Справа № 2а-9723/12/2070
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року м. Київ К/800/14737/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів : Логвиненко А.О. (доповідач), Донець О.Є., Мороз В.Ф.

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги ОСОБА_3 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду у справі

за позовом ОСОБА_4

до відповідача Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області

про скасування розпорядження, -

В С Т А Н О В И В :

27.08.2012р. ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про скасування розпорядження Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області від 27.03.2012р. Свої вимоги позивач мотивував тим, що вказаним розпорядження відповідач визнав таким, що втратило чинність розпорядження Близнюківської райдержадміністрації від 26.12.2011р., яким ОСОБА_4 було дано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо виділення земельної ділянки площею 50га., розташованої за межами населених пунктів Алісівської сільради. Вважаючи, що вказані дії не відповідають чинному законодавству, позивач просив задовольнити позов.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 7.11.2012р. в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2013р. скасовано судове рішення місцевого суду та задоволено позов.

Не погодившись з постановою апеляційного суду, ОСОБА_3 звернувся з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив її скасувати та направити справу на новий розгляд. При цьому скаржник зазначив, що судом прийнято рішення, яке безпосередньо впливає на його права та обв'язки щодо спірної земельної ділянки, оскільки на підставі розпорядження Близнюківської райдержадміністрації від 27.03.2012р. відповідачем було прийнято інше розпорядження про надання ОСОБА_3 дозволу на виготовлення проекту землеустрою відносно цієї ж ділянки та, в подальшому, затверджено виготовлений проект.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем оскаржується розпорядження райдержадміністрації, яким задоволено протест прокурора та визнано таким, що втратило чинність інше розпорядження відповідача, тобто фактично скасовано розпорядження від 26.12.2011р., яким ОСОБА_4 було дано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою.

Відповідно до частини 2 статті 2442 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

В своїй постанові від 5.03.2012р. Верховний Суд України зазначив наступне :

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи згідно зі статтею 19 Конституції України зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 43 Закону № 586-XIV (у редакції від 30 жовтня 2010 року, чинній на час виникнення спірних відносин) розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Право скасовувати розпорядження голів районних державних адміністрацій, що суперечать Конституції України та законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України, Кабінету Міністрів України, голів обласних державних адміністрацій, а також міністерств, інших центральних органів виконавчої влади надано головам обласних державних адміністрацій (стаття 33 зазначеного Закону).

Таким чином, на думку Верховного Суду України, аналіз наведених норм дає підстави вважати, що у справі, яка розглядається голова місцевої державної адміністрації вийшов за межі наданих йому повноважень, скасувавши власне розпорядження.

Крім цього, в Рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказано, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Тому, на думку Конституційного Суду України, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

У справі, що розглядається, суди встановили, що на підставі розпорядження № 778-р позивачеві видано державний акт на право власності на земельну ділянку від 15 грудня 2009 року серії ЯИ № 018798.

За таких обставин Верховний Суд України дійшов висновку, що зазначене вище розпорядження є ненормативним правовим актом одноразового застосування, яке вичерпало свою дію фактом його виконання, тому не може бути в подальшому скасоване державною адміністрацією.»

Скасувавши постанову суду першої інстанції та задовольнивши адміністративний позов, апеляційний суд врахував позицію Верховного Суду України у справах щодо права органу державної влади скасовувати власні ненормативні правові акти, та дійшов правильного висновку про те, що райдержадміністрація у спірних правовідносинах діяла з порушенням вимог Конституції України та Закону України «Про місцеві державні адміністрації».

Що стосується доводів касаційної скарги про те, що постанова апеляційного суду безпосередньо впливає на права та обв'язки ОСОБА_3 щодо земельної ділянки площею 24га, розташованої за межами населених пунктів Алісівської сільради, відносно якої йому розпорядженням від 17.04.2012р. було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, то колегія суддів виходить з такого.

Розглянувши адміністративний спір про наявність у органу державної влади права скасовувати власні ненормативні правові акти, суди попередніх інстанцій не приймали рішень щодо наявності чи відсутності у ОСОБА_3 права на отримання у користування земельної ділянки площею 24га, розташованої за межами населених пунктів Алісівської сільради, відтак і не приймали будь-яких рішень щодо його прав, свобод, інтересів та обов'язків відносно цієї земельної ділянки.

За таких обставин колегія суддів не вбачає передбачених статтею 227 КАС України підстав для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд.

Керуючись статтями 2201,223,224,230,231,254 КАС України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2013р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому ст.ст. 235-244 КАС України.

Судді А.О. Логвиненко

О.Є. Донець

В.Ф. Мороз