Справа № 149/2529/15-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 149/2529/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Тарнавський М.В.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

28 січня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Матохнюка Д.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Лисої С.Д.,

позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м.Хмільнику та Хмільницькому районі Вінницької області про зобов'язання призначити пенсію по втраті годувальника,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Хмільнику та Хмільницькому районі Вінницької області, в якому просив зобов'язати відповідача призначити позивачу пенсію по втраті годувальника з 07.03.2005 року.

Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18 листопада 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні апелянт підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив щодо її задоволення.

Від представника відповідача до суду апеляційної інстанції надійшли письмові заперечення проти апеляційної скарги ОСОБА_2 В обґрунтування доводів представник відповідача посилався на правомірність висновків суду першої інстанції, зроблених в постанові від 18.11.2015 року, апеляційний розгляд справи просив проводити без його участі.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст.71 КАС України).

Частиною 1 ст.195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із позовом 31.08.2015 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду, в якому зазначив, що в 2005 році, на момент смерті матері він являвся неповнолітнім, а навчальний заклад і його опікун не вжили передбачених законом дій для призначення йому пенсії по втраті годувальника, а тому просив зобов'язати УПФ в м. Хмільнику та Хмільницькому районі призначити йому пенсію по втраті годувальника з 07.03.2005 року, тобто з часу смерті його матері.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону України „Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції (Європейська конвенція про захист прав людини і основних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17.07.97 №475/97), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. Frаnсе Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини", правило встановлення обмежень до суду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Оцінюючи обставини справи, зважаючи на практику Європейського Суду з прав людини, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно забезпечено позивачу доступ до суду, оскільки він з поважних причин пропустив строк звернення до суду з даним позовом, так як позивач тривалий час був неповнолітнім, являється круглим сиротою, і його інтереси не належним чином були представлені зі сторони навчальних закладів, в яких він навчався і призначеним йому опікуном.

Як слідує з матеріалів справи і як встановлено судом, позивач - ОСОБА_2 народився 17 червня 1995 року.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, за прізвищем матері, а ім'я та по-батькові батька дитини записані за її вказівкою (а.с.4).

07.03.2005 року ОСОБА_3 - мати позивача померла.

За життя ОСОБА_3 отримувала соціальну пенсію як інвалід ІІ групи з дитинства, що підтверджується відповідним документом (а.с.6).

Довідкою №408 від 03.08.2015 року виданою Ситковецькою спеціальною загальноосвітньою школою-інтернат Немирівського району Вінницької обласної ради доведено, що брат позивача - ОСОБА_4 дійсно навчався в даній школі-інтернаті з 2001 по 2009 р.р. Після смерті ОСОБА_3 навчально-виховним закладом проводилася робота щодо оформлення пенсії неповнолітньому по втраті годувальника, в зв'язку з цим було зроблено різні запити. В травні 2009 року отримано довідку із Куманівської сільської ради Хмільницького району №114 від 16.03.2009 року про те, що ОСОБА_3, яка померла 07.03.2005 року, не працювала ніколи, тому що являлась інвалідом ІІ групи дитинства, що унеможливлювало подальше оформлення пенсії (а.с.7).

Довідкою УПФ України у Хмельницькому районі Вінницької області доведено, що ОСОБА_5 і ОСОБА_4 брат і сестра позивача, на обліку не перебувають і пенсію по втраті годувальника не отримують (а.с.22).

Листом на ім'я позивача - ОСОБА_2 від 12.06.2015 року №01-14/340 доведено, що його опікун - ОСОБА_6 з офіційним запитом до служби у справах дітей не зверталася (а.с.30).

Таким чином, в матеріалах справи відсутні і зі сторони позивача не надано будь-яких доказів щодо звернення до відповідача - УПФ України в м.Хмільнику та Хмільницькому районі позивача ОСОБА_2, чи навчального закладу, в якому він навчався, чи його опікуна щодо призначення йому пенсії по втраті годувальника.

В даний час, як встановлено судом, позивачу Управлінням Пенсійного фонду України в м. Вінниці призначена і виплачується з 20.03.2015 року пенсія по втраті годувальника (а.с.36, 48).

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно положень ст.36 вказаного Закону пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім'ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Частиною 1 ст.38 Закону визначено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім'ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім'ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Отже, пенсія у зв'язку із втратою годувальника дітям призначається на період до досягнення ними 18 років та у разі, якщо діти навчаються за денною формою навчання у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років.

Пунктом 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо особа, якій призначається пенсія, є неповнолітньою або недієздатною, заява подається батьками або опікунами (піклувальниками) за місцем їх проживання (реєстрації).

Згідно п.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

У разі, якщо до заяви про призначення, відновлення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за пенсією вважається день приймання заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо документи, які необхідно подати додатково, протягом трьох місяців не подані, пенсія призначається, відновлюється за наявними документами. У подальшому при надходженні додаткових документів пенсія перераховується зі строків, передбачених пунктом четвертим статті 45 Закону.

Частиною 1 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Зокрема, пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи апелянта, проаналізувавши діюче законодавство, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог і відповідно скасування рішення суду першої інстанції.

Статтею 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18 листопада 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі на протязі п'яти днів.

Головуючий /підпис/Біла Л.М.

Судді /підпис/ /підпис/Гонтарук В. М. Матохнюк Д.Б.

З оригіналом згідно:

секретар