Справа № 826/9447/14
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 року м. Київ К/800/63859/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Лосєва А.М.,

Бившевої Л.І.,

Шипуліної Т.М.,

за участю секретаря Титенко М.П.

представників сторін:

позивача Гайдуков В.О., Лозицька О.Л.

відповідача Муха С.І.

третьої особи не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргуДержавного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
на постановуОкружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2014 року
та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року
у справі№826/9447/14
за позовомДержавного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
до третя особаМіжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків Державна фінансова інспекція України
провизнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі по тексту - позивач, ДП «НАЕК «Енергоатом») звернулось до суду з позовом до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків (далі по тексту - відповідач, МГУ Міндоходів), третя особа - Державна фінансова інспекція України (далі по тексту - третя особа, ДФІ України), в якому просило визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо відмови в задоволенні заяв ДП «НАЕК «Енергоатом» №3736/15 від 20 березня 2014 року та №5500/15 від 25 квітня 2014 р., зобов'язати відповідача, в межах своїх повноважень, здійснити зарахування переплати в сумі 525000000,00 грн. в рахунок майбутніх платежів з податку на додану вартість (код платежу - 140101000) за заявою №3736/15 від 20 березня 2014 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року і постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач в письмових запереченнях на касаційну скаргу просив в її задоволенні відмовити.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за підсумками фінансово-господарської діяльності за 2012-2013 роки у позивача виникла переплата із сплати частини чистого прибутку.

20 березня 2014 року ДП «Енергоатом» звернулось до Міжрегіонального управління із заявою за №3736/15, у якій просило у зв'язку із скрутним фінансовим становищем зарахувати суму переплати з частини чистого прибутку (доходу), що обліковується в картці особового рахунку платника, у терміни, передбачені статтею 43 Податкового кодексу України, в рахунок погашення зобов'язань з податку на додану вартість.

Листом № 7404/10/28-10-20-3-20 від 04 квітня 2014 року відповідач відмовив у такому зарахуванні посилаючись на те, що кошти відрахувань сум частини чистого прибутку (доходу) не є податковим платежем, а відтак орган доходів та зборів не наділений повноваженнями щодо зміни призначення платежу.

25 квітня 2014 року позивач звернувся до Міжрегіонального управління із заявою №5500/15 про повернення, відповідно до вимог статтею 43 Податкового кодексу України, суми переплати з частини чистого прибутку (доходу) в розмірі 525000000 грн. на поточний рахунок ДП «НАЕК «Енергоатом».

У відповідь на назване звернення відповідач листом № 9671/10/28-10-20-3-20 від 14 травня 2014 року відмовив у поверненні коштів з огляду на те, що кошти відрахувань чистого прибутку (доходу) не належать до загальнодержавних, місцевих податків та зборів.

Вважаючи такі відмови протиправними, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про те, що надміру сплачена позивачем сума коштів не має статусу грошового зобов'язання, а тому не може бути повернута платнику на підставі статті 43 Податкового кодексу України.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вірно встановлено судами стаття 43 Податкового кодексу України у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України) врегульовує порядок повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань.

При цьому, підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України закріплено, що грошове зобов'язання платника податків це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України під податковим зобов'язанням розуміється саме сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

За результатами аналізу положень Податкового кодексу України суди дійшли правильного висновку про те, що частина чистого прибутку, не віднесена ні до загальнодержавних податків і зборів, ні до місцевих податків і зборів, а тому вимога про повернення відповідного платежу на підставі статті 43 ПК України є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Посилання позивача в касаційній скарзі на положення Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1650/24182 (далі по тексту - Порядок №787) на обґрунтування заявлених позовних вимог колегія суддів до уваги не приймає.

Як встановлено судами та зазначено у адміністративному позові, звертаючись до суду ДП «НАЕК «Енергоатом» посилалось на положення статей 43 та 87 ПК України, якими врегульовано саме повернення помилково або надміру сплачених сум грошових зобов'язань, якими частина чистого прибутку не є.

Крім того, звернення позивача до відповідача також були обґрунтовані посиланнями на зазначені статті Податкового кодексу України.

Відповідно до приписів частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Отже, обґрунтування позовних вимог є виключним правом позивача, а тому може бути реалізовано саме позивачем, а вихід за їх межі можливий виключено з метою захисту прав, на відновлення яких подано відповідний позов.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів про правомірність дій відповідача та відсутність підстав для задоволення позову, а доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 210, 214, 215, 220, 221, 223, 224, 230, 231 частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року у справі №826/9447/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: А.М. Лосєв

Судді: Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна