Справа № 382/2092/14-а
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 382/2092/14-а Головуючий у 1-й інстанції: Литвин Л.І.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 січня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області на постанову Яготинського районного суду Київської області від 30.11.2015 у справі за адміністративним позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області звернулася до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- зобов'язати гр. ОСОБА_2 знести самочинно збудовану каналізаційну вигрібну яму по АДРЕСА_1 в м. Яготині Київської області за власний рахунок.

Постановою Яготинського районного суду Київської області від 27.11.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2015, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.10.2015 касаційну скаргу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області задоволено частково; постанову Яготинського районного суду Київської області від 27.11.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2015 скасовано; справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи вказані судові рішення суд касаційної інстанції зазначив, що судами попередніх інстанцій не встановлено обставини щодо обґрунтованості віднесення об'єкта до самовільного будівництва, наявності істотних порушень будівельних норм і правил, технічних норм, а також прав інших осіб чи суспільних інтересів, вжиття усіх передбачених законодавством України заходів реагування, можливості оформлення права власності на самочинно збудоване нерухоме майно та прийняття його до експлуатації у встановленому законом порядку тощо. Зокрема, не з'ясовувалися обставини відносно дотримання відповідачем при будівництві вигрібної ями вимог будівельних норм і правил, зокрема, щодо відстані до будинків та споруд, а також суміжних земельних ділянок, відповідності будівництва встановленим санітарно-технічним вимогам, правилам експлуатації та вимогам безпечності об'єкта.

Постановою Яготинського районного суду Київської області від 30.11.2015 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить оскаржувану постанову скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 29.12.2012 на підставі направлення від 12.12.2012 № 4982 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил об'єкта будівництва - каналізаційна яма по АДРЕСА_1 в м. Яготин Київської області, якою встановлено що ОСОБА_2, проживаючи за вказаною адресою, у 2012 році, самовільно, без документа, що надає право на виконання будівельних робіт, виконала будівельні роботи по будівництву каналізаційної вигрібної ями, чим порушила ст.34, ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

02.01.2013 Інспекцією видано припис №С-0201/4 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з вимогою в термін до 01.04.2013, усунути виявлені порушення містобудівного законодавства.

Постановою від 11.01.2013 №А-1101/5 відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ч.ч. 1, 11 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф в розмірі 5 950 грн.

12.12.2013 Інспекцією на підставі направлення від 09.12.2013 №6522.13/09/02 проведено повторну перевірку, в ході якої встановлено, що ОСОБА_2 вимоги припису від 02.01.2013 №С-0201/4 щодо усунення виявлених правопорушень по АДРЕСА_1 в м. Яготин Київської області не виконані, чим порушено ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.14 постанови Кабінету міністрів України №553 від 23.05.2011 «Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю».

12.12.2013 позивачем винесено припис №С-1212/22 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з вимогою в термін до 30.04.2014 усунути виявлені порушення містобудівного законодавства.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення від 23.12.2103 №А-2312/27 відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 188-42 КУпАП України відповідача звільнено від адміністративної відповідальності враховуючи малозначність вчиненого адміністративного правопорушення та посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та посвідчення ветерана праці.

28.07.2014 ДАБК Київської області встановлено, що відповідачем вимоги припису від 02.01.2013 №С-0201/4 не виконані, порушення містобудівного законодавства не усунуто.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що на момент звернення до суду позивач під час перевірок не з'ясовував які будівельні норми та правила, технічні норми порушені відповідачем, не встановив, які права третьої особи були порушені таким будівництвом, не відображав таких даних в актах перевірок, у протоколах про адміністративні правопорушення, на яких грунтувались його позовні вимоги, в зв'язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити.

Апелянт у своїй скарзі зазначає про порушення відповідачем будівельних норм і правил, оскільки ОСОБА_2 не мала права розпочинати будівельні роботи без дозвільного документа, який дає право на виконання будівельних робіт, а тому повинна провести перебудову об'єкта будівництва до попереднього стану шляхом знесення самочинно збудованої каналізаційної вигрібної ями. Вказує, що дії відповідача становлять суспільну загрозу життю та здоров'ю людей, підвищену небезпеку для довкілля, оскільки відсутні дані про те, чи має створений об'єкт будівництва необхідну міцність, стійкість та експлуатаційну надійність.

Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За визначенням статті 1 Закону України «Про основи містобудування» містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об'єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об'єктів містобудування, спорудження інших об'єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об'єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.

У силу положень статті 5 вказаного Закону при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені, зокрема, розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил; розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури, додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю.

Згідно ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553 (далі - Порядок).

Як закріплено у пункті 2 Порядку державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції.

Відповідно до п.п 3, 8 ч. 4 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою КМ України від 08.04.2011 № 439/2011 Державна архітектурно-будівельна інспекція України відповідно до покладених на неї обов'язків, в тому числі, приймає в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти та здійснює в межах своїх повноважень державний контроль за дотриманням юридичними і фізичними особами державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт.

Згідно ч.1 ст.376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Як передбачено ч.7 ст.376 Цивільного кодексу України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Також, частинами 1, 2 ст.38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням. За рішенням суду самочинно збудований об'єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що проведення перебудови самочинно збудованої каналізаційної вигрібної ями гр. ОСОБА_2 є неможливим, оскільки остання збудована: без урахування державних та громадських інтересів, законних інтересів і вимог власників, користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва, комплексного висновку державної інвестиційної експертизи, без затвердженого проекту будівництва, та без документа, який посвідчує право на виконання будівельних робіт, у зв'язку з чим зазначене збудоване майно не може відповідати державним стандартам, нормам і правилам, що встановлюють комплекс якісних та кількісних показників та вимог, які регламентують розробку і реалізацію містобудівної документації.

