Справа № 826/10452/13-а
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2016-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2016 року м. Київ К/800/60922/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Швеця В.В.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Міністерства культури України, Міністерства закордонних справ України про визнання неправомірною відмови у задоволенні запиту на інформацію, зобов'язання вчинити дії за касаційними скаргами Міністерства культури України та Міністерства закордонних справ України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: - визнати неправомірною відмову у задоволенні запиту на інформацію, а саме - відмову у наданні позивачу Міністерством культури України та Міністерством закордонних справ України копії звіту, надісланого Національною комісією у справах ЮНЕСКО у ЮНЕСКО згідно з рішенням 36-ї сесії Комітету Всесвітньої спадщини 36 com 7B.90 "Kiev: Saint Sophia Cathedral and Related Monastic Buildings, Kyiv-Pechersk Lavra (Ukraine) (C527 bis)"; - зобов'язати Міністерство культури України та Міністерство закордонних справ України надати позивачу копію звіту, надісланого Національною комісією у справах ЮНЕСКО у ЮНЕСКО згідно з рішенням 36-ї сесії Комітету Всесвітньої спадщини 36 com 7B.90 "Kiev: Saint Sophia Cathedral and Related Monastic Buildings. Kyiv-Pechersk Lavra (Ukraine) (C527 bis)".

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2013 року адміністративний позов задоволено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду залишено без змін постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2013 року.

Міністерство культури України та Міністерства закордонних справ України не погодились з постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2013 року та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2013 року і звернулись до суду з касаційною скаргою, в який просить їх скасувати і ухвалити нову про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг, матеріали справи, суд, в межах ст. 220 КАС України, прийшов до висновку про залишення касаційних скарг без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлені наступні обставини.

08 квітня 2013 р. позивач звернувся до Міністерства закордонних справ України та Міністерства культури України з запитом на інформацію за вихідним № 288, у якому просив надати публічну інформацію, а саме копію звіту, надісланого Національною комісією у справах ЮНЕСКО у ЮНЕСКО згідно з рішенням 36-ї сесії Комітету Всесвітньої спадщини 36 com 7B.90 "Kiev: Saint Sophia Cathedral and Related Monastic Buildings, Kyiv-Pechersk Lavra (Ukraine) (C527 bis)".

В Звіті міститься інформація щодо Національного заповіднику «Софія Київська», Києво - Печерська лавра, які є об'єктом культурної спадщини згідно Закону України «Про охорону культурної спадщини».

За наслідком розгляду запиту позивача, Міністерство закордонних справ України листом № 133/10/55-13 від 17.04.2013 р. відмовив в наданні Звіту з підстав того, не надання чинним законодавством України повноважень Міністерству культури України по підготовці Звіту. Згаданий звіт здійснено в рамках міжнародного співробітництва за процедурою, визначеною документами, не регламентованими законодавством України та чинними для Україні міжнародними договорами, які відповідно до Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім того, Міністерство закордонних справ України зазначив, що запитуваний документ пов'язаний з процесом прийняття Комітетом всесвітньої спадщини ЮНЕСКО певного рішення і передує його отриманню та публічному обговоренню.

Встановлено, що Міністерство культури України за наслідками розгляду запиту позивача листом № 913/14- 172/3-948 від 18 квітня 2013 р. відмовлено в наданні інформації, оскільки Міністерство культури України, як головний розробник згаданого вище звіту, є розпорядником запитуваної інформації. У зв'язку із цим МЗС направило запит позивача до Міністерства культури України для надання відповіді.

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності надання відповідачами вказаних відповідей на запит ОСОБА_4 від 08 квітня 2013 року за вихідним № 288.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач, реалізуючи своє право доступу до інформації щодо пам'яток культурної спадщини, що становить суспільний інтерес, за інформаційним запитом мав право отримати достовірну, точну та повну інформацію на свій запит, а відповідачі в порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації» неправомірно відмовили ОСОБА_4 надати публічну інформацію щодо копії звіту надісланого Національною комісією у справах ЮНЕСКО у ЮНЕСКО згідно з рішенням 36-ї сесії Комітету Всесвітньої спадщини 36 com 7B.90 "Kiev: Saint Sophia Cathedral and Related Monastii Buildings. Kyiv-Pechersk Lavra (Ukraine) (C527 bis).

