Справа № 826/5857/14
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 січня 2016 року № 826/5857/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Євроформат» до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Завод Євроформат» (надалі - ТОВ «Завод Євроформат», позивач) до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві, відповідач) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 20.11.2013 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1 464 814,00 грн., та нараховано штрафні санкції у розмірі 732 407,00 грн.

Свої позовні вимоги ТОВ «Завод Євроформат» обґрунтовує тим, що висновки акту перевірки, на підставі яких винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, і тому позивач вважає прийняте рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач зазначає, що при проведенні перевірки ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві не аналізувало фінансово-господарську діяльність позивача, а лише використала висновки актів про неможливість проведення зустрічних звірок та актів перевірок його контрагентів, діяльність яких жодним чином не впливає на формування податкового кредиту та валових витрат позивача у періоді, що перевірявся.

Зокрема, позивач зазначає, що первинні бухгалтерські документи, отримані від TOB «Запоріжметал Холдінг», TOB «Рослич», TOB «Д.К.-Груп», TOB «Еліткомпані Харків» та TOB «Жалсі» відповідають вимогам закону та мають усі необхідні реквізити. Таким чином, зазначені суми по податкових накладних правомірно включені позивачем до податкового кредиту та валових витрат відповідного періоду.

Під час здійснення господарських операцій контрагенти позивача мали належну й необхідну цивільну правоздатність, чинну державну реєстрацію, реєстрацію платників податків та не були позбавлені прав та не мали обмежень укладати будь-які договори у відповідності з діючим законодавством України.

Крім того, отримані товари і послуги (виконані роботи), які були придбані під час виконання договорів, укладених ТОВ «Завод Євроформат» з його контрагентами, використовувались у подальшій господарській діяльності позивача.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.06.2014р., залишеною в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014р., в задоволенні позовних вимог ТОВ «Завод Євроформат» відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.07.2015р. скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.06.2014р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014р, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вказана ухвала Вищого адміністративного суду України обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій не досліджено обставин, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самих господарських операцій між позивачем та його контрагентами, а саме: можливостей контрагентів позивача щодо виконання укладених з позивачем договорів, зокрема, наявності технічних та технологічних можливостей; питання щодо фактичної оплати позивачем податку на додану вартість в ціні отриманого товару (послуг), не досліджено руху активів у процесі здійснення господарських операцій, з відповідним документальним підтвердженням.

Крім того, судам слід прийняти до уваги доводи позивача про те, що оригінали первинних документів по взаємовідносинам позивача з ТОВ «Жаслі» та ТОВ «Еліткомпані Харків» були передані в ОВС ГМУ з фінансових розслідувань Міндоходів в рамках кримінального провадження № 0000077, а копій даних документів позивачем не отримано. На підтвердження факту передачі документів до слідчого органу представник позивача посилається на лист від 18.07.2013 №255/1/13, копія якого міститься в матеріалах справи.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, зазначених у письмових запереченнях, зазначив суду, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене у відповідності до норм чинного законодавства.

Зокрема, відповідач зазначає, що наявність у позивача документів, які відповідно до Податкового кодексу України є необхідними для формування податкового кредиту з податку на додану вартість та формування валових витрат видані вказаними вище контрагентами позивача не є безумовною підставою для віднесення їх сум до валових витрат, оскільки відомості, зазначені в них, не підтверджені як під час перевірки податковим органом, так і під час розгляду вказаної адміністративної справи та є такими, що неможливо ідентифікувати для використання в межах господарської діяльності позивача.

У судовому засіданні сторони подали клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, судом встановлено наступне.

ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі направлень від 14.08.2013 року №478/26-54-22-03, №487/26-54-17 та №479/26-54-22 проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Завод Євроформат», , з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р.

За результатами проведення перевірки ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві складено Акт № 614/26-54-22-03-07/31724919 від 24.10.2013 року, згідно з висновками якого встановлено, зокрема, порушення ТОВ «Завод Євроформат» пп. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чото товариством занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 464 814,00 грн.

Висновки Акту перевірки зроблені на підставі актів про неможливість проведення зустрічних звірок та актів перевірок його контрагентів та податкової інформації, та обґрунтовані тим, що операції між позивачем та зазначеними контрагентами є нереальними, а укладені договори є нікчемними, а отже позивач протиправно відніс до складу податкового кредиту та валових витрат суми за операціями із зазначеними контрагентами.

Зокрема, податковий орган зазначає, що позивачем за допомогою укладення фіктивних правочинів, виключно з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, заниження об'єкту оподаткування, несплати податків, проведено документально фактично нездійснені господарські операції з підприємствами контрагентами, які мають ознаки фіктивності та які не виконують свої податкові зобов'язання.