Апелянт звертає увагу суду, що стосовно даного об'єкту до Інспекції надходили і продовжують надходити численні скарги, та відповідачу надавався тривалий термін на проведения дій, спрямованих на усунення виявлених порушень у сфері містобудування. При цьому, органами уповноваженими на здійснення контролю за забудовою вживались всі необхідні заходи до відповідача з метою усунення порушень внмої містобудівного законодавства. Про такі заходи безпосередньо свідчать приписи від 12.12.2013 № С-121222 та від 02.01.2013 № С-0201 4.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів;

6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не дотримано вищезазначений порядок та розпочато будівельні роботи без дозвільного документа, який дає право на виконання будівельних робіт.

Оскільки будівля являє собою нерухоме майно, пов'язане фундаментом із землею та створене з відповідних будівельних матеріалів і конструкцій, поєднаних між собою в певній технологічній послідовності, визначеній державними будівельними стандартами, нормами і правилами, то дії відповідача щодо використання спірного об'єкту становлять суспільну загрозу життю та здоров'ю людей, підвищену небезпеку для довкілля, оскільки немає даних про те чи має створений об'єкт будівництва необхідну міцність, стійкість та експлуатаційну надійність.

Як вбачається з матеріалів справи спірний об'єкт побудований у 2012 році, тобто дані правовідносини регулюються «Порядком виконання будівельних робіт», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466 (далі Порядок № 466).

Однак, відповідач протиправно посилається на Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових будинків, садових дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них. громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затверджений наказом Mіністерства регіонального розвитку та житлово-комунального господарства України від 19.03.2013 № 95, який регулює процедуру прийняття в експлуатацію об'єктів збудованих без дозволу в період з 1992 року по 2011 рік, що не відноситься до спірного об'єкту, який збудований у 2012 році.

Крім того, суд першої інстанції дійшов помилково висновку, що спірний об'єкт не відноситься до самочинного будівництва.

Відповідно Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 05.07.2011 № 103, будівельний паспорт забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт) визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель, споруд, гаражів, елементів інженерного захисту, благоустрою та озеленення на земельній ділянці.

Згідно п. 2.1 вищевказаного Порядку 2.1. видача будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури безпосередньо, через центри надання адміністративних послуг та/або через Єдиний державний портал адміністративних послуг. Будівельний паспорт надається уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження пакета документів, до якого входять:

- заява на видачу будівельного паспорта зі згодою замовника на обробку персональних даних за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку;

- засвідчена в установленому порядку копія документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію;

- ескізні наміри забудови (місце розташування будівель та споруд на земельній ділянці, відстані до меж сусідніх земельних ділянок та розташованих на них об'єктів, інженерних мереж і споруд, фасади та плани поверхів об'єктів із зазначенням габаритних розмірів, перелік систем інженерного забезпечення, у тому числі автономного, що плануються до застосування, тощо);

- проект будівництва (за наявності);

- засвідчена в установленому порядку згода співвласників земельної ділянки (житлового будинку) на забудову.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки.

Крім того, відповідно до ст. 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» об'єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси, лінійні об'єкти інженерно-транспортної інфраструктури.

Стаття 34 вищевказаного Закону чітко визначає коли у замовника виникає право на виконання будівельних робіт, а саме Замовник має право виконувати будівельні роботи після: направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, щореалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (далі - орган державного архітектурно- будівельного контролю) - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Однак, колегією суддів встановлено, що повідомлення відповідачем не направлялось, а тому слід вважати, що роботи виконувались ним самочинно.

Поняття самочинного будівництва також визначається в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 30.03.2012 №6 «Про практику застосування судами статті 376 ПК України (про правовий режим самочинного будівництва)», відповідно до якої будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво або відведена не для цієї мети, або бе з відповюного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердж еного проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Самочинним також: вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органи, про усунення порушень. Будівництвом об'єкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вважається спорудження таких об'єктів на земельній ділянці, що не віднесена до земель житлової й громадської забудови, зокрема, наданій для ведення городництва, сінокосіння, випасання худоби тощо, цільове призначення або вид використання якої не змінено в установленому законом порядку».

Таким чином, поняття «самочинного будівництва», яке вживається в Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, та на яке посилається суд першої інстанції, суперечить Цивільному кодексу України. При цьому, ЦК України має вищу юридичну силу, ніж Інструкція.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що позивач при здійсненні державного архітектурно-будівельного контролю вірно керувався поняттям «самочинне будівництво», яке визначено статтею 376 Цивільного кодексу України».

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, позапланова перевірка дотримання відповідачем вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил об'єкта - каналізаційної вигрібної ями по АДРЕСА_1 в м. Яготин, позивачем проводилася на підставі звернення гр. ОСОБА_3 - власника суміжного домоволодіння.

Відповідно до матеріалів справи, останній звертає увагу суду на порушення його прав щодо користування земельною ділянкою у зв'язку із влаштуванням відповідачем вигрібної ями з порушеннями будівельних та санітарних норм, наявність шкідливого впливу на довкілля та повітря на його земельній ділянці, тоді як згідно з ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_2 порушено вимоги ст.34, ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», то відповідач повинна провести перебудову об'єкта будівництва до попереднього стану шляхом знесення самочинно збудованої каналізаційної вигрібної ями.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач надав до суду належні докази, що спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив скасувати її та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області задовольнити.

Постанову Яготинського районного суду Київської області від 30.11.2015 скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити дії задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 знести самочинно збудовану каналізаційну вигрібну яму по АДРЕСА_1 в м. Яготині Київської області за власний рахунок.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.