Справа № 809/1698/15
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року Справа № 876/6365/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 травня 2015 року у справі за позовом Головного управління ДФС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

Позивач- Головне управління ДФС в Івано-Франківській області звернулося в суд з позовом до відповідача - ОСОБА_1, в якому просило стягнути податковий борг з останнього у сумі 42581,27 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 травня 2015 року позов задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 в дохід бюджету заборгованість у розмірі 42581,27 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що визначений ст.99 КАС України строк оскарження податкових повідомлень-рішень, на підставі яких виник податковий борг, ще не минув, а правомірність та правильність визначених ними грошових донарахувань ніким не перевірялася. Таким чином, процедура оскарження рішень Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, як контролюючого органу, про визнання недійсними та скасування відповідних податкових повідомлень-рішень не завершена, тому відсутні умови вважати узгодженими податкові повідомлення-рішення, які стали підставою для стягнення боргу. Апелянт також звертає увагу на відсутність доказів направлення відповідачу податкової вимоги форми «Ф» №15-23 від 14 лютого 2015 року. Просить скасувати оскаржувану постанову, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому з врахуванням вищенаведеного суд відповідно до положень ч.1 ст.197 КАС України вважає можливим проведення розгляду справи в їхній відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що за результатами невиїзної документальної перевірки з питань митної справи при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності платником податків ОСОБА_1 по МД №206050000/2012/405527 від 03 липня 2012 року та №206050000/2012/405529 від 03 липня 2012 року прийнято податкове повідомлення-рішення № від 31 січня 2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів в розмірі 24633,99 грн. та податкове повідомлення-рішення № від 31 січня 2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати мита на товари, які ввозяться громадянами в розмірі 11197,26 грн.

Податкові повідомлення - рішення № та № від 31 січня 2015 року надіслані ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомлення про вручення 02 лютого 2015 року, отримані ним 03 лютого 2015 року, що підтверджується відміткою на повідомлені про вручення поштового відправлення.

Вказані податкові повідомлення-рішення відповідачем на час розгляду справи в суді першої інстанції не оскаржувалися в судовому чи адміністративному порядку, і на момент розгляду даної адміністративної справи в суді першої інстанції вказані обставини не заперечується відповідачем.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сума податкової заборгованості ОСОБА_1 є узгодженою, у встановлені строки до бюджету не сплачена, а тому підлягає стягненню.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пп.14.1.175, 14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Податкове зобов'язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

П.56.11 ст.56 ПК України передбачено, що не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п.59.1 ст.59 Кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи, 16 лютого 2015 року Головне управління ДФС в Івано-Франківській області надіслало ОСОБА_1 податкову вимогу форми "Ф" від 14 лютого 2015 року №15-23, яка отримана відповідачем 20 лютого 2015 року, а 24 квітня 2015 року позивач звернувся в суд з позовом про стягнення податкового боргу.

Таким чином, на момент розгляду справи судом першої інстанції вказані податкові зобов'язання були узгодженими, відповідач не надав доказів погашення податкового боргу, а тому відповідно до вимог Податкового кодексу України підлягають стягненню.

Згідно зі ст.67 Конституції України відповідач у справі зобов'язаний сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових платежів) в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п.20.1.18 ст.20 ПК України органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Оскільки відповідач добровільно не погасив спірну суму податкового боргу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення такого в судовому порядку.

Під час апеляційного розгляду цієї справи було встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до ГУ ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень- рішень №№ , від 31 січня 2015 року.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2015 року вказані податкові повідомлення-рішення визнано протиправними та скасовано. Разом з тим, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року задоволено апеляційну скаргу ГУ ДФС в Івано-Франківській області, постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2015 року у справі №809/2657/15 - скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Таким чином, на момент апеляційного розгляду справи податкові повідомлення-рішення, які стали підставою для стягнення боргу, в судовому порядку визнані правомірними, а тому є підстави для стягнення податкового боргу у сумі 42581,27 грн.

Крім того, колегія суддів враховує ту обставину, що відповідач, не погодившись з постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року, якою визнано оскражувані податкові повідомлення- рішення, що стали підставою для стягнення податкового боргу, правомірними, подав касаційну скаргу на цю постанову. Разом з тим, така обставина не впливає на час прийняття судового рішення судом апеляційної інстанції на правильність вирішення цієї справи, оскільки після вирішення спору в суді касаційної інстанції щодо оскарження спірних податкових повідомлень- рішень, відповідач вправі звернутися з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у разі настання таких.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів прийшла до переконання, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2015 року у справі № 809/1698/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик