Справа № 810/5067/15
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року (10:44) м. Київ 810/5067/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., за участю секретаря судового засідання Касьянової О.В., представника позивача ОСОБА_1 розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Рокитнянського колективного автотранспортного підприємства 1066 до Білоцерківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Суть спору: Рокитнянське колективне автотранспортне підприємство 1066 звернулось до Білоцерківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.05.2015 № 000944501.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач посилається на необґрунтованість та безпідставність висновків контролюючого органу щодо завищення позивачем бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2014 року у сумі 6 000, 00 грн. Так, позивач вважає безпідставним позицію податкового органу про завищення суми податкового кредиту в грудні 2014 року на 6 000, 00 грн., у звязку з тим, що контрагент позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Янгар Київ», не відобразило відповідну суму ПДВ у складі податкових зобовязань та не включило податкову накладну до Реєстру виданих податкових накладних, оскільки, на думку позивача, чинне законодавство не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від відображення контрагентами платника податку у податковій звітності господарських операцій з таким платником податку.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив про те, що контрагентом позивача, Товариством з обмеженою відповідальністю «Янгар Київ» не було відображено податкову накладну № 17 від 19.12.2014 на суму ПДВ 6000, 00 грн. по господарських відносинах з позивачем за грудень 2014 року в податкових зобовязанням та в реєстрі виданих податкових накладних за грудень 2014 року. На думку відповідача, вказана обставина свідчить про безпідставність віднесення позивачем вказаної суми ПДВ до суми податкового кредиту за грудень 2014 року, і відповідно, збільшення на 6000, 00 грн. суми відємного значення між податковим кредитом т податковим зобовязанням за відповідний період.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність поважних причин неявки представника відповідача та можливість розгляду справи за даної явки осіб, що беруть участь у справі. Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх у сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

З 01.04.2015 по 15.04.2015 Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування Рокитнянським КАТП () відємного значення з податку на додану вартість за грудень 2014 року, за результатами проведення якої був складений акт від 21.04.2015 № 751/10-02-15-01/05395428.

Як вбачається з акта, перевіркою були виявлені порушення позивачем вимог п. 198.1, п.198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.3, п. 200.4 ст. 200 та п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, у звязку з чим позивачем було завищено відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту з податку на додану вартість за грудень 2014 року на суму 6 000, 00 грн.

В акті перевірки посадовими особами контролюючого органу було вказано на те, що позивачем було включено до складу податкового кредиту за грудень 2014 року суму ПДВ у розмірі 6000, 00 грн. по податковій накладній № 17 від 19.12.2014, яка була виписана позивачу ТОВ «Янгар Київ». Проте, вказана податкова накладна не відображена вищевказаним контрагентом позивача в реєстрі виданих податкових накладних за грудень 2014 року та сума ПДВ за нею не була включена до складу податкових зобовязань відповідного звітного періоду.

Отже, враховуючи наявність розбіжностей у податковій звітності Рокитнянського КАТП 1066 та ТОВ «Янгар Київ» по господарських взаємовідносинах у грудні 2014 року, відповідач дійшов висновку про те, що позивачем було неправомірно включено до податкового кредиту з ПДВ за грудень 2014 року суму ПДВ в розмірі 6000, 00 грн. та завищено відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та податкового кредиту на вказану суму.

На підставі акта перевірки Білоцерківською обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.05.2015 № НОМЕР_1, яким позивачу зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у сумі 6 000, 00 грн.

Не погодившись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з позовом про визнання їх протиправними та скасування, з приводу чого суд зазначає наступне.

17.12.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Янгар Київ» (Постачальник) та Рокитнянським колективним автотранспортним підприємством 1066 (Покупець) було укладено договір поставки № 17/12/14-1, за умовами якого постачальник зобовязався передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплати товар (мастильні матеріали, технічні рідини, запчастини до техніки та іншу продукцію, яка входить в асортиментний портфель компанії). Відповідно до п. 3.1 договору поставка здійснюється партіями на підставі належним чином оформленим заявок на поставку товару покупця. Заявка на поставку товару передається постачальнику засобами електронного звязку (по факсу). Підтвердженням про прийняття заявки зі сторони постачальника являється виставлений рахунок на оплату. Покупець набуває права власності на товар і несе повязані з цим ризики (випадкова втрата, псування) з моменту отримання товару та підпису сторонами товарно-супровідних документів (п. 3.2 договору). Згідно з п. 3.5 договору приймання товару відбувається в присутності представників обох сторін: по кількості відповідно до накладної поставки товару; по якості відповідно до документів виробника, які підтверджують якість товару. Пунктом 4.1 договору встановлено, що ціна на товар визначається постачальником, на день підписання заявки на поставку. Ціна товару включає ПДВ (для платників ПДВ), порядок нарахування якого регулюється чинним законодавством України. Відповідно до п.4.2 договору покупець оплачує поставлений товар за цінами, визначеними у рахунках, видаткових накладних, належним чином оформлених на підставі Специфікації або Заявки на поставку товару.

