Справа № 813/8390/14
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року Справа № 876/3955/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В.,Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Малетич М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.12.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.12.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про визнання протиправною постанови, -

В С Т А Н О В И В:

10.12.2014 року позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача - Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, в якому просила поновити строк звернення до суду та визнати протиправною постанову про відкриття виконавчого провадження №45478747 від 19 листопада 2014 року.

В обґрунтування вимог зазначає, що відкриття виконавчого провадження № 45478747 з виконання виконавчого напису № 1000 виданого 25.09.2009 року приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Сиротяк М.Р. є незаконним, оскільки строк пред'явлення даного виконавчого напису закінчився 25.09.2010 року, відповідно до ст. 91 Закону України «Про нотаріат». Відтак вважає, що відповідачем порушено вимоги п.1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29.12.2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із постановою суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції при прийнятті постанови суду порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі вказує на те, що не отримувала повісток про виклик в судове засідання, та всупереч вимозі закону суд не залишив її позовну заяву без розгляду, а прийняв рішення по суті без подання нею пояснень, чим позбавив меж права повторно звернутись до суду.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.1ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення. При цьому колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи встановлено, що постановою старшого державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Левочка Р.С. від 19.11.2014 року ВП №45478747 відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого напису за № 1000, виданого 25.09.2009 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяк М.Р.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що строк пред'явлення виконавчого напису нотаріуса за №1000 від 05.05.2009 року був перерваний у зв'язку із його пред'явленням до виконання, а тому кінцевим строком пред'явлення до виконання даного виконавчого документа є 19.05.2014 року (один рік з дати винесення постанови про закінчення виконавчого документа). Відтак суд дійшов висновку, що державним виконавцем правомірно було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, оскільки строк пред'явлення виконавчого документа до виконання не закінчився.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 4 ч. 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Такими виконавчими документами серед іншого можуть бути виконавчі написи нотаріусів.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (частина 1).

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ст. 91 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути пред'явлено до примусового виконання протягом одного року з моменту його вчинення.

Поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого напису здійснюється відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п.1 ч.1 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: пред'явленням виконавчого документа до виконання.

У матеріалах справи наявна постанова державного виконавця відділу ПВР УДВС ГУЮ у Львівській області Романа Н.О. від 19.05.2014 року за ВП № 13300882 про закінчення виконавчого провадження при примусовому виконання виконавчого напису за № 1000, виданого 05.05.2009 року приватним нотаріусом Сиротяком М.Р.

Підставою для закінчення виконавчого провадження слугувало рішення Галицького районного суду м. Львова від 11.12.2013 року по справі № 2-1544/11, яким було визнано виконавчий напис № 100, вчинений приватним нотаріусом Сиротяком М.Р. таким, що не підлягає виконанню.

Згідно рішення апеляційного суду Львівської області від 14.09.2014 року у справі № 1304/2-1544/11 апеляційну скаргу ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» задоволено, рішення Галицького районного суду від 11.12.2013 року скасовано.

Частиною другою статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Таким чином виконавчий документ може бути повторно пред'явлено для виконання в строк до 19.05.2015 року, тобто один рік після винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

Відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що державним виконавцем правомірно було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 41, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.12.2014 року у справі № 813/8390/14-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль