Справа № 185/12611/15-а
Суддя: Бабій С. О.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/185/33/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючий - суддя Бабій С.О., за участю секретаря судового засідання Шмик К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, третя особа: ОСОБА_3, про визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним,

ВСТАНОВИВ:

18.12.2015 р. до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, третя особа: ОСОБА_3, про визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним, в якому позивач просить визнати рішення другої сесії сьомого скликання ОСОБА_2 сільської Ради Павлоградського району Дніпропетровської області № 18-2від 20 листопада 2015р. щодо відмови ОСОБА_1 у виділені земельної ділянки загальною площею 0,20га, розташованої за адресою: вулиця К. Маркса, 1 у селі Богуслав, Павлоградського району, Дніпропетровської області для будівництва і обслуговування житлового будинку, незаконним та скасувати рішення. В обґрунтування позову посилається на те, що рішенням п'ятдесят восьмої сесії шостого скликання ОСОБА_2 сільської Ради Павлоградського району Дніпропетровської області № 856-58/УІ від 20 жовтня 2015р. позивачу була виділена земельна ділянка загальною площею 0,20га, розташована за адресою вулиця К. Маркса, 1 у селі Богуслав, Павлоградського району, Дніпропетровської області, для будівництва і обслуговування жилого будинку. Одночасно рішенням було відмовлено третій особі ОСОБА_4 у надані земельної ділянки за вказаною адресою.

Вказане рішення було призупинено розпорядженням сільського голови ОСОБА_5 № 60-р від 23.10.2015р., на підставі заяви третьої особи ОСОБА_4

При повторному розгляді заяви ОСОБА_4 рішенням другої сесії сьомого скликання ОСОБА_2 сільської Ради Павлоградського району Дніпропетровської області № 18-2від 20 листопада 2015р. позивачу було відмовлено у виділені земельної ділянки загальною площею 0,20га, що розташована за адресою вулиця К. Маркса, 1 у селі Богуслав, Павлоградського району, Дніпропетровської області, для будівництва і обслуговування жилого будинку, яка була виділена третій особі ОСОБА_4 Позивач вважає оскаржуване рішення незаконним з огляду на те, що позивач надав на розгляд ОСОБА_2 сільської Ради Павлоградського району Дніпропетровської області заяву про виділення земельної ділянки раніше третьої особи, а саме 01.09.2015р., третя особа звернулася до відповідача пізніше, 08.10.2015р. Позивач не заперечує, що третя особа має право на першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва та городництва, проте земельна ділянка за адресою вулиця К. Маркса, 1 у селі Богуслав, Павлоградського району, Дніпропетровської області не є єдиною вільною земельною ділянкою на території ОСОБА_2 сільської ОСОБА_6, вільних земельних ділянок багато, тому права третьої особи ОСОБА_4, як учасника АТО, при прийняті рішення п'ятдесят восьмої сесії шостого скликання ОСОБА_2 сільської Ради Павлоградського району Дніпропетровської області № 856-58від 20 жовтня 2015р. щодо виділення позивачу земельної ділянки загальною площею 0,20га, розташованої за адресою вулиця К. Маркса, 1 у селі Богуслав, Павлоградського району, Дніпропетровської області порушені не були. Вважає, що норма статті 12 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту » передбачає першочергове надання земельних ділянок учасникам бойових дій в тій чи іншій місцевості, але не передбачає переважного права на вибір місця знаходження земельної ділянки в тій чи іншій місцевості.

Заяву про виділення позивачу земельної ділянки за адресою вулиця К. Маркса, 1 у селі Богуслав, Павлоградського району, Дніпропетровської області останній подав відповідачу з огляду на те, що поряд, за адресою вулиця К. Маркса, 2 у селі Богуслав, Павлоградського району, Дніпропетровської області проживає його бабуся, і позивач хотів побудувати свій будинок по сусідству з нею.

За таких обставин вважає, що у відповідача ОСОБА_2 сільської ОСОБА_6 Павлоградського району Дніпропетровської області не було жодних підстав для винесення рішення № № 18-2від 20 листопада 2015р. про відмову позивачу у надані земельної ділянки загальною площею 0,20га, розташованої за адресою вулиця К. Маркса, 1 у селі Богуслав, Павлоградського району, Дніпропетровської області, тим більш, що рішення п'ятдесят восьмої сесії шостого скликання ОСОБА_2 сільської Ради Павлоградського району Дніпропетровської області № 856-58від 20 жовтня 2015р. про виділ позивачу цієї ж земельної ділянки до теперішнього часу не скасоване.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пославшись на викладені в адміністративному позову обставини, просив позов задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_7, ОСОБА_8 проти задоволення позову заперечили, вказуючи, що сесія сільської ради, приймаючи оскаржуване рішення діяла правомірно у відповідності до наданих повноважень, керуючись Законом України «Про місцеве самоврядування», тому просили відмовити у позові.