Не погоджуючись із висновками, викладеними в акті перевірки, 08.11.2013 року ТОВ «Завод Євроформат» подало заперечення щодо виявлених порушень податкового законодавства, викладених в акті документальної планової виїзної перевірки № 614/26-54-22-03-07/31724919 від 24.10.2013 року.

Листом ДПІ у Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві №12784/10/26-54-22-03-19 від 15.11.2013 року надано скаржнику відповідь на розгляд заперечення, яким повідомили, що за розглядом спірних питань вирішено: «До заперечення на акт перевірки не надано первинних документів, які не досліджувались під час перевірки та потребували б додаткового з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки.

За результатами розгляду заперечення висновки стосовно нарахування податкових зобов'язань по податку на прибуток та податку на додану вартість викладені в акті перевірки ТОВ «Завод Євроформат» № 614/26-54-22-03-07/31724919 від 24.10.2013 року залишено без змін, а заперечення - без задоволення».

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення № від 20.11.2013 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 2 197 221 грн. 00 коп., а саме за основним платежем 1 464 814,00 грн., за штрафними санкціями 732 407,00 грн.

ТОВ «Завод Євроформат», не погоджуючись із вищевказаним податковим повідомленням-рішенням 29.11.2013р., подало до Головного управління Міндоходів у м. Києві скаргу на вищезазначене податкове-повідомлення рішення.

Рішенням Головного управління Міндоходів у м. Києві про результати розгляду первинних скарг від 21.01.2014 року № 537/10/26-15-10-06-15 залишено без змін податкове повідомлення-рішення ДПІ у Оболонському районі м. Києві ГУ Міндоходів у м. Києві від 20.11.2013р. №, а скаргу ТОВ «Завод Євроформат» від 29.11.2013 року - без задоволення.

ТОВ «Завод Євроформат» подано повторну скаргу №67/14 від 06.02.2014р. на податкове повідомлення-рішення ДПІ у Оболонському районі м. Києві ГУ Міндоходів у м. Києві від 20.11.13 року № до Міністерства доходів і зборів України.

Рішенням Міністерства доходів і зборів України про результати розгляду скарг від 26.03.2014 року №5329/6/99-99-10-01-15, залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 20.11.13 року № та рішення, прийняте за розглядом первинних скарг, а скаргу - без задоволення.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/ орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт); г) вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт); ґ) з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, до митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України; д) з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України від податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, законодавцем визначено підставу виникнення права у платника податку на отримання податкового кредиту, пов'язану з отриманням таким платником податку податкової накладної, оформленої належним чином із зазначенням усіх обов'язкових реквізитів, визначених Податковим кодексом України та видану суб'єктом підприємницької діяльності, зареєстрованим платником податку на додану вартість.

З матеріалів справи вбачається, що 16.10.2012 року ТОВ «Завод Євроформат» уклало з ТДВ «Укрліфтсервіс» договір підряду № 55-1610.

Відповідно до п. 1.1. Договору підряду № 55-1610 предметом цього договору є роботи з заміни (реконструкції) ліфтів в житлових будинках м. Києва згідно Переліку житлових будинків м. Києва, у яких проводиться заміна (реконструкція) та модернізація ліфтів (додаток № 1), що є невід`ємною частиною Договору.

Згідно п. 1.2. Договору № 5-1610 від 16.10.2012 року ТОВ «Завод Євроформат» взяло на себе зобов'язання власними та/або залученими силами та засобами, поставити ліфтове обладнання та, відповідно до ліцензії АВ №591239 від 10.08.2011 року Державної архітектурно-будівельної інспекції Міністерства регіонального розвитку та будівництва України, виконати в повному обсязі комплекс робіт по заміні (реконструкції) ліфтового обладнання, що включає в себе: виконання проектних робіт у т.ч. проведення державної експертизи, виготовлення та постачання ліфтового обладнання, виконання робіт з демонтажу, монтажу та пусконалагоджувальних робіт, будівельних робіт по шахтах та машинним приміщенням, диспетчеризації відповідно до проектно-кошторисної документації.

Відповідно до п. 1.3. Договору № 55-1610 від 16.10.2012 року даний договір і правовідносини між його Сторонами є цивільно-правовими, спрямованими на виконання Генпідрядником своїх зобов'язань перед третьою особою - Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», що виникли із укладеного між КП «Спецжитлофонд» та Генпідрядником Договору № 15/10-12 від 15.10.2012 року, відповідно до якого Генпідрядник виконує функції підрядника і зобов'язується здійснити монтаж і налагодження ліфтів, а КП «Спецжитлофонд» зобов'язується прийняти виконані роботи і сплатити ціну договору після одержання відповідного фінансування з бюджету.

