Справа № 804/14260/15
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2016-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

01 лютого 2016 рокусправа № 804/14260/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чумака С. Ю.

суддів: Гімона М.М. Шальєвої В.А.

при секретарі судового засідання: Федосєєвій Ю.В.,

за участю відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2015 року у справі № 804/14260/15 за позовом Межівського районного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача кошти у вигляді незаконно отриманих матеріального забезпечення та соціальних послуг у сумі 14315,48 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2015 року, прийнятою в порядку скороченого провадження, адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач перебувала на обліку у Межівському районному центрі зайнятості як безробітня з 20.01.2014 р. по 22.01.2015 р., отримуючи при цьому допомогу по безробіттю по 21.01.2015 року включно в сумі 14315,48 грн.

Наказом Межівського районного центру зайнятості від 22 січня 2015 року № НТ1401124 ОСОБА_1 наданий статус безробітньої.

Наказом від 27 січня 2014 року № НТ140127 відповідачу призначена допомога по безробіттю.

Згідно із обміном інформацією із Пенсійним Фондом України за 4 квартал 2014 року ОСОБА_1 від 17.01.2014р. позивач встановив, що відповідач у період перебування на обліку у Межівському районному центрі зайнятості як безробітна виконувала роботи за цивільно-правовим договором у ПАТ «СК «Провідна».

06.08.2015 року відповідачем видано наказ № 64 про повернення коштів, виплачених як матеріальне забезпечення на випадок безробіття ОСОБА_1, який разом з листом - претензією від 07.08.2015 року за вих. № 327 направлено на адресу відповідача, з попередженням, що у разі неповернення неправомірно отриманої допомоги по безробіттю в добровільному порядку у 15-ти денний строк з моменту отримання листа. Відповідачем вказана сума повернута не була.

При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей КАС України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Колегія суддів доходить висновку, що правовий аналіз пунктів 1-4 частини четвертої статті 50 КАС України свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

Логічне тлумачення частини четвертої статті 50 КАС України дозволяє колегії суддів дійти висновку, що і пункт 5 частини четвертої статті 50 КАС України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків «превентивного» судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов. Такий безпідставний підхід до розуміння змісту пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС по суті призводить до відмови органів влади від виконання своїх функціональних обов'язків та можливої дискреційної поведінки.

За пунктом 4 частини четвертої статті 50 КАС України суб'єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об'єднань, юридичних осіб, які не є суб'єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

У випадку, що розглядається, позов заявлений про стягнення грошових коштів, що стали власністю громадянки ОСОБА_1 і, на думку колегії суддів, не підпадають під дію пункту 4 частини четвертої статті 50 КАС України.

Вказані висновки колегією суддів здійснені з урахуванням правової позиції Верховного Суду України у справах № 21-1884а15 , (постанова ВСУ від 22 вересня 2015 року), яка відповідно до вимог ч. 2 ст. 161 та ч. 1 ст. 244? Кодексу адміністративного судочинства України повинна враховуватись судами при застосуванні правових норм в аналогічних правовідносинах.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у спірних правовідносинах позивач не має владних управлінських функцій відносно відповідача, а тому не має права подавати позов у відповідності до статті 50 КАС України.

З огляду на вказане колегія суддів приходить до висновку, що стягнення коштів у вигляді незаконно отриманих матеріального забезпечення та соціальних послуг, що є предметом розгляду даної справи, за своєю природою не є публічно-правовим, у зв'язку з чим, вирішення зазначеного спору не відноситься до компетенції адміністративних судів.

Згідно ч. 1 ст. 203 КАС України постанови суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.

Повний текст виготовлено 3 лютого 2016 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 157, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2015 року у справі № 804/14260/15 скасувати.

Провадження у справі за позовом Межівського районного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів закрити.

Роз'яснити позивачу, що із вказаним позовом він має право звернутись до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Головуючий: С.Ю. Чумак

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: В.А. Шальєва