Третя особа ОСОБА_4 просив відмовити у позові повністю, посилаючись на законність оспорюваного позивачем рішення.

Заслухавши доводи та пояснення позивача і представників відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено наступне.

Згідно зі ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно положень ст. 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт органів місцевого самоврядування мають особи , щодо яких його застосовано, а також особи , які є субєктом правовідносин , у яких буде застосовано цей акт.

Згідно п.21 постанови Пленуму ВАС України №2 від 06.03.2008 року « Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ « судам слід мати на увазі, що за правилами частини другої статті 171 КАС України ( 2747-15 ) право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи - суб'єкти правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто, особа (позивач) повиннен довести факт застосування до неї оскаржуваного нормативно-правового акта або те, що вона є суб'єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього акта. Суд не може давати оцінку таким обставинам при відкритті провадження в адміністративній справі, а тому не має права відмовити у відкритті провадження у справі чи повернути позовну заяву з посиланням на частину другу цієї статті, якщо особа своє звернення обґрунтовує необхідністю захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Приписи зазначеної частини можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, якщо суд встановить, що оскаржуваний акт до особи не застосовувався і вона не перебуває у відносинах, до яких цей акт може бути застосовано. У такому разі суд не проводить перевірку нормативно-правового акта на предмет його протиправності (законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили).

Відповідно до ч.1 ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Згідно до ч.ч. 1, 5 ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування спір вирішується судом.

Відповідно до п. 10 ст. 59 Закону акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

У відповідності до п. «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Частина 1 ст. 122 Земельного кодексу України встановлює, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

З аналізу норм Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що публічно-правовим спором за КАС України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Владні повноваження органів місцевого самоврядування реалізуються у відносинах, пов'язаних з управлінням в галузі використання земель, врегульованих розділом VII Земельного кодексу України, зокрема, встановлення та зміна меж адміністративно-територіальних утворень, планування використання земель, землеустрій, контроль за використанням та охороною земель, моніторинг земель, ведення державного земельного кадастру, у відносинах охорони земель, врегульованих розділом VI ЗК України; у відносинах, визначених частиною 1 статті 16 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності" від 17.11.2009 року № 1559-VI, та інших відносинах, пов'язаних із застосуванням земельного законодавства. Зі змісту п. «є» статті 184 ЗК України випливає, що землеустрій передбачає підготовку документів, що посвідчують право власності або право користування землею, у випадках, передбачених законом.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 01.04.2010 року №10-пр/2010 вказав, що при вирішенні питань місцевого значення (ч. 1 ст. 143 Конституції України), при вирішенні питань розпорядження землями територіальних громад (п.п. «а»-«г» ст.12 ЗК України) місцеві ради «діють як суб'єкти владних повноважень».

У відносинах, які склалися між сторонами, ознаки цивільно-правових відносини відсутні, скільки вимоги позивача стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу місцевого самоврядування, зазначеного в якості відповідача, а в даних правовідносинах відповідач здійснює владну управлінську функцію.

Судом не встановлено такого способу реалізації рішеннь п'ятдесят восьмої сесії шостого скликання ОСОБА_2 сільської Ради Павлоградського району Дніпропетровської області № 856-58/УІ від 20 жовтня 2015р. та другої сесії сьомого скликання ОСОБА_2 сільської Ради Павлоградського району Дніпропетровської області № 18-2від 20 листопада 2015р., за наслідками якого у позивача виникли яких-небудь цивільні права, тому спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, носять публічний, а не приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним не може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та бути предявленою до суду для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Так, судом встановлено, що 01.09.2015 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 сільської ОСОБА_6 із заявою про надання земельної ділянки по вул.. Карла Маркса № 1 під будівництво житлового будинку і господарських споруд (а.с.6).

08.06.2015 р. третій особі ОСОБА_3 видане посвідчення учасника бойових дій серії МВ № 012987 (а.с.24).

08.10.2015 р. третя особа ОСОБА_4 подав сільському голові ОСОБА_2 сільської ОСОБА_6 заяву про надання земельної ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку як учаснику АТО прощею 0,20 га по вул.. Карла Маркса, 1 (а.с.22).

