Справа № 586/506/15-а
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 р. Справа № 586/506/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Перцової Т.С. , Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Середино-Будського районного суду Сумської області від 09.12.2015р. по справі № 586/506/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Середино-Будському районі Сумської області

про визнання дій неправомірними щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років та зобов'язання останніх вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернулась до Середино-Будського районного суду Сумської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Середино-Будському районі Сумської області (далі по тексту - відповідач, УПФУ в Середино-Будському районі Сумської області), в якому просить суд: визнати дії УПФУ в Середино-Будському районі Сумської області неправомірними щодо відмови у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до п. «е» ст.55 Закону України « Про пенсійне забезпечення», зобов`язати УПФУ в Середино-Будському районі Сумської області зарахувати до спеціального стажу період її роботи в Середино-Будській районній санітарно - епідеміологічній станції в якості санітарки бактеріологічної лабораторії з 10 березня 1986 року по 18 липня 1988 року та в якості дезінфектора з 19 липня 1988 року по 2 жовтня 2010 року і з 4 жовтня 2010 року по 1 листопада 2012 року, зобов`язати УПФУ в Середино-Будському районі Сумської області призначити їй пенсію та здійснити виплату пенсії за вислугою років з 25 грудня 2014 року.

Постановою Середино-Будського районного суду Сумської області від 09.12.2015 року по справі №586/506/15-а відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог до УПФУ в Середино-Будському районі Сумської області щодо визнання їх дій у відмові призначення останній «пенсії за віком на пільгових умовах» відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» неправомірними , з доведенням її права на призначення пенсії за вислугу років на пільгових умовах , зарахував до спеціального стажу період її роботи в Середино-Будській районній санітарно - епідеміологічній станції в якості санітарки бактеріологічної лабораторії з 10 березня 1986 року по 18 липня 1988 року та в якості дезінфектора з 19 липня 1988 року по 2 жовтня 2010 року і з 4 жовтня 2010 року по 1 листопада 2012 року та зобов`язанні Управління Пенсійного фонду України в С - Будському районі Сумської області вчинити певні дії , які полягають у призначенні їй та виплаті пенсії за вислугу років з 25 грудня 2014 року за їх безпідставністю .

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Середино-Будського районного суду Сумської області від 09.12.2015 року по справі №586/506/15-а та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі та надісланих поясненнях зазначила, що їй було не правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно зі ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки періоди її роботи в якості санітарки бактеріологічної лабораторії з 10 березня 1986 року по 18 липня 1988 року та в якості дезінфектора з 19 липня 1988 року по 2 жовтня 2010 року і з 4 жовтня 2010 року по 1 листопада 2012 року мають бути зараховані до спеціального стажу. Таким чином, вважає рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а її позовні вимоги - задоволенню.

Відповідач, у надісланих запереченнях на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Середино-Будського районного суду Сумської області від 09.12.2015 року по справі № 586/506/15-а залишити без змін. Стверджує, що ані посада дезінфектора, ані посада санітарки не вимагають від фахівця наявності середньої освіти, а тому не належать до середнього медичного персоналу, відповідно періоди роботи за вказаними професіями не можуть бути зараховані до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

У надісланому клопотанні просив розгляд справи провести без його участі.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1, 22 грудня 2014 року звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Середино-Будському районі Сумської області з приводу призначення їй пенсії за вислугу років за періоди роботи в Середино - Будській районній санітарно - епідеміологічнй станції санітаркою, дезінфектором, та в усній формі отримала консультацію від працівників зазначеного Управління.

ОСОБА_1 звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Середино-Будському районі Сумської області із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років.

Листом №25/Щ-1 від 25 грудня 2014 року на її звернення з питання призначення пенсії, пенсійним органом було роз`яснено, що зарахувати їй час роботи на посаді санітарки, дезінфектора в Середино-Будській районній санітарно епідеміологічній станції немає підстав.

13.03.2015 року за вихідним № 25/Щ-11 на скаргу ОСОБА_1 на дії УПФУ в Середино-Будському районі Сумської області щодо відмови їй у призначенні пенсії за вислугу років, позивачу були надані письмові роз'яснення, відповідно до яких останній вже були надані роз'яснення про умови призначення вказаного виду пенсії та, враховуючи записи трудової книжки, зазначено про відсутність підстав для зарахування до спеціального стажу її роботи в якості санітарки та дезінфектора в Середино - Будській районній санітарно епідеміологічній станції, що в свою чергу надавало би останній право на призначення їй пенсії за вислугу років, а також роз'яснено право особисто звертатись до Управління Пенсійного фонду України в районі за місцем проживання (реєстрації) з відповідною заявою та документами необхідними для призначення пенсії.

