Справа № 806/5711/14
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року м. Київ К/800/32863/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Вербицької О.В., Цвіркуна Ю.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ура «Престиж»

на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 28 січня 2015 року

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2015 року

у справі № 806/5711/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ура «Престиж» (далі - ТОВ «Ура «Престиж»)

до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області (далі - Житомирська ОДПІ)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

У грудні 2014 року ТОВ «Ура «Престиж» звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.12.2014 № та № .

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 28.01.2015р., залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24.06.2015р., у позові відмовлено з тих мотивів, що реальність операцій з поставки позивачеві рекламних послуг у рамках взаємовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Бенест Трейд Груп» (далі - ТОВ «Бенест Трейд Груп») не підтверджена належним чином оформленими первинними документами, які містять необхідну для цілей оподаткування інформацію про юридичний факт.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся із касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування судами норм матеріального права, ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції, ухвали суду апеляційної інстанції та прийняття у справі нового рішення про задоволення позову.

На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що попередніми судовими інстанціями було безпідставно відхилено як доказ товарності спірних операцій подані позивачем первинні документи, не досліджено належним чином зміни майнового стану учасників розглядуваних операцій, не перевірено факту подальшого використання позивачем результатів придбаних послуг у власній господарській діяльності, наслідком чого стало прийняття неправильних по суті спору рішень.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу Житомирська ОДПІ зазначає про правильність і обґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій та просить залишити оскаржувані рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм у межах касаційного оскарження, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення розглядуваних касаційних вимог з урахуванням з такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що Житомирською ОДПІ було проведено позапланову документальну виїзну планову перевірку ТОВ «Ура «Престиж» по взаємовідносинам з ТОВ «Бенест Трейд Груп» за весь період взаємовідносин щодо правильності нарахування та сплати податків до Державного бюджету України. Результати цієї перевірки висвітлені в акті від 20.11.2014р. № 18/06-25-22-01/36169561/0100, в якому відображено висновок податкового органу про протиправне формування позивачем даних податкового обліку (податкового кредиту з ПДВ та витрат, що враховують при визначенні об'єкта оподаткування податку на прибуток) за операціями з придбання рекламних, поліграфічних та інших послуг у названого контрагента.

На обґрунтування цього висновку Житомирська ОДПІ зазначає, що представлені платником акти виконаних робіт не містять необхідної для цілей оподаткування інформації про зміст, обсяг наданих послуг, їх конкретних виконавців та місць надання, що виключає можливість підтвердження реальності розглядуваних операцій та їх зв'язку з господарською діяльністю платника.

Наведений висновок став підставою для прийняття відповідачем: податкового повідомлення-рішення від 05.12.2014р. № про збільшення платникові грошового зобов'язання з ПДВ на 52 641 грн. (у тому числі на 42113 грн. за основним платежем та на 10523 грн. за штрафними санкціями), а також податкового повідомлення-рішення від 05.12.2014 № , згідно з яким ТОВ «Ура «Престиж» нараховано грошове зобов'язання з податку на прибуток у сумі 50 009 грн. (у тому числі 40 007 грн. за основним платежем та 10 002 грн. за штрафними санкціями).

Надаючи правову оцінку розглядуваним правовідносинам, суди попередніх інстанцій цілком об'єктивно керувалися положеннями статей 138, 198 Податкового кодексу України (далі - ПК).

Так, згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.3 цієї ж статті ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За класифікацією витрат, наведеною у статті 138 ПК, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг належить до витрат операційної діяльності, які визнаються у податковому обліку на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2) у тому звітному періоді, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг (пункт 138.4).

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Аналізовані законодавчі положення свідчать на користь висновку про те, що податкові наслідки у вигляді формування витрат та податкового кредиту з ПДВ у податковому обліку є правомірними за умови реального виконання господарської операції та наявності належним чином оформлених первинних документів, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

При цьому, при оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників поставок, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв'язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

У справі, що переглядається, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про недотримання позивачем наведених вимог при відображенні у податковій звітності операцій з придбання спірних послуг.

Так, судами встановлено, що за договором про надання послуг від 29.08.2013р. № 87 ТОВ «Бенест Трейд Груп» (виконавець) зобов'язалося надавати позивачеві (замовникові) рекламні, поліграфічні послуги, послуги з проведення промоакцій та з розповсюдження рекламних поліграфічних матеріалів, виготовлення зовнішньої реклами та вивісок. На підтвердження фактичної поставки цих послуг ТОВ «Ура «Престиж» подано акти наданих послуг, рахунки-фактури, податкові накладні, оцінивши які на правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суди зазначили, що вказані документи не розкривають змісту здійснених операцій, не дають можливості встановити, де саме та які конкретно послуги були надані, в якому обсязі, не містять інформації про конкретних виконавців послуг, що також унеможливлює встановлення, чи були їх результати використані у подальшій діяльності позивача.

Так, в актах про надання послуг зазначено про орендну рекламних носіїв типу біл-борд, розміщення реклами в мережі Інтернет тощо без зазначення адреси розміщення, змісту рекламних матеріалів, сайтів, на яких розміщено реклами тощо. Інших належним чином оформлених документів із відповідною інформацією платником не представлено.

Подані позивачем копії фотознімків розповсюдження листівок, демонтажу вивісок також цілком об'єктивно були критично оцінені судами, оскільки якість поданих копій та відсутність їх оригіналів не дозволяє встановити достовірність зображень, чіткий зміст рекламних матеріалів, а також факт їх розміщення (розповсюдження) саме задекларованим контрагентом - ТОВ «Бенест Трейд Груп» у заявлених обсягах. Слід також зазначити, що різновидом нереальної господарської операції є операція, що здійснюється фактично самим платником, але документально оформлюється як роботи (послуги), виконані сторонньої особою.

З урахуванням викладеного Вищий адміністративний суд України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про законність оспорюваних нарахувань в силу відсутності доказів реальності виконання операцій з поставки послуг позивачеві саме конкретним, задекларованим контрагентом.

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків суду.

За таких обставин, судами першої та апеляційної інстанцій, виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ура «Престиж» - залишити без задоволення.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 28 січня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ О.В. Вербицька

___________________ Ю.І. Цвіркун