Рішенням п'ятдесят восьмої сесії шостого скликання ОСОБА_2 сільської Ради Павлоградського району Дніпропетровської області № 856-58/ VІ від 20 жовтня 2015р. було вирішено:

Надати ОСОБА_1, (с.Богуслав вул.Набережна,62),

14.12.1986р. народж., ід.код. земельну ділянку в с.Богуслав по вул.Карла Маркса. 1 для будівництва і обслуговування жилого будинку (як такому, що передує в черзі), площею- 0,20га.;

Відмовити ОСОБА_4, (м.Павлоград пул..Промислова,18 кв. 12) 10.11.1984р.и., інд.код 30995 17292 в наданій земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку в с.Богуслав по вул..Карла Маркса, 1 (як такому, що пізніше надав заяву) та запропонувати йому вибрати вільну земельну ділянку в іншому місці населеного пункту (а.с.5).

Розпорядженням сільського голови ОСОБА_2 сільської ОСОБА_6 ОСОБА_5 № 60-р від 23.10.2015р. рішення ОСОБА_2 сільської Ради Павлоградського району Дніпропетровської області № 856-58/VІ від 20.10.2015р. було призупинене, а питання про виділення ОСОБА_4 земельної ділянки винесене на повторний розгляд (а.с.7).

Рішенням другої сесії сьомого скликання ОСОБА_2 сільської Ради Павлоградського району Дніпропетровської області № 18-2від 20 листопада 2015р. було вирішено:

відмовити ОСОБА_1, (с.Богуслав вул..Набережна,62), 14.12.1986р. народж., ід.код. в надані земельної ділянки в с.Богуслав по вул.Карла Маркса, 1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та запропонувати йому вибрати вільну земельну ділянку в іншому місці населеного пункту (вул..Вишнева, вул..Каштанова, вул..Першотравнева,36).

Надати ОСОБА_4, (АДРЕСА_1) 10.11.1984р.н., інд.код НОМЕР_1 земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: с.Богуслав по вул.Карла Маркса, 1 (як учаснику бойових дій посвідчення серія МВ № 012987 від 08.06.2015р.) - 0,20га та зобов»язати виготовити проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Рішення сільської ради від 20.10.2015 р. 856-58/УІ «Про розгляд заяв громадян щодо надання земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку в с. Богуслав по вул. Карла Маркса, 1» вважати таким, що втратило чинність.

Зобовязати гр.ОСОБА_4 у термін один рік замовити розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в землепорядній організації відповідно до вимог чинного законодавства.

Після погодження проекту у порядку встановленому ст. 186 Земельного Кодексу України проект землеустрою подати до сільської ради для його затвердження та передачі земельної ділянки у власність. (а.с.21).

П.5 рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 р. №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування, за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.19, ст.144 Конституції України, ст.25, ч.14 ст.46, ч.ч.1,10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні") передбачено, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами. Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Зазначеним рішенням Конституційного Суду України від 16.04.2009 р. №7-рп/2009 зазначено конкретний порядок скасування рішення органу місцевого самоврядування з мотивів його невідповідності Конституції України та законам України.

Згідно ч. 3 ст. 24 ЗУ Про місцеве самоврядування в Україні органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної ОСОБА_6 і ОСОБА_6 міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Таким чином, за змістом норм чинного законодавства органи місцевого самоврядування не можуть в односторонньому порядку скасовувати свої попередні рішення, якщо на підставі приписів цих рішень виникли певні правовідносини і їх суб'єкти заперечують проти їх припинення, та у подібних випадках рішення можуть визнаватися нечинними та скасовуватись у судовому порядку

Відповідно до зазначеного вище рішення Конституційного Суду України ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Оскільки рішення п'ятдесят восьмої сесії шостого скликання ОСОБА_2 сільської Ради Павлоградського району Дніпропетровської області № 856-58/УІ від 20 жовтня 2015р. є ненормативним правовим актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, воно не може бути в подальшому скасоване органом місцевого самоврядування.

Відтак, позов підлягає задоволенню з огляду на те, що визначення п.3 Рішення другої сесії сьомого скликання ОСОБА_2 сільської

Ради Павлоградського району Дніпропетровської області № 18-2від

20 листопада 2015р. про втрату чинності рішенням сільської ради від 20.10.2015 р. 856-58/УІ «Про розгляд заяв громадян щодо надання земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку в с. Богуслав по вул. Карла Маркса, 1» є протиправним.

Одночасно суд дійшов висновку, що відповідачем ОСОБА_2 сільською радою Павлоградського району Дніпропетровської області під час розгляду питань щодо землеустрою та виділення земельних ділянок як позивачу ОСОБА_1, так і третій особі ОСОБА_4 не було дотримано визначеної законодавством для цього процедури та порядку.

Згідно зі частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частин 1, 6, 7 статті 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу; громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_6 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара (пункт «г» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України).

