Справа № 819/246/15-а
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року Справа № 876/4154/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання - Мельничук Б. Б.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 березня 2015 року в справі за позовом Управління соціального захисту населення Збаразької районної державної адміністрації до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державна фінансова інспекція в Тернопільській області про стягнення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, -

ВСТАНОВИВ:

30 січня 2015 року Тернопільським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву Управління соціального захисту населення Збаразької районної державної адміністрації до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державна фінансова інспекція в Тернопільській області про стягнення з ОСОБА_2 27360,04 грн. надміру виплачених коштів у вигляді державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в поданих разом із заявою від 11 червня 2013 року та 19 грудня 2011 року документах для призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям виявлено подачу невірної інформації про здійснення догляду чоловіком відповідача за пристарілим батьком, оскільки він перебував за кордоном (згідно інформації СБУ) та не здійснював догляд протягом трьох місяців перед датою звернення, що призвело до надмірної виплати бюджетних коштів у вигляді державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що обов'язковою умовою для повернення чи примусового стягнення отриманої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям є наявність встановленого факту умисних дій особи (сім'ї) щодо подання недостовірних даних, в тому числі про доходи і майновий стан, які вплинули або могли вплинути на встановлення права на таку допомогу і на визначення її розміру, а у матеріалах адміністративної справи немає жодних доказів таких фактів.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державною фінансовою інспекцією в Тернопільській області, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції при прийняті оскаржуваної поставнови було допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

На підставі ст. 55 КАС України судом апеляційної інстанції проведено заміну третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Тернопільську об'єднану державну фінансову інспекцію замінено на Державну фінансову інспекцію в Тернопільській області.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судом апеляційної інстанції заслухано суддю-доповідача, досліджено матеріали справи та проаналізовано доводи апеляційної скарги, внаслідок чого зроблено висновок, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження в справі - закрити.

Відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Розглядаючи справу, суд першої інстанцій виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. Однак, суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки вони зроблені без належного з'ясування того, чи цей спір належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Встановлено, що згідно заяви ОСОБА_2 від 11 червня 2013 року їй, з урахуванням членів сім'ї, надана державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям в сумі 16730,70 грн. за період з 01 червня 2013 року по 01 листопада 2013 року, від 19 грудня 2011 року 10629,34 грн. за період з 01 грудня 2011 року по 31 травня 2012 року.

Відповідно до п. 2.3.2.2 Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в Тернопільській області на II квартал 2014 року, Тернопільською об'єднаною державною фінансовою інспекцією проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Управління соціального захисту населення Збаразької районної державної адміністрації за період з 01 серпня 2011 року по 31 травня 2014 року.

Результати перевірки оформлені Актом Тернопільської об'єднаної державної фінансової інспекції ревізії фінансово-господарської діяльності УСЗН Збаразької РДА за період з 01 серпня 2011 року по 31 травня 2014 року № 17-22/323 від 27 серпня 2014 року, в якому зафіксовано факт подання ОСОБА_2 в декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, недостовірної інформації стосовно догляду її чоловіком ОСОБА_3 за особою, яка досягла 80-річного віку, оскільки фактично ОСОБА_3 перебував за межами України, що підтверджується інформацією управління Служби безпеки України в Тернопільській області № 69/8/1-3049 від 26 червня 2014 року.

08 вересня 2014 року Управлінням соціального захисту населення Збаразької районної державної адміністрації було направлено відповідачу повідомлення № 01-11/1707 про припинення виплати допомоги малозабезпеченим сім'ям та повернення надміру виплачених коштів у розмірі 27360,04 грн. На момент звернення до суду такі вимоги щодо перерахування коштів ОСОБА_2 виконані не були.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обов'язковою умовою для повернення чи примусового стягнення отриманої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям є наявність встановленого факту умисних дій особи (сім'ї) щодо подання недостовірних даних, в тому числі про доходи і майновий стан, які вплинули або могли вплинути на встановлення права на таку допомогу і на визначення її розміру, разом з тим, оскільки в матеріалах адміністративної справи немає жодних доказів того, що ОСОБА_2 при поданні декларації про доходи та майновий стан, діяла із умислом подання недостовірних відомостей, з метою незаконного отримання державної соціальної допомоги, тому відсутні підстави для стягнення з неї виплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям у розмірі 27360,04 грн.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Приписам наведеної норми кореспондують положення ч.2 ст. 21 КАС України, згідно з якими вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз наведеної норми дає підстави для однозначного висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди, яка була завдана лише суб'єктом владних повноважень; а також такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності останнього.

П.4 ч.1 ст.17 КАС України передбачено, що компетенція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом. Однак, такий суб'єкт владних повноважень може бути позивачем у адміністративній справі лише у випадках, передбачених ч.4 ст.50 КАС України, до переліку яких віднесено також випадки, встановлені іншими законами.

Якщо суб'єкт владних повноважень бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору, то, залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін, справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог ст.15 ЦПК України.

Подібна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах від 18 червня 2013 року у справі № 21-204а13, від 22 вересня 2015 року у справі № 21-2209а15, згідно з якою справи за позовами органів Пенсійного фонду України до підприємств, організацій, установ про стягнення суми зайво виплачених пенсій не належать до адміністративних справ, оскільки містять вимоги про відшкодування шкоди. Так, Верховний Суд України зазначає, що адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а не спір про стягнення переплаченої пенсії у зв'язку з наданням відповідачем недостовірних відомостей, а в силу вимог ст.244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи те, що характер спорів між органами Пенсійного фонду України та підприємствами, установами, організаціями чи фізичними особами з приводу стягнення надмірно сплаченої пенсії, а також між органом соціального захисту населення та фізичними особами з приводу стягнення безпідставно виплаченої субсидії є аналогічним, тому на даний спір юрисдикція адміністративних судів також не поширюється.

Таким чином, між сторонами склалися відносини, що стосуються стягнення надміру виплаченої суми державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, тобто спір виник щодо правомірності набуття ОСОБА_2 права власності на виплачену управлінням соціального захисту державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям та стягнення цієї суми з неї, як недобросовісного набувача, що регулюються цивільним законодавством, цей спір має приватно-правовий, а не публічний характер, тому такий повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Згідно із вимогами ч.1 ст. 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

За вимогами п.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 березня 2015 року в справі № 819/246/15-а слід скасувати та закрити провадження у справі.

Керуючись вимогами ст. ст. 41, 157, 160, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Тернопільській області - задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 березня 2015 року в справі № 819/246/15-а - скасувати.

Провадження в справі № 819/246/15-а за позовом Управління соціального захисту населення Збаразької районної державної адміністрації до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державна фінансова інспекція в Тернопільській області про стягнення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

Р. В. Кухтей

Ухвалу складено в повному обсязі 02 лютого 2016 року.