Справа № 127/25674/14-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/25674/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Ан О.В.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

02 лютого 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Курка О. П. Білоуса О.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

позивача: ОСОБА_2.

представника відповідача: Мельник О.В.,

третьої особи: Рогульського А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора СО МДТП ВДАІ ВМВ капітана міліції Рогульського Артема Володимировича, Державної автомобільної інспекції в м. Вінниці у Вінницькій області МУ УМВС, головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до інспектора СО МДТП ВДАІ ВМВ капітана міліції Рогульського Артема Володимировича, Державної автомобільної інспекції в м. Вінниці у Вінницькій області МУ УМВС, головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2015 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

Представник головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача та просила суд залишити її без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2015 року - без змін.

Рогульський А.В. також заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2015 року - без змін.

Представник Державної автомобільної інспекції в м. Вінниці у Вінницькій області МУ УМВС в судове засідання не з'явився про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що період часу між 20-ю і 21-ю годинами 13.04.2014 року ОСОБА_2 керував автомобілем "Fiat" д.н.з НОМЕР_1 по вулиці Пирогова в м. Вінниці.

Під час руху автомобіля, на проїзну частину вийшли два пішоходи, в результаті чого позивач був змушений здійснити маневр ліворуч, та гальмуючи, виїхав на узбіччя дороги, де зупинився. Внаслідок наїзду на бордюр проїзної частини із колеса вийшло повітря і автомобіль потребував шиномонтажу.

Однак, о 20 год. 55 хв. 13.04.2014 року від оперативного чергового по ВДАІ м. Вінниці надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду в м. Вінниці по вул. Пирогова. Дане повідомлення було зареєстровано в ЖЕО №10402.

Інспектором СО МДТП ВДАІ ВМ Вінниці Рогульським А.В. було здійснено виїзд на місце пригоди. Після огляду місця пригоди інспектором складено акт огляду тимчасово затриманого транспортного засобу, що передається на тимчасове зберігання № 179 від 13.04.2014 року.

Відповідно до акту № 179 від 13.04.2014 року, огляду тимчасово затриманого транспортного засобу, що передається на тимчасове зберігання, складеного інспектором СО МДТП ВДАЇ ВМВ Рогульським А.В., огляд та тимчасове затримання транспортного засобу було здійснено у зв'язку з вчиненням правопорушення, передбаченого ст. 124, 130 КУпАП.

На наступний день позивач звернувся до відділу ДАІ з вимогою повернути транспортний засіб, однак позивачу було відмовлено у видачі транспортного засобу. 16.04.2014 року. Вказаний автомобіль повернули позивачу лише після звернення із письмовою заявою до керівництва ДАІ та з вимушеною оплатою трьох днів перебування автомобіля на майданчику ДАІ та евакуацію на стоянку.

Однак, позивач вважає що прийняті акт № 179 від 13.04.2014 року та протоколи від 13.04.2014 року, а також дії працівника УДАІ м. Вінниці являються незаконними та протиправними, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Розглядаючи даний позов суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскржувані акти та протоколи прийняті відповідно до вимог чинного законодавства України. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, статтями 121-1, 126, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник Державної автомобільної інспекції тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення. Транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більше трьох днів з моменту такого затримання.

Після закінчення триденного строку тимчасового затримання транспортного засобу особа має право звернутися за отриманням тимчасово затриманого транспортного засобу. Таке звернення особи є обов'язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення.

Згідно із ч.1 ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Положенням про Державну автомобільну інспекцію Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 341 від 14 квітня 1997 року передбачено, що державна автомобільна інспекція (Державтоінспекція) є головним органом, на який покладається забезпечення безпеки дорожнього руху в Україні, що входить до системи органів Міністерства внутрішніх справ України.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, згідно постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 08.05.2014 року ОСОБА_5 визнано винним за ст. 122-4, 124,130 ч.1 КУпАП та піддано стягненню у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки. Постановою апеляційного суду Вінницької області від 16.07.2015 року постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 08.05.2014 року у справі відносно ОСОБА_5 скасовано, а справу закрито в зв'язку із закінченням строку, передбаченого ч.2 ст. 38 КУпАП, тобто за закінченням строку накладення адміністративного стягнення

Отже, враховуючи вищезазначене колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у зазначеному рішенні апеляційного суду Вінницької області від 16.07.2015 року відсутність провини ОСОБА_5 в скоєнні зазначених правопорушень недоведена, а тому підстав визнати дій посадової особи протиправними відсутні.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів протиправності дій відповідача, а тому підстав для відшкодовування шкоди не має.

Так, зокрема, п.п. 3, 4, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

А тому, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що дії працівників ДАЇ під час складання оскаржуваних акта та протоколів відповідали нормам чинного законодавства України.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Стаття 17 КАС України встановлює категорії спорів, на які поширюється компетенція адміністративних судів, щодо вирішення адміністративних справ, це, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 КАС України встановлено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному акту № 179 від 13.04.2014 року, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, вказаний акт не є рішенням суб'єкта владних повноважень в розумінні положень п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України, а тому оскарження зазначеного акта до суду є неможливий, оскільки вказаний акт лише відображає інформацію інспектора ДАІ про ту чи іншу пригоду, яка склалася.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Позивачем під час судового розгляду справи не обґрунтовано, у чому полягає моральна шкода, в матеріалах адміністративної справи не міститься жодних відомостей, які б свідчили про ступінь страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, у справі відсутні докази, які б свідчили про погіршення стану здоров'я позивача в результаті дій чи бездіяльності відповідачів, або ж про тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо, позивачем також не доведено розмір моральної шкоди та причинний зв'язок цієї шкоди з неправомірними діями, бездіяльністю відповідачів.

Тобто, позивачем не надано жодних доказів, які б слугували підставою для відшкодування моральної шкоди. Надані позивачем довідки та виписки з історії хвороби не є доказом того, що незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, позивачу завдано моральну шкоду.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено передбачених законодавством обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, зокрема матеріали справи не містять жодних свідчень та відповідних доказів про ступінь його моральних чи фізичних страждань або шкоди завданої здоров'ю, а тому позов в цій частині є необґрунтованим та необґрунтованим.

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Курко О. П. Білоус О.В.