Підтвердженням виконання ТОВ «Завод Євроформат» взятих на себе зобов'язань за договором №55-1610 від 16.10.2012 року є наявні в матеріалах справи - копії актів здачі-приймання проектно-кошторисної документації №1/11 від 28.11.2012р. та № 68 від 28.11.2012р.; - копії актів здачі-приймання виконаних робіт експертизи проекту №3-11та № 66, - копії актів здачі-приймання виконаних робіт №2/28 від 30.11.2012р. та № 67 від 28.11.2012р.; - копії довідок про вартість виконаних будівельних робіт, - копії актів на придбання устаткування за листопад 2012 року №28/1-1, №28/1-2, №28/1-3, №28/1-4, №28/1-5 та №28/1-6, - копії актів на придбання устаткування за листопад 2012 року;- копії актів приймання виконаних будівельних робіт №1, 2, 3, 4, 5 та 6; - копії актів приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2012р. № 35/16, № 36/16, № 37/16, № 38/16, № 39/16 , № 40/16, № 41/16, № 42/16 , № 43/16 , № 44/16, № 45/16, № 46/16, № 47/16, № 48/16, № 49/16, № 50/16, № 51/16, № 52/16, № 53/16, № 54/16, № 55/16, № 56/16, № 57/16, № 58/16, № 59/16, № 60/16, № 61/16, № 62/16, № 63/16, № 64/16, № 65/16, № 66/16.

На виконання договору підряду №55-1610 від 16.10.2012р. ТОВ «Завод Євроформат» укладено договір про надання послуг № 2012/11-01 від 22.10.2012р. з ТОВ «Д.К. - ГРУП» на виконання будівельних та пусконалагоджувальних робіт.

Відповідно до п. 1.1. Договору № 2012/11-01 від 22.10.2012 року ТОВ «Завод Євроформат» доручило, а ТОВ «Д.К. - ГРУП» прийняло на себе зобов'язання: виконати будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи (далі - Роботи) - ліфтів пасажирських (далі - Обладнання) в м. Києві згідно з адресним переліком, що вказаний в Додатку №1 та роботи по технагляду та сприянню введенню обладнання в експлуатацію за адресним переліком, що вказано в додатку № 2, а ТОВ «Завод Євроформат» зобов'язалося прийняти належним чином виконані роботи і сплатити ТОВ «Д.К. - ГРУП» їх вартість за цінами, визначеними в розділі 2 цього Договору.

В той же час, відповідач, посилаючись на акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Д.К. - ГРУП» з питань дотримання податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «ЖАЛСІ» від 10.09.2013р. №133/22-1/34361009 стверджує, що операції між ТОВ «Д.К. - ГРУП» та ТОВ «ЖАЛСІ» мали безтоварний характер, що свідчить про наявність ознак фіктивності ТОВ «Д.К. - ГРУП» та приналежності до вигодотранспортуюючого суб'єкта.

У зв'язку з відсутність факту надання будівельних та пусконалагоджувальних послуг постачальником ТОВ «ЖАЛСІ» на адресу ТОВ «Д.К. - ГРУП», неможливою є їх подальша реалізація на адресу покупця - ТОВ «Завод Євроформат», яке є кінцевим замовником послуг.

Зокрема, податковий орган зазначає, що позивачем не надано доказів фактичного виконання пусконалагоджувальних та будівельно-монтажних робіт безпосередньо ТОВ "Д.К.-Груп", а також доказів економічної доцільності укладання договору між позивачем і контрагентом.

Поряд з тим, податковий орган не надав суду будь-яких доказів, яким чином діяльність контрагента ТОВ «Д.К. - ГРУП», а саме ТОВ «ЖАЛСІ» пов'язана із фінансово-господарською діяльністю позивача.

З цього приводу суд зазначає, що, як зазначено в самому договорі № 2012/11-01 від 22.10.2012 року, ТОВ «Д.К. - ГРУП» виконувало лише будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи ліфтів пасажирських в м. Києві згідно з адресним переліком, що вказаний в Додатку № 1 та роботи по технагляду та сприянню введенню обладнання в експлуатацію за адресним переліком, що вказано в додатку № 2, а не вводило дані ліфти в експлуатацію, оскільки реєстрацією ліфта в органах нагляду здійснюється його власником.