Згідно абзацу 1 частини 3 статті 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналізуючи зміст вищевикладених норм чинного законодавства, які встановлюють механізм та процедуру звернення осіб до органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади з приводу надання їм у власність земельних ділянок, суд враховує, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.

У свою чергу, зміст статей 118, 122 Земельного кодексу України свідчить про те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ще не означає власне прийняття рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача законних підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою відповідній особі при дотриманні нею вимог вказаних статей Земельного кодексу України.

Крім того, суд вважає, що законні критерії визначення пріоритетності того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, - відсутні.

Відповідно до пункту 19 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов'язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового , начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення , перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, а також працівники підприємств , установ , організацій , які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством. Тобто, певній категорії громадян держава надає та гарантує ряд пільг, серед яких є позачергове одержання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва. Обов'язок із забезпечення таких громадян земельними ділянками покладається державою на органи місцевого самоврядування - територіальні громади.

Порядок надання статусу учасника бойових дій цим особам, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, а також райони антитерористичної операції визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередньо участь в антитерористичній операції , забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, статус учасника бойових дій надається: військовослужбовцям (резервістам,військовозобов'язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ , Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтранслужби, особам рядового і навчальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв'язку, ДСНС, ДПтС, військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи в районах проведення антитерористичної операції.

Згідно з підпунктом 2 пункту "а" частини 1 статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: вирішення відповідно до законодавства питань про подання допомоги інвалідам, ветеранам війни та праці, сім'ям загиблих (померлих або визнаних такими, що пропали безвісти) військовослужбовців, а також військовослужбовців, звільнених у запас (крім військовослужбовців строкової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу) або відставку, інвалідам з дитинства, багатодітним сім'ям у будівництві індивідуальних жилих будинків, проведенні капітального ремонту житла, у придбанні будівельних матеріалів; відведення зазначеним особам у першочерговому порядку земельних ділянок для індивідуального будівництва, садівництва та городництва. Судом встановлено та учасниками справи не оспорювалося те, що третя особа ОСОБА_3, відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» серед пільг та гарантій, що надані законодавчо учаснику бойових дій, має ї вказане у п. 14 вказаної статті право на «першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом».

Проте, ані позивач, ані третя особа ОСОБА_3 із клопотаннями про надання дозвілу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки до ОСОБА_2 сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області не зверталися, оскаржуваним рішення другої сесії сьомого скликання ОСОБА_2 сільської

Ради Павлоградського району Дніпропетровської області № 18-2від

20 листопада 2015р. дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вказанім особам не надавався. При цьому, одночасно, суд враховує, що п. 4 рішення другої сесії сьомого скликання ОСОБА_2 сільської

Ради Павлоградського району Дніпропетровської області № 18-2від

20 листопада 2015р. містить рішення про надання такого дозволу певній особі щодо іншої земельної ділянки (а.с.21).

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки, у даній справі оспорюється рішення суб'єкта владних повноважень, суд, відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України, перевіряє чи вчинено воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відтак, за встановлених судом обставин справи позов пядлягає задоволенню.

З огляду на те, що рішення п'ятдесят восьмої сесії шостого скликання ОСОБА_2 сільської Ради Павлоградського району Дніпропетровської області № 856-58/УІ від 20 жовтня 2015р., яким позивачу була виділена земельна ділянка загальною площею 0,20га, розташована за адресою вулиця К. Маркса, 1 у селі Богуслав, Павлоградського району, Дніпропетровської області, для будівництва і обслуговування жилого будинку, у судовому порядку не скасовувалося, при цьому ані позивач, ані третя особа ОСОБА_3 не позбавлені можливості у встановленому порядку звернутися до ОСОБА_2 сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області за дозвілом на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суд не не вбачає підстав для прийняття іншої постанови, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, у порядку абз.10 ч.2 ст. 162 КАС України.

Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до ст.94 КАС України.

Керуючись ст.3,19 Конституції України, ст. ст. 12,116,118,122 ЗК України, ст.ст. 59, 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Рішення КС України від 16 квітня 2009 року у справі N 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), керуючись ст.ст. 6-14, 71, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Рішення другої сесії сьомого скликання ОСОБА_2 сільської

Ради Павлоградського району Дніпропетровської області № 18-2від

20 листопада 2015р. у частині відмови ОСОБА_1 (с.Богуслав вул..Набережна,62), 14.12.1986р. народж., ід.код. в надані земельної ділянки в с.Богуслав по вул.Карла Маркса, 1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд - визнати протиправним та скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 сільської Ради Павлоградського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 487 гривень 20 копійок сплаченого судового збору .

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки .

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Суддя: ОСОБА_9