Загальна вартість договору складається з вартості партій товару, які підлягають поставці у відповідності о умов даного договору (п. 4.3 договору). Відповідно до п. 10.1 договору встановлено, що договір набуває чинності з дня його підписання сторонами та діє до « 31» грудня 2014 року. З метою виконання умов вищевказаного договору, постачальник передав, а покупець прийняв товар (комплект барабана головного гідронасоса (модель L180F) на загальну суму 36 000, 00 грн. (у тому числі ПДВ в сумі 6000, 00 грн.), що підтверджується видатковою накладною № 30 від 19.12.2015. Надалі ТОВ «Янгар Київ» було виписано позивачу податкову накладну № 17 від 19.12.2014 на суму 36 000, 00 грн. ( у тому числі ПДВ в сумі 6 000, 00 грн.), сума ПДВ за якою була включена позивачем до складу податкового кредиту за звітний період грудень 2014 року, що підтверджується додатком 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 р. від 20.01.2015 (Розшифровка податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5). Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (в тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.7 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів / послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п. 201. 8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, якій здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

До обовязкових реквізитів податкової накладної, перелік яких закріплений в підпункті 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, законодавець відносить:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

Судом встановлено, що фактично висновок податкового органу про завищення позивачем відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту за грудень 2014 року ґрунтуються на тому, що контрагентом позивача, ТОВ «Янгар-Київ» не відображено в податковій звітності і в реєстрі виданих податкових накладних за грудень 2014 року податкову накладну № 17 віл 19.12.2014 на суму 36 000, 00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 6 000, 00 грн.), яка включена Рокитнянським КАТП 1066 до складу податкового кредиту за відповідний період, з приводу чого суд зазначає наступне.

Так, доводи податкового органу про недекларування спірним контрагентом у податковій звітності відповідної суми податкових зобов'язань, що виникли за фактом виконання поставок в адресу позивача, стосуються правопорушень, допущених цими контрагентами, тобто третіми особами, а відтак не можуть розглядатися як доказ недобросовісності позивача як платника податків.

Чинне податкове законодавство не пов'язує право платника на податковий кредит з повнотою відображення постачальником у своїй податковій звітності відповідних результатів господарських операцій, з фактичною сплатою постачальником ПДВ до бюджету. Платник не несе відповідальності за дії всіх підприємств та організацій, що беруть участь у багатостадійному процесі сплати податків до бюджету. Податкові органи не вправі тлумачити поняття добросовісності платника як таке, що породжує у останнього додаткові обов'язки, не передбачені чинним законодавством.

Зокрема, такої позиції дотримується Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 14.06.2014 (справа № К/800/55605/13).

Крім того, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 03.03.2014 (справа № К/9991/1455/11) вказав на те, що платник податку (покупець товару), який дотримався вимог закону щодо формування валових витрат та податкового кредиту, не має обовязку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням контрагентами його постачальника вимог законодавства щодо створення підприємства, здійснення господарської діяльності, виконання податкових зобов'язань тощо і в подальшому зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на валові витрати та податковий кредит. У разі коли постачальник чи його контрагенти допустили порушення вимог законодавства при веденні фінансово-господарської діяльності, то це тягне відповідальність та негативні наслідки щодо них, адже законами іншого не передбачено.

Суд звертає увагу на те, що, податковим органом під час проведення перевірки, не було враховано, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за несплату податків продавцем, порушення ним правил здійснення господарської діяльності тощо, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи-платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства.

Порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не можуть бути підставою для позбавлення платника податку права на віднесення вартості отриманих послуг до складу валових витрат у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження їх розміру.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 31.01.2011 р. в адміністративній справі за позовом закритого акціонерного товариства «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав проти України»).

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 («Булвес» АД проти Болгарії») зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є «власністю» у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов'язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов'язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону «Про ПДВ» стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов'язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов'язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів.

Крім того, слід зауважити, що для висновків про наявність порушень податкового законодавства в діях платника податків в обов'язковому порядку необхідно з'ясувати можливу обізнаність такого платника щодо дефектів у правовому статусі його контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників податку на додану вартість, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо). Відповідні обставини можуть бути з'ясовані, зокрема, з використанням даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також офіційно оприлюднених даних щодо анульованих свідоцтв платника податку на додану вартість.

До того ж суд звертає увагу на те, що відповідно до частини другої ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) у разі, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були внесені до нього, то вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

На момент взаємовідносин позивача з ТОВ «Янгар Киїів», вказаний субєкт господарювання був зареєстрований як платник податку на додану вартість, відомості стосовно зазначеного підприємства та його керівництва були зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а отже сумнівів щодо відсутності спеціальної правосуб'єктності у зазначеного контрагента у позивача не виникало.

За таких обставин суд приходить до висновку про дотримання Рокитнянським КАТП 1066 необхідних умов для формування податкового кредиту та про відсутність у податкового органу підстав для зменшення суми відємного значення податку на додану вартість.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи відповідачем не були надані належні та допустимі докази на підтвердження правомірності викладеного в акті перевірки висновку про завищення відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту з податку на додану вартість за відповідний період, у той час як матеріали справи свідчать, що позивач в даному випадку здійснював податковий облік відповідно до вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим зменшення суми відємного значення ПДВ суд вважає протиправними.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, сплачений позивачем судовий збір в сумі 1 218 грн. 00 коп. підлягає стягненню на його користь з Білоцерківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області.

У судовому засіданні 03.12.2015 були оголошені вступна та резолютивна частини постанови. Повний текст постанови складений та підписаний 07.12.2015.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Білоцерківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 14.05.2015 № НОМЕР_1.

3.Стягнути на користь Рокитнянського колективного автотранспортного підприємства 1066 (09600, Київська область, Рокитнянський район, селище міського типу Рокитне, вулиця Першотравнева, будинок 180, ідентифікаційний код 05395428) судовий збір у сумі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривні 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Білоцерківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (09117, Київська область, місто Біла Церква, бульвар 50-річчя Перемоги,будинок 12, ідентифікаційний код 39468482).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Дудін С.О.