Справа № 522/23103/15-а
Суддя: Тарасов А. В.
Дата ухвалення: 2016-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/522/43/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси,у складі

головуючого судді Тарасова А.В.

за участю секретаря судового засідання Острікова К.В.,

розглянувши в залі суду в м. Одесі справу адміністративної юрисдикції за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної служби м. Одеси, ІПС 3 роти 2 батальйону ІПС МВС м. Одеси рядового міліції ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси, 11.11.2015 року звернувся позивач, ОСОБА_1, з адміністративним позовом до Управління патрульної служби м. Одеси, ІПС 3 роти 2 батальйону ІПС МВС м. Одеси рядового міліції ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, зазначаючи, що 02.11.2015 року позивач був неправомірно притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП.

Обґрунтовуючи неправомірність притягнення до адміністративної відповідальності, позивач зазначив, що 02 листопада 2015 року, керуючи автомобілем марки «Mersedes», моделі «BenzSL 600», державний номерний знак 00389ІІздійснив стоянку, за адресою: м. Одеса, вул. Тіниста 10, на відстані більш ніж на 10 метрів від краю перехрестя, а відповідач, неправильно кваліфікувавши дії позивача як зупинку транспортного засобу з порушенням п. 15.9.ґ. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, ухвалив постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП. При цьому позивач зазначав, що відповідач не надав жодного доказу на підтвердження факту скоєння ним зазначеного правопорушення, порушив його право на отримання правової допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. На підставі вказаних обставин, ОСОБА_1 вважає дії відповідача неправомірними, а постанову по справі про адміністративне правопорушення незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача суму витрат на правову допомогу, у розмірі 2000 гривень, а також суму судового збору у розмірі 487 гривень 20 копійок.

У судовому засіданні позивачадміністративну позовну заяву підтримав, просиввизнати протиправними дії інспектора патрульної служби та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення, заперечував проти самого факту вчинення адміністративного правопорушення, зазначив що зупинив автомобіль на відстані більш ніж 10 метрів від перехрестя.

Представник позивача за ордером ОСОБА_3, у судовому засіданні, також підтримав доводи позовної заяви.

Представник відповідачаУправління патрульної служби м. Одеси за довіреністю № 59 від 21.12.2015 року - ОСОБА_4, у судовому засіданнізаперечувавпротизадоволення позову, зазначив, щопостанова по справі про адміністративнеправопорушення булаухвалена в порядку встановленому законом, в діяхпозивачанаявний склад адміністративногоправопорушення, а отжев задоволенніадміністративного позовуслідвідмовити.

Відповідач рядовий міліції ОСОБА_2 ІПС 3 роти 2 батальйону ІПС МВС м. Одеси зазначив, що діяв правомірно, відповідно до вимог закону, однак замірів відстані на якій зупинився автомобіль позивача від перехрестя не здійснював, визначив дистанцію транспортного засобу позивача до перехрестя візуально.

Вислухавшиучасниківпроцесу, дослідившиматеріалисправи, суд вважає, щоадміністративнапозовназаявапідлягає частковому задоволенню. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі представлених доказів.

Судом встановлено, що 02.11.2015 року співробітниками Управління патрульної служби м. Одеси був складений протокол про адміністративне правопорушення згідно якого,ОСОБА_1, за адресою: м. Одеса, вул. Тіниста 10 здійснив зупинкутранспортного засобу марки «Mersedes», моделі «BenzSL 600», державний номерний знак 00389ІІ, ближче 10 м від краю перехрестя. Дії позивача були кваліфіковані як порушення п. 15.9. ґ Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, в результаті чого, співробітниками поліції була ухвалена постанова серії ПС2 №696561 від 02.11.2015 року, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП,накладено штраф в розмірі 255 гривень.

Досліджуючи обставини притягнення позивача до адміністративної відповідальності, судом встановлено наступне. Так, дійсно, відповідно до 15.9. ґ Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 встановлено, що зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Таким чином, предметом доказування по вказаній справі є місце розташування транспортного засобу по відношенню до краю перехрещуваної проїзної частини.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, а також з пояснень відповідача ОСОБА_2 ІПС 3 роти 2 батальйону ІПС МВС м. Одеси судом встановлено, що під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, відповідачу було відомо про незгоду позивача з відомостями, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення, в частині кваліфікування його дій, як винних. При цьому, відповідач не вчинив жодних дій по збору будь-яких доказів, окрім внесення даних в протокол про адміністративне правопорушення, хоча повинен був бути ознайомлений з правом особи, що притягається до адміністративної відповідальності на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, в порядку КАС України, та особливостями доказування по справам, що розглядаються в порядку вищезазначеного процесуального закону.