Дійсність виконання робіт по Договору підряду № 55-1610 від 16.10.2012р. та договору № 2012/11-01 від 22.10.2012р. підтверджується: - актами здачі-прийняття робіт №ОУ-0000227 від 20.12.2011р. та № ЗЕ-0000005 від 30.10.2012р.; - актами приймання виконаних будівельних робіт;- експертним звітом № 00-1892/1-12/КД від 31.10.2012р. з заміни 32 пасажирських ліфтів в буд. № 3 по вул. Малишка в м. Києві та експертним звітом № 00-1892/3-12/КД із заміни 6 пасажирських ліфтів в буд. № 26 по вул. Драйзера в м. Києві; - актом приймання-передачі майна за договором; - довідками про вартість виконаних робіт від 30.11.2012р.; - підсумковою відомістю ресурсів; - актами здачі-приймання проектно-кошторисної документації; - актами приймання ліфтів; - фотоматеріалами виконаних робіт із заміни пасажирських ліфтів в буд. № 3 по вул. Малишка в м. Києві та із заміни пасажирських ліфтів в буд. № 26 по вул. Драйзера в м. Києві.

В матеріалах справи наявні акти приймання ліфтів від 06.12.2012р., 25.02.2013р., 05.12.2012р., 07.03.2013р., 27.02.2013р., 14.11.2012р., 21.02.2013р., 17.12.2012р., 20.12.2012р. та податкові накладні.

Позивач зазначає, що в прийманні ліфтів брали участь представник організації (підприємства) - власники ліфтів, відповідальні за організацію робіт з технічного обслуговування і ремонту ліфта, Інспектор Держгірпромнагляду України, представник організації, що змонтувала ліфти - ТОВ «Д.К. - ГРУП» та представник генпідрядної будівельної організації, в актах наявні підписи та печатки вказаних підприємств.

Згідно п. 5.21.9 ГСТУ 36.1-001-97 «Ліфти пасажирські та вантажні. Монтаж» монтажна організація, генпідрядник і власник ліфта готують відповідне з ПУБЕЛ документи для реєстрації ліфта власником в органах нагляду, після чого виконується приймання ліфта в експлуатацію комісією за участю інспектора Держнаглядохоронпраці України.

Відповідно до п. 9.2.6 Правил будови і безпечної експлуатації ліфтів, затверджених наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду 01.09.2008р. №190 під час проведення технічного огляду ліфта (крім первинного) повинні бути присутні: - суб'єкт господарювання або уповноважена ним особа; - особа, відповідальна за організацію робіт з технічного обслуговування і ремонту ліфтів; - електромеханік, відповідальний за справний стан ліфта.

Під час проведення первинного технічного огляду, який проводить уповноважена організація, крім осіб, вказаних в пункті 9.2.6 цих Правил, повинні бути присутні: - представник будівельної організації, яка побудувала будівельну частину ліфта; - представник монтажної організації, яка змонтувала ліфт.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що вищенаведені документи бухгалтерської та податкової звітності є достатніми, для підтвердження реальності господарських відносин між позивачем та ТОВ «Д.К. - ГРУП».

В судовому засіданні 15.10.2015 року представник відповідача зазначив, що ТОВ «Д.К. - ГРУП» здійснено ввід в експлуатацію ліфтів по виконанню договору №2012/11-01 від 22.10.2012р., укладеного з ТОВ «Завод Євроформат».

Проте, вказані твердження спростовуються наявними доказами, оскільки відповідно до п. 1.1. Договору № 2012/11-01 від 22.10.2012 року ТОВ «Завод Євроформат» доручило, а ТОВ «Д.К. - ГРУП» прийняло на себе зобов'язання: виконати будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи (далі - Роботи) - ліфтів пасажирських (далі - Обладнання) в м. Києві згідно з адресним переліком, що вказаний в Додатку № 1 та роботи по технагляду та сприянню введенню обладнання в експлуатацію за адресним переліком, що вказано в додатку № 2, а ТОВ «Завод Євроформат» зобов'язалося прийняти належним чином виконані роботи і сплатити ТОВ «Д.К. - ГРУП» їх вартість за цінами, визначеними в розділі 2 цього Договору.

Отже, як зазначено в самому договорі № 2012/11-01 від 22.10.2012 року ТОВ «Д.К. - ГРУП» виконувало лише пусконалагоджувальні та будівельно-монтажні та роботи ліфтів пасажирських в м. Києві згідно з адресним переліком, що вказаний в Додатку № 1 та роботи по технагляду та сприянню введенню обладнання в експлуатацію за адресним переліком, що вказано в додатку № 2, а не вводило дані ліфти в експлуатацію, оскільки реєстрація ліфта в органах нагляду здійснюється його власником.

