Справа № 813/5030/15
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2016-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 р. Справа № 876/10737/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2015 року у справі №813/5030/15 за позовом ОСОБА_3 до реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції Львівської області, державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції Львівської області Яреми Наталії Володимирівни про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

01.09.2015р. ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції Львівської області, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції Львівської області Яреми Наталії Володимирівни, просила визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції Львівської області Яреми Наталії Володимирівни №23687665 від 14.08.2015р. про відмову у державній реєстрації за ОСОБА_3 права власності на одну другу частку земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована у с.Плав'я, Сколівського району Львівської області.

02.09.2015р. ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції Львівської області, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції Львівської області Яреми Наталії Володимирівни, просила визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції Львівської області Яреми Наталії Володимирівни №23687133 від 14.08.2015р. про відмову у державній реєстрації за ОСОБА_3 права власності на одну другу частку земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2, що розташована у с.Плав'я, Сколівського району Львівської області.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29.09.2015р. адміністративні справи за вказаними позовами об'єднано в одне провадження.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 01.10.2015р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01.10.2015р. та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що постановляючи рішення суд не виконав вимог адміністративного судочинства у дослідженні доказів, які мають значення для правильного вирішення справи, а мотивувальна частина постанови взагалі не містить висновків, що стосуються предмету доказування, та не узгоджується з фактичними обставинами справи. Суд не надав оцінки доводам позивача стосовно відсутності взаємного зв'язку між доказами відповідача, пов'язаними з ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області та нормами п.5-1 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Правовідносини, що стосуються ОСОБА_5 так і обтяжень, що існували на день постановлення рішення припинили існування з моменту набуття чинності рішенням суду у справі №453/556/14 про визнання права власності на земельні ділянки за ОСОБА_3.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, 29.07.2015р. реєстраційною службою Сколівського районного управління юстиції Львівської області отримано заяви, подані представником ОСОБА_3, про державну реєстрацію права власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована у с. Плав'я Сколівського району Львівської області та державну реєстрацію права власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована у с. Плав'я Сколівського району Львівської області.

Для проведення державної реєстрації права власності на 1/2 частку обох вказаних земельних ділянок позивачем подано відповідні документи, в тому числі рішення Сколівського районного суду Львівської області від 05.03.2015р. по справі № 453/556/14-ц та Апеляційного суду Львівської області від 25.05.2015р. по справі №453/556/14-ц, згідно з якими визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,8505 га за кадастровим номером НОМЕР_1 та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,9100 га за кадастровим номером НОМЕР_2, які розташовані в урочищі «Товстий» у селі Плав'я Сколівського району Львівської області.

За результатами розгляду вказаних заяв державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції Львівської області Яремою Н.В. прийнято рішення від 14 серпня 2015 року №23687133 та №23687665 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень (а.с.6, 45).

Відповідно до вказаних Рішень державним реєстратором встановлено, що заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна. Окрім цього при проведенні реєстраційних дій, державним реєстратором встановлено, що право власності на вказані земельні ділянки, зареєстроване на підставі ухвали суду, виданої Богородчанським районним судом Івано-Франківської області за громадянином ОСОБА_5, не скасовано.

Вважаючи вказані Рішення державного реєстратора протиправними та такими, що підлягають скасуванню, ОСОБА_3 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004р. № 1952-IV в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону № 1952-IV права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону № 1952-IV у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону № 1952-IV державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Невід'ємною складовою частиною Державного реєстру прав є база даних про реєстрацію заяв і запитів та реєстраційні справи.

Згідно з ст.13 Закону № 1952-IV реєстрація заяв і запитів, пов'язаних з проведенням державної реєстрації прав та наданням інформації з Державного реєстру прав, проводиться в базі даних про реєстрацію заяв і запитів. Заява і запит реєструються у базі даних Державного реєстру прав, якщо заявником додержані вимоги, встановлені цією статтею та статтями 16 і 17 цього Закону.

Частиною 1 ст.15 Закону № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.19 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, визначено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, (далі - Порядок №868).

Відповідно до п.4 Порядку №868 у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на об'єкти нерухомого майна, а саме на земельну ділянку, підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини, квартиру, житлове та нежитлове приміщення.

Пунктом 15 Порядку №868 встановлено, що під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Згідно з п.28 Порядку №868 державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У рішенні про відмову в державній реєстрації прав зазначаються всі підстави прийняття такого рішення.

Згідно з п.5 ч.1 ст.24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону.

На підставі аналізу вказаних законодавчих положень, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час розгляду заяви про державну реєстрацію і поданих документів державний реєстратор має виключну компетенцію в питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутності суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями та приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації за наявності для цього передбачених законом підстав.

При цьому відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно використовуються державним реєстратором для встановлення наявності (відсутності) записів про державну реєстрацію права власності або іншого речового права на нерухоме майно під час проведення державної реєстрації прав. Державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов'язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що при перевірці державним реєстратором відомостей, визначених пунктом 15 Порядку, відповідно до Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. №1114, державним реєстратором проведено перевірку відомостей наявних у Державному реєстрі речових прав та виявлено суперечності між заявленими та зареєстрованими речовими правами на земельні ділянки за кадастровими номерами НОМЕР_2, площею 0,9100 га та НОМЕР_1, площею 0,8505 га, які розташовані в урочищі «Товстий» у с.Плав'я Сколівського району Львівської області, а також наявність обтяження на ці земельні ділянки.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 12.02.2014р. Реєстраційною службою Сколівського районного управління юстиції Львівської області зареєстровано право власності на спірні земельні ділянки за ОСОБА_5 на підставі ухвали Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 03.02.2014р. та внесено відповідний запис у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. 20.04.2014р. Реєстраційною службою Сколівського районного управління юстиції Львівської області внесено запис про арешт вказаних земельних ділянок на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони про його відчуження (а.с.79-83).

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії ухвали Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 03.02.2014р. така набрала законної сили 10.02.2014р. (а.с.90-91)

Таким чином, на момент прийняття оскаржуваного рішення про відмову у державній реєстрації права власності за позивачем право власності на спірні земельні ділянки вже було зареєстроване за ОСОБА_5, рішення про державну реєстрацію права власності за вказаною особою скасовано не було.

Окрім того, наявність в Реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України у рішеннях від 19.05.2015р. (справа 21-121а15), від 11.11.2014р. (справа № 21-357а14), які з врахуванням вимог ст.244-2 КАС України є обов'язковими для врахування судами при розгляді справ у подібних правовідносинах.

Підсумовуючи вказане, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції що державний реєстратор діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами та іншими нормативними актами України, рішення державного реєстратора № 23687665 та №23687133 від 14 серпня 2015 року винесені правомірно, одночасне існування подвійної державної реєстрації прав на нерухоме майно законодавством не допускається, а тому позов є безпідставним і у його задоволенні слід відмовити.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2015 року у справі №813/5030/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді М.А. Пліш

Н.В. Ільчишин

Повний текст Ухвали складено 04.02.2016р.