Так, відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При цьому дійсно, згідно ст. 251 КпАП України, доказом в справі про адміністративнеправопорушення, є будь-якіфактичнідані, на основіяких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлюєнаявністьчивідсутністьадміністративногоправопорушення, винністьданої особи в йоговчиненні та іншіобставини, щомаютьзначення для правильного вирішеннясправи. Ціданівстановлюютьсятакож й протоколом про адміністративнеправопорушення.

Відповідачами не надано жодного доказу, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, що містить дані про винуватість позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, а враховуючи те, що протокол містить субєктивний виклад обставин по справі про адміністративне правопорушення, здійснений не на підставі обєктивного, повного, всебічного розгляду справи, а в результаті візуального обстеження місця пригоди, суд приймає до уваги посилання позивача на необґрунтованість ухваленої постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Аналіз вищезазначених положень процесуального закону, а також співвідношення з нормами КпАП України, свідчить про те, що під час розгляду справи в порядку КАС України, дані зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, який складений виключно на підставі розсуду відповідної посадової особи, втрачають свою доказову силу та пріоритетний характер, враховуються, виключно як доказ з викладенням позиції співробітника поліції, на час його складення.

Так, відповідно до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чизаподіяно майнову шкоду. Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, є всебічне, повне і об'єктивнез'ясування обставин справи, вирішення її в точнійвідповідності з законом.

Наділення повноважень складення протоколу про адміністративне правопорушення та ухвалення постанови однією й тією ж посадовою особою, унеможливлює критичне ставлення та обєктивне дослідження обставин справи, в тому числі й стосовно даних, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Дослідивши посилання позивача на порушення права щодо отримання правової допомоги, суд зазначає, що відповідно до ст. 268 КпАП України, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у

галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Вказане право є необмежувальним, гарантованим як Конституцією та й КпАП України.

Відповідно положень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспортні» є неприпустимим ігнорування прав осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності.

Відповідачем не надано жодного доказу забезпечення таким правом позивача, за умовах його посилання на звернення до відповідної посадової особи із відповідним усним клопотанням.

За таких обставин, суд вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення прийнята не на підставі, та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; є необґрунтованою, прийнята без врахування усіх обставин справи, що мають значення для прийняття рішення, у звязку з чим, підлягає скасуванню.

При вирішення питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що позивач, при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 487 гривень, що підтверджується відповідною квитанцією.Враховуючи те, що вимоги позивача підлягають задоволенню, суд вважає за необхідним відшкодувати позивачу за рахунок відповідачів суму сплаченого судового збору.

При цьому, суд відмовляє в задоволенні вимог в частині відшкодування понесених витрат на правову допомогу в розмірі 2000 гривень, у звязку з недоведеністю факту їх понесення. Так, при зверненні до суду, позивач надав суду ордер серії ОД №045419, витяг з угод № 413 від 09.11.2015 року, додаткову угоду № 419 від 09.11.2015 року, розрахунок юридичних послуг, згідно яких вбачається, що дійсно представництво інтересів позивача здійснював адвокат ОСОБА_5 за що отримав гонорарар в розмірі 2000 гривень.

Суд, з врахуванням правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 01.10.2002 р. у справі № 30/63, вважає, що при відшкодуванні витрат на правову допомогу, доведенню підлягає факт їх понесення виключно до їх компенсації судом. При цьому, суду не надано належних та допустимих доказів фактичної оплати вказаної грошової суми представнику позивача. Суд вважає, що належним та допустимим доказом понесення таких витрат євідповіднабанківськавиписка з рахунку особи, щонадаєправовудопомогу, іззазначенням оплати правовоїдопомогизгідно договору та надходженнясумивідсторони по справі. Також таким документом може бути прибутковий ордер, якщо оплата проводилась у готівковійформі,чиіншийрозрахунковий документ. Оскільки таких доказів суду не надано, суд відмовляє в задоволенні вимоги про відшкодування понесених витрат у вказаній частині.

Керуючись ст.ст.9, 11, 71, 159, 160, 163 КАСУкраїни, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної служби м. Одеси, ІПС 3 роти 2 батальйону ІПС МВС м. Одеси рядового міліції ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.

Визнати дії інспектора патрульної служби третьої роти другого батальйону ІПС МВС м. Одеси рядового міліції ОСОБА_2 протиправними.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення, винесену інспектором патрульної служби третьої роти другого батальйону відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №249498 від 02.11.2015 року скасувати.

В задоволені адміністративного позову в частині стягнення суми витрат на послуги адвоката в розмірі 2000 гривень відмовити, стягнути з відповідачів на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя А.В. Тарасов

29.01.2016