Не погоджуючись з діями УПФУ в Середино-Будському районі Сумської області щодо відмови у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до п. «е» ст.55 Закону України « Про пенсійне забезпечення», позивач звернулась до суду з даним позовом про визнання таких дій неправомірними, зобов`язання відповідача зарахувати до спеціального стажу період її роботи в Середино Будській районній санітарно - епідеміологічній станції в якості санітарки бактеріологічної лабораторії з 10 березня 1986 року по 18 липня 1988 року та в якості дезінфектора з 19 липня 1988 року по 2 жовтня 2010 року і з 4 жовтня 2010 року по 1 листопада 2012 року, а також зобов`язання УПФУ в Середино-Будському районі Сумської області призначити їй пенсію та здійснити виплату пенсії за вислугою років з 25 грудня 2014 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ані посада дезінфектора, ані посада санітарки не вимагають від фахівця наявності середньої медичної освіти та не належать до середнього медичного персоналу, у зв'язку з чим періоди роботи за вказаними посадами не можуть бути зараховані до спеціального стажу , що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно з ст. 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники охорони здоров'я.

Пунктом «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909, лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), які працюють в лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, санаторно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах мають право на пенсію за вислугу років при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років.

Тобто, колегія суддів звертає увагу на те, що до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, зараховується робота, зокрема, у лікарняних закладах на посадах лікарів та середнього медичного персоналу.

Згідно Наказу Міністерства охорони здоров'я України від 28 жовтня 2002 року за № 385 , затверджено Перелік закладів охорони здоров'я , відповідно до якого до санітарно - епідеміологічних закладів віднесені санітарно епідеміологічні станції , зокрема , районні.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до довідки щодо підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній відносно ОСОБА_1 , наданої головним лікарем СЕС за вих. № 309 від 19 грудня 2014 року , остання працювала повний робочий день в Середино - Будській санітарно - епідеміологічній станції в період з 19 липня 1988 року по 2 жовтня 2010 року та з 4 жовтня 2010 року по 1 листопада 2012 року на посаді дезінфектора санітарно - епідеміологічної станції, виконуючи медичне обслуговування населення. Підставою у видачі зазначеної довідки є книги наказів за 1988, 2010, 2012 роки, особові рахунки по заробітній платі за 1988-2010 р. р., 2010-2012 роки.

Відповідно до довідки щодо підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній ОСОБА_1, наданої головним лікарем СЕС за вих. № 309 від 19 грудня 2014 року , остання також працювала повний робочий день в Середино - Будській санітарно - епідеміологічній станції в період з 10 березня 1986 року по 19 липня 1988 року на посаді санітарки бактеріологічної лабораторії, виконуючи медичне обслуговування населення.

Підставою для видачі зазначеної довідки є книги наказів за 1986, 1987 , 1988 роки, особові рахунки по заробітній платі за 1986 - 1988 р. р.

Згідно довідки, виданої головним лікарем СЕС за вих. № 310 від 19 грудня 2014 року та певним записам в трудовій книжці на ім'я ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 , розпочатої 5 жовтня 1981 року остання працювала в Середино-Будській санітарно- епідеміологічній станції:

- в якості санітарки бактеріологічної лабораторії з 10 березня 1985 року (Наказ за № 15 від 10 березня 1986 року);

- в якості дезінфектора з 19 липня 1988 року (Наказ № 44 від 18 липня 1988 року) по 2 жовтня 2010 року (наказ за № за № 85 -0 від 22 вересня 2010 року) та з 4 жовтня 2010 року (наказ за № 87-0 від 4 жовтня 2010 року) по 1 листопада 2012 року (наказ за № 90-0 від 1 листопада 2012 року).

Відповідно до наданої копії диплому серії НОМЕР_2, виданого 17 липня 1981 року на ім'я ОСОБА_1, остання закінчила повний курс середнього професійно- технічного училища за професією майстра сільського будівництва і здобула загальну середню освіту , з присвоєнням кваліфікації за професією майстра сільського будівництва , маляр штукатур IV розряду.

Наказом Міністерства охорони здоров'я України N35 від 23.02.93р. Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.12.1993р. за № 180 «Про оплату праці працівників охорони здоров'я та соціального захисту населення на основі Єдиної тарифної сітки» Додаток N 7 «ТАРИФНІ РОЗРЯДИ СЕРЕДНЬОГО МЕДИЧНОГО ПЕРСОНАЛУ» пункт 4 «Дезінфектори - тарифний розряд 10»

Наказом Міністерства охорони здоров'я України № 229 від 23.11.93р Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.1993р. за № 198 «Про затвердження Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників закладів охорони здоров'я та соціального захисту населення» Глава II. «Тарифні розряди працівників охорони здоров'я» пункт З «ТАРИФНІ РОЗРЯДИ СЕРЕДНЬОГО МЕДИЧНОГО ПЕРСОНАЛУ» підпункт 3.4 «Дезінфектори - тарифний розряд 10»