З таким висновком погоджується і колегія суддів, з огляду на наступне.

Інформація щодо пам'яток культурної спадщини є інформацією, що становить суспільний інтерес, стосується права кожного громадянина України, зокрема, на культурну спадщину, передбаченого ст. 54 Конституції України.

Тобто інформація щодо пам'яток культурної спадщини є публічною інформацією, тому що має суспільний інтерес та є інформацією, доступ до якої не може бути обмеженою відповідно до п. 5 ст. 6 Закону «Про охорону культурної спадщини».

Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Статтею ст.12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є зокрема, суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідачі є розпорядниками інформації щодо використання запитуваної позивачами інформації.

Відповідно до ст.14 зазначеного Закону на розпорядників публічної інформації покладені такі обов'язки: 1) оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; 6) надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Згідно ст.5 цього ж Закону, доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до ст.6 цього ж Закону має бути надана публічна інформація, окрім тієї, що належить до 1) конфіденційної інформації, 2) таємної інформації, 3) службової інформації. Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Положеннями ч.1 та ч.2 ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» зазначено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту коли: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, зобов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно до п.1положення про Національну комісію України у справах ЮНЕСКО, затвердженого Указом Президента України від 26 березня 1996 року №212/96, Національна комісія України у справах ЮНЕСКО є постійно діючим міжвідомчим органом при Міністерстві закордонних справ України, створеним з метою забезпечення участі України в діяльності ЮНЕСКО, виходячи з міжнародних зобов'язань України як члена ЮНЕСКО.

Згідно п. 3 Положення основними завданнями Комісії є сприяння популяризації діяльності ЮНЕСКО серед громадськості України та використання її інтелектуального потенціалу з метою соціально-економічного розвитку держави.

Пунктом 4 Положення встановлено, що Комісія відповідно до покладених на неї завдань здійснює заходи щодо використання каналів ЮНЕСКО для популяризації національної культури, науки, освіти, сприяє підготовці та поданню доповідей, інформаційних матеріалів відповідно до запитальників ЮНЕСКО.

Враховуючи вищевикладене, Національна комісія України у справах ЮНЕСКО є постійно діючим органом при Міністерстві закордонних справ України яка сприяє популяризації діяльності ЮНЕСКО серед громадськості України, зокрема, шляхом підготовки та подання доповідей (звітів). Тому доповіді (звіти) Національної комісії України у справах ЮНЕСКО є публічною інформацією, яку розпорядник інформації (Міністерство закордонних справ України), зобов'язаний надати на запит особи.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі, відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником (ч. 3 ст. 22 вказаного Закону).

Аналізуючи зазначені вище норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини справи, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано вказували на те, що відмова Міністерства закордонних справ України у наданні Звіту з підстав того, що МЗС не є розпорядником інформації є неправомірною.

Також суд касаційної інстанції погоджується з тим, що відмова Міністерства культури України у наданні Звіту з підстав того, що Міністерство культури України не є розпорядником інформації є неправомірною, оскільки відповідно до п. 4 Положення про Міністерство культури України, Мінкультури України відповідно до покладених на нього завдань: визначає пріоритетні напрями розвитку у сферах кінематографії, культури та мистецтв, охорони культурної спадщини, вивезення, ввезення і повернення культурних цінностей, державної мовної політики, міжнаціональних відносин, релігії та захисту прав національних меншин України і забезпечує нормативно-правове регулювання у цих галузях.

Аналізуючи зазначені вище норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини справи, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог, оскільки відповідачами, не надана відповідь на запит позивача в повному обсязі протягом п'яти робочих днів з дня отримання запиту ОСОБА_4.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанції правильно встановили обставини справи, повно дослідили докази по справі та ухвалили рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 231 КАС України, -

УХВАЛИВ :

Касаційні скарги Міністерства культури України та Міністерства закордонних залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

В.В.Швець