Справа № 2а-2233/10/2170
Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" січня 2016 р. м. Київ К/800/57517/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Веденяпіна О.А. (судді-доповідача), Зайцева М.П., Маринчак Н.Є.,

секретар судового засідання Корецький І.О.,

за участю: представників позивача: Салтана Р.В., Яковенко О.В.,

представника прокуратури: Кузнецової Ю.В.,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Бериславського відділення Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області

на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2013 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року

у справі № 2233/10/2170

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоотехнологія»

до Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області, Державної податкової інспекції у м. Херсоні, Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області,

за участю прокуратури Херсонської області,

про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Зоотехнологія» (далі - ТОВ «Зоотехнологія») звернулось в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Бериславському районі Херсонської області (правонаступник - Новокаховська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Херсонській області, далі - Інспекція), Державної податкової інспекції у м. Херсоні (далі - Інспекція у м. Херсоні), Головного управління Державної казначейської служби (далі - ГУ ДКС) України у Херсонській області про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25 липня 2006 року № /0 (№/1, №/2), від 19 вересня 2006 року № /0 (№/1, №/2), від 14 грудня 2006 року № /0, від 18 грудня 2006 року № /0.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2013 року, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року, позовні вимоги задоволено: визнано недійсними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 25 липня 2006 року № /0, від 28 серпня 2006 року № /1, від 06 листопада 2006 року № /2, від 19 вересня 2006 року № /0, від 17 жовтня 2006 року № /1, від 09 січня 2007 року № /2, від 14 грудня 2006 року № /0, від 18 грудня 2006 року № /0.

Посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, у касаційній скарзі Інспекція просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій і прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У запереченні на касаційну скаргу податкового органу позивач просив залишити касаційну скаргу без задоволення

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши представників позивача та прокуратури, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «Зоотехнологія» з 26 березня 2004 року є платником податку на додану вартість.

Інспекцією проведені документальні невиїзні (камеральні) перевірки позивача, за результатами яких складено акт перевірки від 17 липня 2006 року № 118/15-206/32853429, від 11 вересня 2006 року № 211/15-206/32853429, від 14 грудня 2006 року №105/23/32853429, від 11 грудня 2006 року № 309/15-206/32853429, згідно з якими ТОВ «Зоотехнологія» порушено вимоги підпункту 7.7.11 пункту 7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Підставою для висновків, викладених в актах перевірок, про наявність порушень податкового законодавства позивачем був встановлений в ході перевірки факт безпідставного заявлення до відшкодування суми податку на додану вартість, оскільки підприємство віднесено до осіб, які мали обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування, а також до осіб, які не проводили діяльності протягом останніх 12 календарних місяців.

На підставі вказаних вище актів перевірки Інспекцією прийняті податкові повідомлення-рішення:

від 25 липня 2006 року № /0, яким відмовлено у наданні бюджетного відшкодування за травень 2006 року на 45 883 грн., внаслідок апеляційного узгодження яке залишено без змін та винесені податкові повідомлення-рішення від 28 серпня 2006 року № /1 та від 06 листопада 2006 року № /2.

від 19 вересня 2006 року № /0, яким відмовлено у наданні бюджетного відшкодування за липень 2006 року на 196 834 грн., внаслідок апеляційного узгодження яке залишено без змін та винесені податкові повідомлення-рішення від 17 жовтня 2006 року № /1, від 09 січня 2007 року № /2,

від 14 грудня 2006 року № /0, яким відмовлено у наданні бюджетного відшкодування за липень 2006 року на 237 114 грн.;

від 18 грудня 2006 року № /0, яким відмовлено у наданні бюджетного відшкодування за жовтень 2006 року на 86 434 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили із того, що ТОВ «Зоотехнологія» не є особою, яка мала обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлені суми бюджетного відшкодування та здійснювало господарську діяльність протягом останніх 12 календарних місяців, а відтак, відмова у наданні відшкодування заявленої суми податку на додану вартість є протиправною.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій помилковими, зробленими з порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення спору, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно з частиною 4 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України на суд покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України у мотивувальній частині судового рішення зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався. В мотивувальній частині рішення наводяться дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінка всіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору; визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд повинен це обґрунтувати.

В світлі висновку, викладеному у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», суд зобов'язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника, а виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення «Бендерський проти України», відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов'язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з'ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з'ясування об'єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника податків негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

Разом з тим, наведених вимог суди попередніх інстанцій не дотримались.

Підпунктом 7.7.11 пункту 7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що не має права на отримання бюджетного відшкодування а) особа, яка була зареєстрована як платник цього податку менш ніж за 12 календарних місяців до місяця, за наслідками якого подається заява на бюджетне відшкодування, та/або мала обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів; не провадила діяльність протягом останніх дванадцяти календарних місяців.

За змістом наведеної норми, право особи на отримання бюджетного відшкодування з податку на додану вартість не може бути реалізоване у випадках: реєстрації платником податку на додану вартість менше 12 календарних місяців; обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування; не провадження діяльності протягом останніх дванадцяти календарних місяців.

Таким чином, для правильного вирішення спору, судам попередніх інстанцій необхідно було перевірити на підставі належних та допустимих доказів, зокрема первинних документів, обставини того, що обсяги оподатковуваних операцій позивача за останні 12 календарних місяців менші/більші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування та обставини провадження/не провадження господарської діяльності позивачем протягом останніх дванадцяти календарних місяців.

Роблячи висновки про те, що обсяги оподатковуваних операцій позивача за останні 12 календарних більші менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування та обставини провадження господарської діяльності протягом останніх 12 календарних місяці попередні судові інстанції послались на обставини, встановлені в постанові Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2011 року, справі № 11/399-АП-06/5024.

В той же час, суди, розглядаючи вказаний позов, не звернули уваги на те, що вказане судове рішення оскаржене в касаційному порядку, касаційне провадження по вказаній справі відкрите 15 грудня 2011 року.

Посилаючись на вказане судове рішення, суди не дотрималися принципу офіційного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення спору, та не перевірили результати розгляду касаційним судом справи № 11/399-АП-06/5024.

Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, для чого в разі необхідності зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування цих обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися; дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судами попередніх інстанцій на підставі належних та допустимих доказів не було з'ясовано належним чином обставини справи, в той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Бериславського відділення Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області задовольнити частково.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді О.А. Веденяпін
М.П. Зайцев
Н.Є.Маринчак