Справа № 130/95/16-а
Суддя: Сенько Л. Ю.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2016 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі

головуючої судді Сенько Л.Ю.,

за участі секретаря Зданевич Г.Л.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Жмеринка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду у м. Жмеринці та Жмеринському районі Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобовязання поновити виплату пенсії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати дії управління Пенсійного фонду України в м.Жмеринці та Жмеринському районі Вінницької області щодо припинення виплати пенсії за вислугою років йому, неправомірними. Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м.Жмеринці та Жмеринському районі Вінницької області поновити йому виплату пенсії за вислугою років з моменту припинення, а саме з 1 квітня 2015 року; допустити до негайного виконання постанову суду в межах стягнення за один місяць.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Жмеринці та Жмеринському районі, як отримувач пенсії за вислугою років як працівник охорони здоровя відповідно до норм Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». В грудні 2015 року з приводу припинення виплати йому пенсії він звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Жмеринці та Жмеринському районі. Листом за вих.№02/02-3-33/02-3 від 05.01.2016 року відповідач повідомив про припинення виплати йому пенсії в звязку із змінами пенсійного законодавства та з посиланням на ст. 47 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" з 01.04.2015 року. Позивач працює та перебуває на державній службі.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 надав заяву про розгляд даної справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача - Управління Пенсійного фонду України в м. Жмеринці та Жмеринському районі Вінницької області ОСОБА_2 в наданій до суду заяві просила суд дану справу розглянути у її відсутність. Позовні вимоги не визнала, підтримала надані письмові заперечення. В наданих до суду 27.01.2016 року запереченнях посилається на те, що відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII тимчасово з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року призупинена виплата пенсії в звязку зі змінами ст.47 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування". Відповідно до норм Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» №911 від 24.12.2015 року період тимчасового припинення виплати пенсії продовжено до 31 грудня 2016 року. Законодавцем не внесено змін щодо поновлення виплат пенсії, які були тимчасово призупинені.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м.Жмеринці та Жмеринському районі Вінницької області, як отримувач пенсії за вислугою років працівникам охорони здоровя (а.с.10).

Як вбачається з копії трудової книжки БТ-І №2778354 (а.с.7,8) позивач розпорядженням голови районної державної адміністрації №31к від 06.09.2005 року призначений на посаду начальника відділу охорони здоровя.

Згідно листа Управління Пенсійного фонду України в м.Жмеринці та Жмеринському районі Вінницької області від 05.01.2016 року за вих. №02/02-3-33/02-3 (а.с.9) позивачу ОСОБА_1 було повідомлено, що відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII тимчасово з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року йому призупиняється виплата пенсії в звязку зі змінами ст.47 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 1ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 3ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак є підставою для задоволення адміністративного позову.

При вирішенні цієї справи суд, у відповідності до ст. 8 Конституції України та ст. 8 КАС України,керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в т.ч. порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами, в тому числі і Законом України «Про прокуратуру» . Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року внесені зміни до статті 54 Закону, а саме передбачено, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України „Про державну службу , „Про прокуратуру , „Про судоустрій і статус суддів , пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 01 січня 2016 року пенсії, що призначаються відповідно до цього Закону, виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку).

Пункт 2 Прикінцевих положень наведеного закону зазначає, що порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Пунктом 5 розділу III „Прикінцеві положення Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення , передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України „Про державну службу , „Про прокуратуру , „Про судоустрій і статус суддів , „Про статус народного депутата України , „Про Кабінет Міністрів України , „Про судову експертизу , „Про Національний банк України , „Про службу в органах місцевого самоврядування , „Про дипломатичну службу , Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Виходячи з положень пункту 5 Прикінцевих положень ЗаконуУкраїни № 213 від 02.03.2015 року, скасовані з 01.06.2015 року норми стосовно пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначені, в тому числі, відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки не був прийнятий закон про призначення всіх пенсій на загальних підставах.

Таким чином з 01.06.2015 року посада, на якій працює позивач, не дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», а тому відсутні законодавчі приводи для невиплати раніше призначеної пенсії за вислугу років.

Посилання відповідача на ст. 47 Закону України ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є безпідставним, оскільки вказана норма розповсюджується на осіб, яким пенсія призначена відповідно до Законів України «Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», «Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів». Позивачу ж була призначена пенсія в 05.06.2012 році за вислугою років як працівнику охорони здоровя відповідно до норм Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Нормою ст. 5 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цьогоКодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню

За результатами розгляду справи, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, перевіривши матеріали справи що надійшли до суду, суд вважає, що є достатньо підстав для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення.

Факти, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини підтверджуються наявними доказами.

При цьому, суд також зважає на наступне.

Згідно з ч.2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частина 2 цієї статті передбачає, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Як вбачається з позовної заяви, нарахування та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії припинено з 01.04.2015 року, що не заперечується і відповідачем.

Тобто, позивач дізнавався про своє порушене право щодо неправомірного припинення виплати пенсії в квітні 2015 року, тобто в той же місяць, коли пенсія не виплачувалася, і він, відповідно, не отримував її, а з позовом звернувся до суду лише 14.01.2016 року, тобто з пропуском 6 місячного строку.

Причин пропуску процесуального строку позивач не зазначив та не вказав їх поважність, відповідного клопотання до суду не подавав. Тому, підстав для поновлення строку звернення до суду не вбачається, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 про відновлення раніше призначеної пенсії з 01.04.2015 року по 13.07.2015 року, слід залишити без розгляду.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що з 14 липня 2015 року виплата раніше призначеної позивачу пенсії підлягає відновленню, у звязку з відсутністю підстав для її невиплати передбачених ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». При цьому суд вважає, що поновити права та інтереси позивача ОСОБА_1 іншим шляхом ніж відновлення виплати спірної пенсії неможливо.

Згідно з ч.1 ст.256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць, у звязку з чим суд вважає за необхідне допустити негайне виконання даної постанови в межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 19,22,49 Конституції України, ст.ст. 1,2,5 9,ч. ст. 99,100, 159-163, ч.1 ст.256 Кодексу адміністративного судочинства, суд

постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м.Жмеринці та Жмеринському районі Вінницької області щодо припинення з 01.04.2015 року виплати пенсії ОСОБА_1 за вислугою років.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Жмеринці та Жмеринському районі Вінницької області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за вислугою років з 14 липня 2015 року.

Адміністративний позов за період з 01.04.2015 року по 13.07.2015 року залишити без розгляду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанову звернути до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Жмеринський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАСУ, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя