Справа № 2а-6922/09/1470
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2016-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2016 року м. Київ К/9991/59497/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.,

розглянула в у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.02.2010 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2012 по справі №2а-6922/09/1470 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтершоу» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби, Державної податкової інспекції у Центральному районі міста Миколаєва, третя особа - Управління Державного казначейства України у місті Миколаєві, про скасування податкових повідомлень-рішень та зобов'язання вчинити дії.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.02.2010 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтершоу» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби, Державної податкової інспекції у Центральному районі міста Миколаєва, третя особа - Управління Державного казначейства України у місті Миколаєві, про скасування податкових повідомлень-рішень та зобов'язання вчинити дії - задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 13.02.2009 №2/0 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за березень 2008 року на суму 45868,00грн., від 13.02.2009 №2/0 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за травень 2008 року на суму 365324,00грн., від 13.02.2009 №2/0 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2008 року на суму 121568,00грн., від 13.02.2009 №2/0 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за серпень 2008 року на суму 1438457,00грн., від 13.02.2009 №2/0 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2008 року на суму 154373,00грн., від 13.02.2009 №/0 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за жовтень 2008 року на суму 540893,00грн.

Зобов'язано Державну податкову інспекцію у Ленінському районі міста Миколаєва надати органу державного казначейства - Управлінню державного казначейства міста Миколаєва - висновки про суми, що підлягають відшкодуванню з бюджету за березень 2008 року на суму 45868,00грн., за травень 2008 року на суму 365324,00грн., за липень 2008 року на суму 121568,00грн., за серпень 2008 року на суму 1438457,00грн., за вересень 2008 року на суму 154373,00грн., за жовтень 2008 року на суму 540893,00грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2012 постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.02.2010 скасовано в частині позовних вимог про надання висновку до органу державного казначейства, провадження у цій частині позовних вимог закрито. В решті постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.02.2010 залишено без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Державна податкова інспекція у Ленінському районі міста Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби 24.09.2012 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 29.10.2012 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.02.2010 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2012 в частині задоволення позовних вимог, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог Державна податкова інспекція у Ленінському районі міста Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби посилається на порушення судами норм матеріального права, зокрема, пункту 1.8, статті 1, підпунктів 7.7.2 та 7.7.10 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у Ленінському районі міста Миколаєва проведена перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтершоу» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за березень, травень, липень, серпень, вересень та жовтень 2008 року, за результатами яких складено акт від 04.06.2008 №1988/23-200/32189597, довідку від 18.08.2008 №2586/23-200/32189597, довідку від 23.09.2008 №2995/23-200/32189597, акт від 07.11.2008 №3461/23-200/32189597, акт від 08.12.2008 №3761/23-200/32189597, довідку від 29.12.2008 №4739/23-200/32189597.

За результатами проведених перевірок Державною податковою інспекцією у Ленінському районі міста Миколаєва прийнято податкові повідомлення-рішення від 13.02.2009 №2/0 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за березень 2008 року на суму 45868,00грн., від 13.02.2009 №2/0 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за травень 2008 року на суму 365324,00грн., від 13.02.2009 №2/0 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2008 року на суму 121568,00грн., від 13.02.2009 №2/0 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за серпень 2008 року на суму 1438457,00грн., від 13.02.2009 №2/0 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2008 року на суму 154373,00грн., від 13.02.2009 №/0 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за жовтень 2008 року на суму 540893,00грн.

Фактичною підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень стало не підтвердження заявленої позивачем до відшкодування суми податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за березень, травень, липень, серпень, вересень та жовтень 2008 року, з огляду на неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів позивача по ланцюгу постачальників до виробника та підтвердження факту надмірної сплати суми податку на додану вартість до бюджету в господарських відносинах. Реальність здійснення господарських операцій з контрагентами податковим органом не заперечувалася.

Порядок визначення сум податку, що підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України регламентований пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» вимоги якого платник податків зобов'язаний дотримуватися і виключно за умови порушення якого, заявлення від'ємного значення з податку на додану вартість до бюджетного відшкодування може бути визнано неправомірним.

За виникненням від'ємного значення, визначеного виходячи із вимог підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» відсутністю законодавчо визначених обставин, які б позбавляли платника податку (покупця) права на формування податкового кредиту, зокрема за відсутністю з боку платника податку порушення приписів підпункту 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 цього Закону при формуванні податкового кредиту, за наявності факту дотримання платником податку вимог підпункту «а» підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 щодо заявлення до бюджетного відшкодування частини від'ємного значення у межах суми податку, фактично сплаченої ним у попередньому податковому періоді постачальникам товару, та вимог підпункту 7.7.4 пункту 7.7 статті 7 щодо подання податковому органу податкової декларації, розрахунку та заяви про повернення суми бюджетного відшкодування, платник податку на додану вартість має право на бюджетне відшкодування.

Виходячи зі змісту викладених норм, платник податків має право на бюджетне відшкодування стосовно тієї суми податку на додану вартість, яка фактично сплачується ним у попередніх податкових періодах постачальникам, що відповідає загальному поняттю відшкодування як компенсації понесених витрат.

Виходячи зі змісту викладених норм, та враховуючи той факт, що позивачем виконано всі умови, передбачені Законом, а тому останнім правомірно заявлено суму до бюджетного відшкодування.

При цьому, Закон України «Про податок на додану вартість» не пов'язує право платника податку на податковий кредит та бюджетне відшкодування з проведенням будь-яких зустрічних перевірок, та не ставить право платника податку на бюджетне відшкодування в залежність від сплати податку іншими учасниками по всьому ланцюгу товарообігу.

Допущені попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару певні порушення податкового законодавства тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого податку на додану вартість постачальникам товару та заявлення до бюджетного відшкодування від'ємного значення з податку на додану вартість.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови в отриманні бюджетного відшкодування.

Натомість, податковою інспекцією не наведено жодних доводів щодо наявності в діях Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтершоу» ознак неправомірних дій.

Враховуючи викладене та з огляду на положення частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України щодо перегляду судом касаційної інстанції рішення суду першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для скасування податкових повідомлень-рішень від 13.02.2009 №2/0, від 13.02.2009 №2/0, від 13.02.2009 №2/0, від 13.02.2009 №2/0, від 13.02.2009 №2/0, від 13.02.2009 №/0 є правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231 та частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2012 по справі №2а-6922/09/1470 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв