Справа № 2-а-6967/11
Суддя: Завадська О. П.
Дата ухвалення: 2011-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-6967/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2011 року м. Старокостянтинів

Суддя Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області Завадська О.П., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Старокостянтинівської міської ради про стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги, як учаснику війни,

встановила :

02 вересня 2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до управління праці та соціального захисту населення Старокостянтинівської міської ради про стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги, як учаснику війни, за 2011 рік, посилаючись на те, що відповідно до положень ч. 5 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»їй до 05 травня повинна виплачуватися щорічна разова грошова допомога в розмірі 3-х мінімальних пенсій за віком, як учаснику війни. Однак, всупереч цим вимогам, грошова допомога до 05 травня 2011 року їй була виплачена тільки в розмірі 120 грн., тобто не в повному обсязі, в звязку з чим просить стягнути з відповідача недоплачену частину разової щорічної грошової допомоги.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, має статус учасника війни, що підтверджується даними її посвідчення серії В-IV № 387711, виданого управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради, та перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради. З врахуванням вищевказаного до 05 травня 2011 року їй була виплачена разова щорічна грошова допомога у розмірі 120 грн., що підтверджується зі змісту довідки відповідача за № 1670 від 29 серпня 2011 року.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»(в редакції від 04 липня 2002 року, яка набрала чинності 31 липня 2002 року), встановлено розміри виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни до 5 травня: учасникам війни, в розмірі три мінімальні пенсії за віком та відповідно до ст. 17 цього закону обовязок здійснення виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня покладено на органи праці та соціального захисту населення.

У відповідності до письмових заперечень, відповідач при проведенні нарахування і виплаті позивачці даних коштів керувався положеннями вищевказаної статті про те, що щорічно до 05 травня учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю та бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, та іншим учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Нормами п. 1 ч. 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується у 2011 році відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»та «Про жертви нацистських переслідувань»за № 341 від 04 квітня 2011 року передбачено, що учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю та бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни та з Японією, учасникам війни та колишнім вязням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, особам, які були насильно вивезенні на примусові роботи, дітям партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з націоналсоціалістським режимом у тилу ворога разова грошова допомога виплачується у розмірі 120 грн.

Тобто в даному випадку на період виникнення зазначених правовідносин, які є предметом спору в цій справі, були наявні нормативно правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 05 травня учасникам війни. Тому для вирішення цього спору необхідно визначитись, який з цих законів є пріоритетним та підлягає застосуванню у виниклих правовідносинах.

Згідно з ст. 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні. Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також Закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас Конституційний Суд України у п. 3 мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституції України зазначив: „Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом ч. 3 ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обовязковими до виконання на території України.

Отже за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення з урахуванням дії законів в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Водночас, згідно з ст. 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Тобто рішення Конституційного Суду України мають перспективну дію.

На момент виникнення спірних відносин, а саме: на дату нарахування і виплати позивачці органами праці та соціального захисту населення відповідних коштів, положення вищевказаних правових норм були діючими, а відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нарахування та виплату разової щорічної грошової допомоги позивачці, як учаснику війни, здійснювало управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради, який являється самостійною від Старокостянтинівської міської ради юридичною особою і діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 94, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Постанови Кабінету Міністрів України «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується у 2011 році відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»та «Про жертви нацистських переслідувань»за № 341 від 04 квітня 2011 року,

постановила:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Старокостянтинівської міської ради про стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги, як учаснику війни.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Вінницького адміністративного апеляційного суду через Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови. Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя___________