати праці».

Враховуючи те, що на момент перерахунку пенсії державним службовцям, а саме: 1 квітня 2006 року, 1 травня 2007 року та 1 лютого 2008 року, підпункт 2 пункту 4 Постанови №1592 та Указ №575, втратили чинність, надбавки за особливі умови роботи, кваліфікацію та інтенсивність праці працівникам податкових органів не встановлювались і не виплачувались.

З огляду на наведене, висновок судів про правомірність дій Державної податкової інспекції міста Євпаторія АР Крим ДПС при виданні довідок про нарахування (перерахунок) пенсії позивачу без урахування зазначених надбавок є обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону №3723 державним службовцям надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законодавством не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Судами встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу позивачу нарахована до щорічної відпустки у травні 2004 року, що підтверджується розрахунковим листом за травень 2004 року.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 20 червня 2012 року №551 «Про затвердження Порядку надання державним службовцям додаткових оплачуваних відпусток» (далі - Порядок №551) встановлено, що державним службовцям, які мають стаж державної служби понад п'ять років, надається додаткова відпустка тривалістю один календарний день. Починаючи з шостого року державної служби ця відпустка збільшується на один календарний день за кожний наступний рік роботи на державній службі. Тривалість додаткової відпустки не може перевищувати 15 календарних днів.

Відповідно до частини другої пункту 12 Порядку №551 під час звільнення державного службовця йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні додаткової відпустки.

Виплата компенсації у розмірі 526,05 грн. за невикористану додаткову відпустку тривалістю 6 днів підтверджується розрахунковим листом за травень 2004 року, у зв'язку з чим суди дійшли правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Згідно з частиною шостою статті 37 Закону №3723 державним службовцям у разі виходу на пенсію при наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті .40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середньомісячного заробітку.

Пунктом 6 статті 36 КЗпП України передбачено, що підставою припинення трудового договору зазначена відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Відповідно до пунктів 1, 2, 6 статті 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці; поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Оскільки позивач звільнена у зв'язку з виходом на пенсію, то, відповідно, до положення статі 44 КЗпП України на неї не розповсюджуються.

Судами встановлено, що 12 липня 2004 року позивач звільнена з посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу документальних перевірок суб'єктів підприємницької діяльності-юридичних осіб, з посадовим окладом 250,00 грн., у зв'язку з чим, відповідно до частини шостої статті 37 Закону №3723, при виході на пенсію їй нараховано та виплачено у серпні 2004 року грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів у сумі 2500,00 грн.

Таким чином, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність порушень законодавства щодо виплати грошової допомоги при звільненні ОСОБА_4

Окрім цього, суди правильно зазначили, що Державна податкова служба України (правонаступник - Міністерство доходів і зборів України), Державна податкова служба в АР Крим (правонаступник - Головне управління Міндоходів в АРК) не відповідають за дії Державної податкової інспекції у місті Євпаторії АРК Державної податкової служби та не зобов'язані здійснювати контроль за правильним обчисленням зарплати працівників підлеглих органів державної служби, у зв'язку з чим обґрунтовано відмовили в задоволенні позову в цій частині.

Питання пенсійного забезпечення осіб, що мають 15 календарних років стажу роботи в районах Крайньої Півночі й місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі, врегульовано Тимчасовою угодою між урядом України й Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року.

Відповідно до статті 4 Тимчасової угоди при обчисленні пенсії або її частини, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, до 1 січня 1991 року, на підставі статті 1 цієї Тимчасової Угоди на території України визначення загального трудового стажу роботи, середньомісячного заробітку і розміру пенсії здійснюється згідно з її законодавством.

Отже, загальний трудовий стаж роботи, середньомісячний заробіток і розмір пенсії цим громадянам визначаються згідно законодавства України на загальних умовах.

Призначення та наступні перерахунки пенсії позивачу було проведено Управління Пенсійного фонду України в місті Євпаторія АР Крим на підставі поданих відповідних заяв і довідок про розмір заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок пенсії, що не суперечить нормам законодавства України.

Таким чином, суди дійшли обґрунтованого висновку про правомірність дій Управління Пенсійного фонду України в місті Євпаторія АР Крим при призначенні пенсії позивачу та відсутність будь-яких порушень прав та інтересів відносно неї.

Враховуючи, що довідки про нарахування (перерахунок) пенсії позивача були складені правомірно та у відповідності до норм чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, підстави для прийняття нових довідок про заробітну плату, наданих Державною податковою інспекцією в місті Євпаторії АРК, для нарахування «базової» пенсії та усіх перерахунків пенсії позивача відсутні.

Судами встановлено, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в місті Євпаторія АР Крим, а тому питання правомірності пенсійного забезпечення позивача не відноситься до повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в АР Крим та Пенсійного фонду України, у зв'язку з чим, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання дій (бездіяльності) Головного управління Пенсійного фонду України в АР Крим та Пенсійного фонду України протиправними, незаконними, некомпетентними, неправомірними, корупційними, дискримінаційними в частині неприйняття заходів спрямованих до правильного нарахування позивачці зарплати, пенсії, перерахунків, допомоги, економічного стажу, стажу держслужби, заходів спрямованих до правильного (як зазначено у позові) витрачання бюджетних коштів і неприйняття заходів до порушників законів України в частині заниження ними розмірів зарплати та розмірів «базових» пенсій та наступних перерахунків і обчисленню зарплати.

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо необґрунтованості і позовної вимоги стосовно виплати позивачу компенсації втрати частини доходів з урахуванням інфляції, оскільки така вимога має цільовий та разовий характер, а отже не підлягає індексації згідно Законів України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» і «Про індексацію грошових доходів населення».

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Державної податкової інспекції у місті Євпаторії АРК скасувати протоколи засідань постійно діючих комісій в частині встановлення стажу роботи позивача для виплати винагороди за вислугу років, то суди дійшли обґрунтованого висновку, що такі протоколи не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії в розумінні пункту 1 частини другої статті 17 КАС України, а тому не можуть бути скасованими.

Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку і стосовно того, що позовна вимога про зобов'язання Державної податкової інспекції у місті Євпаторії АРК скасувати накази в частині встановлення стажу роботи для виплати винагороди за вислугу років позивача станом на 1997 - 2004 роки також не підлягає задоволенню, оскільки діючим законодавством встановлено обмеження щодо строків звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Позивач знала про факт прийняття зазначених наказів відповідача на момент прийняття відповідних протоколів, однак не звертався до суду з позовом про визнання протиправними та скасування цих наказів.

Також, суди правомірно відмовили в задоволенні позовних вимог про визнання дій (бездіяльності) Прокуратури міста Євпаторії протиправними, у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Наведені обставини були правильно враховані судами першої та апеляційної інстанцій, які прийняли законні і обґрунтовані рішення про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи, що доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують і суди під час вирішення спору правильно застосували норми матеріального права та не порушили норми процесуального права, то, відповідно до частини першої статті 224 КАС України, підстави для скасування ухвалених ними рішень відсутні.

Керуючись статтями 222, 224, 231 КАС України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 19 червня 2013 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду міста Севастополя від 19 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Судді В.В.Швець

В.В.Малинін

О.Ф.Ситников