Наказом Міністерства охорони здоров'я України № N 161/137 від 06.04.2001р Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1 квітня 2001 р. за N 333/5524 «Про впорядкування та затвердження Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення» пункт 2.3. «Визначення схемних посадових окладів середнього медичного персоналу» підпункт 2.3.4 «Дезінфектори»

Згідно наказу Міністерства охорони здоров'я СРСР від 21.10.1974 року № 990 «Про затвердження переліку вищих і середніх спеціальних навчальних закладів, підготовка і отримання звання в яких дають право займатися медичною та фармацевтичною діяльністю» в пункті 3 «Примітки» зазначено, що особи, які не отримані спеціальної підготовки і звань в середніх спеціальних "Переліку", можуть допускатися до роботи на посадах: медичного реєстратора, дезінфектора, дератизатори, препаратора.

В пункті 5 «Примітки» наказу Міністерства охорони здоров'я СРСР від 13.07.1989 року № 418 «Про затвердження нової редакції Переліку вищих і середніх спеціальних навчальних закладів, підготовка і отримання звання в яких дають право займатися медичною та фармацевтичною діяльністю» зазначено, що Особи, які не отримали спеціальної підготовки і звань в середніх спеціальних навчальних закладах, зазначених у цьому "Переліку", можуть допускатися до роботи на посадах: інструктора-дезинфектора, медичного реєстратора, дезінфектора, продавця оптики, молодшого фармацевта, продавця кіоску.

Колегія суддів звертає увагу на те, що дані накази діяли під час роботи позивача на посаді «Дезінфектора», тобто посада «Дезінфектор» відносилась саме до працівників середнього медичного персоналу.

Доводи пенсійного органу про те, що ані посада дезінфектора, ані посада санітарки не вимагають від фахівця наявності середньої медичної освіти, а тому не належать до середнього медичного персоналу, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки позивач була допущена до роботи в якості дезінфектора без наявності середньої медичної освіти.

При цьому, відповідно до Інструкції для посади "Дезінфектор", "ДОВІДНИК кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 78. Охорона здоров'я. (Із змінами, внесеними згідно з наказами Міністерства охорони здоров'я N 131-0 від 18.06.2003 р. N 277 від 25.05.2007 р. N 153 від 21.03.2011 р. N 121 від 14.02.2012 р.)", що затверджений наказом Міністерства охорони здоров'я України 29.03.2002 р. N 117. Погоджений Міністерством праці та соціальної політики України, зазначено, що «Кваліфікаційні вимоги - повна або базова загальна середня освіта, підготовка на курсах або на робочому місці.»

Згідно наявного в матеріалах справи свідоцтва, під час перебування на посаді «Дезінфектора» позивач проходила курси підвищення кваліфікації середніх медичних робітників за спеціалізацією дезінфектори (а.с. 16).

Так, колегія суддів вказує на те, що ОСОБА_1, пройшла спеціальну підготовку, була допущена до роботи на посаді дезінфектора, яка відносилась до працівників середнього медичного персоналу.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в листі від 25.12.2014 року №25/Щ-1 пенсійний орган не обґрунтував належним чином свою позицію щодо відсутності підстав для зарахування до спеціального стажу періоду їй роботи на посаді санітарки, дезінфектора в Середино-Будській районній санітарно епідеміологічній станції, а тому з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції є передчасними та необгрунтованими.

Колегія суддів вказує на те, що судом першої інстанції не були враховані вищенаведені обставини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п.5 Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року, відповідно до частини другої статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи наведені норми, та необґрунтованість відмови УПФУ в Середино-Будському районі Сумської області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до п. «е» ст.55 Закону України « Про пенсійне забезпечення», з метою повного захисту прав, свобод та охоронюваних законом інтересів позивача, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву позивача про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до п. «е» ст.55 Закону України « Про пенсійне забезпечення», діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією, пенсійним законодавством.

Підсумовуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій УПФУ в Середино-Будському районі Сумської області щодо відмови у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до п. «е» ст.55 Закону України « Про пенсійне забезпечення» є обґрунтованими, а відтак в даній частині підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що постанова Середино-Будського районного суду Сумської області від 09.12.2015 року по справі №586/506/15-а, не відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вона ухвалена при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції, внаслідок допущених порушень підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Середино-Будського районного суду Сумської області від 09.12.2015р. по справі № 586/506/15-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Середино-Будському районі Сумської області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до п. "е" ст.55 Закону України " Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Середино-Будському районі Сумської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.
Судді Перцова Т.С. Дюкарєва С.В.
Повний текст постанови виготовлений 02.02.2016 р.