Справа № 826/3783/13-а
Суддя: Кривенда О.В.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Кривенди О.В.,
суддів:Волкова О.Ф., Гриціва М.І., Маринченка В.Л., Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б., Терлецького О.О.,
при секретарі судового засідання Ключник А.Ю.,

за участю представника відповідача - Павловича Д.М., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Бі. Ел. Харберт Інтернешенел Ел. Ел. Сі.» в особі представництва компанії в Україні (далі - Товариство) до державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби України (далі - ДПІ) про скасування податкових повідомлень-рішень та зобов'язання видати довідку,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року Товариство звернулося до суду з позовом, у якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 6 лютого 2013 року №№ , та зобов'язати ДПІ вчинити дії щодо видачі довідки за формою № 12-ОПП.

На обґрунтування позову Товариство зазначило, що відповідно до положень пункту 86.9 статті 86 Податкового кодексу України (далі - ПК) за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, щодо кримінального провадження, у якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи платника податків, що перевіряється, предметом якого є податки та/або збори, ДПІ не мала права на винесення податкових повідомлень-рішень до отримання відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили.

Суди встановили, що у рамках кримінальної справи, порушеної за фактом фіктивного підприємництва ТОВ «Інкотрейд», на підставі підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК ДПІ провела документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства по взаємовідносинах із ТОВ «Інкотрейд» за період з 1 червня 2010 року по 30 вересня 2012 року, за результатами якої складено акт від 24 січня 2013 року № 231/22-80/26608456 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 6 лютого 2013 року:

- № , яким Товариству визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток підприємств у сумі 184 794 грн;

- № , яким Товариству нараховано грошове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 133 991 грн (у тому числі 89 327 грн - основний платіж та 44 664 грн - штрафні санкції).

Підставою для зазначених донарахувань став висновок податкового органу про фіктивний характер операцій з придбання Товариством товарів та робіт у рамках правовідносин з ТОВ «Інкотрейд», що виключає право Товариства на формування податкового кредиту та витрат за цими операціями.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 8 квітня 2015 року залишив без змін постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2014 року, якими у позові відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду касаційної інстанції, Товариство звернулось із заявою про її перегляд Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС). Просить скасувати всі судові рішення у цій справі та задовольнити позовні вимоги.

На обґрунтування заяви додано копії ухвал Вищого адміністративного суду України від 25 березня та 9 квітня 2015 року на підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції приписів пункту 86.9 статті 86 ПК.

Заслухавши пояснення представника відповідача Павловича Д.М., який просив відмовити у задоволенні заяви, перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вважає, що заява Товариства не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 237 КАС судові рішення в адміністративних справах можуть бути переглянуті Верховним Судом України з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Проте аналіз рішення суду касаційної інстанції у справі, що розглядається, та рішень, копії яких надано для порівняння, не дає підстав вважати, що суд неоднаково застосував зазначені норми права.

Так, у справі, що розглядається, Вищий адміністративний суд України виходив із того, що податковий орган у процесі перевірки встановив обставини, які у сукупності свідчать про наявність у первинних документах недостовірних відомостей про учасників поставок, фактичну неможливість виконання цих поставок саме задекларованим контрагентом, спрямованість дій платника на отримання необґрунтованої податкової вигоди у вигляді зменшення бази оподаткування та, як результат, зменшення суми податків, що належать сплаті, що оформлено відповідним актом від 24 січня 2013 року та прийнято податкові повідомлення-рішення від 6 лютого 2013 року.

Суд вказав, що на спірні правовідносини не поширюються обмеження, встановлені підпунктом 86.9 статті 86 ПК , оскільки в силу цього законодавчого припису податкове повідомлення-рішення не приймається до часу набрання законної сили рішенням суду у кримінальній справі лише у разі проведення податкової перевірки стосовно, зокрема, посадової особи платника податків. Проте у цьому разі податкова перевірка проведена у рамках досудового слідства по кримінальній справі, порушеній за фактом створення фіктивного суб'єкта господарювання - контрагента позивача ТОВ «Інкотрейд», а не власне відносно посадових осіб Товариства.

Водночас у справі, ухвалу Вищого адміністративного суду України від 9 квітня 2015 року в якій надано для порівняння, цей суд виходив із того, що відповідно до положень пункту 86.9 статті 86 ПК матеріали документальної позапланової виїзної перевірки, проведеної на підставі постанови слідчого, можуть бути підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень лише після винесення судом обвинувального вироку, що набрав законної сили, або винесення рішення про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами.

Враховуючи наведене, суд скасував оскаржувані податкові повідомлення-рішення, оскільки вони прийняті на підставі акта перевірки від 5 червня 2012 року, яка була проведена на виконання постанови слідчого, і на момент їх складання у податкового органу не було відомостей щодо прийняття судом рішення у кримінальній справі, порушеній стосовно засновника та директора ТОВ «Оптдевайс», яке мало фінансово-господарські взаємовідносини з рядом підприємств, які, у свою чергу, мали взаємовідносини з позивачем - малим колективним підприємством «Власта», за ознаками злочинів, передбачених частиною п'ятою статті 27 , частиною третьою статті 212 , частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України .

Аналіз зазначених ухвал дає підстави для висновку, що прийняття Вищим адміністративним судом України різних за змістом судових рішень зумовлено відмінністю положень пункту 86.9 статті 86 ПК, який у різні періоди часу був викладений у різних редакціях.

Колегія суддів дійшла висновку, що спори у цих справах вирішувалися за різного правового регулювання виниклих правовідносин.

Як на приклад неоднакового застосування касаційним судом норм права заявник також послався на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 25 березня 2015 року. Проте цим рішенням не розв'язано спір по суті, а скасовано рішення судів попередніх інстанцій та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції з огляду на наявність неповноти встановлення обставин справи, а відтак ухвала не містить висновків щодо правомірності застосування норм матеріального права.

Зазначене не дає можливості дійти висновку про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Враховуючи те, що обставини, які стали підставою для перегляду справи Верховним Судом України, не підтвердилися, у задоволенні заяви Товариства слід відмовити.

Керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Бі. Ел. Харберт Інтернешенел Ел. Ел. Сі.» в особі представництва компанії в Україні відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Кривенда
Судді:О.Ф. Волков
М.І. Гриців
В.Л. Маринченко
П.В. Панталієнко
О.Б. Прокопенко
О.О. Терлецький