ТОВ «Завод Євроформат» уклало договір з ТОВ «Д.К. - ГРУП» на виконання взятих на себе зобов'язань перед ТДВ «Укрліфтсервіс» по договору підряду № 55-1610 від 16.10.2012 року, відповідно до якого позивач зобов'язався власними та/або залученими силами та засобами поставити ліфтове обладнання та виконати в повному обсязі комплекс робіт по заміні (реконструкції) ліфтового обладнання, що включає в себе: виконання проектних робіт у т.ч. проведення державної експертизи, виготовлення та постачання ліфтового обладнання, виконання робіт з демонтажу, монтажу та пусконалагоджувальних робіт, будівельних робіт по шахтах та машинним приміщенням, диспетчеризації відповідно до проектно-кошторисної документації.

Відповідно до умов договорів № 55-1610 від 16.10.2012 року та № 2012/11-01 від 22.10.2012 року ні ТОВ «Завод Євроформат», ні ТОВ «Д.К. - ГРУП» не зобов'язувались вводити ліфти в експлуатацію, а отже, висновки відповідача є безпідставними.

Окрім того, ТОВ «Завод Євроформат» надало суду копію дозволу на продовження виконання роботи підвищеної небезпеки № 1313.09.32-45.31.3 від 10.11.2009 р., копію ліцензії № 591779 від 07.09.2011р. з додатком - переліком робіт провадження господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, копію ліцензії № 601968 від 07.02.2012р., копію дозволу № 3881.13.32, копію ліцензії № 271819.

Враховуючи зазначене, висновок відповідача в Акті перевірки про фіктивність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Д.К. - ГРУП» є безпідставним і необґрунтованим та спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Запоріжметал Холдінг» (Постачальник) та ТОВ «Завод Євроформат» (Покупець) було укладено договір поставки № 318/09/11 від 16.09.2011 року.

Також, між ТОВ «Запоріжметал Холдінг» (Постачальник) та ТОВ «Завод Євроформат» (Покупець) укладено договір поставки № 05/01/12 11.01.2012 року.

Відповідно до п. 1.1. Договорів поставки № 05/01/12 від 11.01.2012 року та № 318/09/11 від 16.09.2011 року Постачальник зобов'язується продати та передати у власність Покупця металопрокат (далі по тексту «Товар»), а Покупець зобов'язується прийняти Товар від Постачальника та оплатити його згідно умов даного Договору. За домовленістю сторін вантажовідправником можуть бути треті особи.

Згідно п. 1.2. Договорів поставки передбачено, що товар (металопрокат) по даному Договору поставляється партіями. Найменування, одиниці вимірювання, загальна кількість кожної партії Товару та його ціна передбачаються в рахунках фактурах та/або Специфікаціях або інших додатках до даного Договору, які є його невід'ємними частинами.

Згідно п. 3.1. Договорів поставки умови поставки Товару, відмінні від базових, узгоджуються сторонами наступним шляхом: Покупець надає Постачальнику заявку із зазначенням умов поставки Товару, Постачальник виставляє Покупцю рахунок-фактуру із зазначенням погоджених умов поставки Товару; Сторони підписують видаткову накладну із зазначенням остаточно визначених умов поставки Товару.

В той же час, відповідач зазначає про наявність розбіжності по податковому кредиту з ПДВ по ТОВ «Запоріжметал Холдінг», посилаючись на висновки акту від 25.04.2013р. «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Запоріжметал Холдінг» щодо підтвердження господарських відносин з платниками за період діяльності з 01.04.2012р. по 30.06.2012р.», складеного ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС.

У вказаному акті проводиться аналіз фінансово-господарської діяльності ТОВ «Запоріжметал Холдінг» з його контрагентами-постачальниками, та зроблено висновок, що оскільки реальність вчинення господарських операцій між ТОВ «Запоріжметал Холдінг» та ТОВ «Альянс Маркет Груп», ТОВ «ПКК Компроміс» відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, отже, у ТОВ «Запоріжметал Холдінг» не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.

Податковий орган, посилаючись на акт ДПІ в Печерському районі у м. Києві від 25.04.2013р. № 1487/22.8/31407820 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ЗАПОРІЖМЕТАЛ ХОЛДІНГ»; акт МДПІ м. Кривої Ріг від 29.10.2012р. № 788/222/35004784 «Про результати позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ «ІІКК Компроміс»; акт ДПІ у Київському районі м. Харкова «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Альянс Маркет Груп», приходить до висновку, що правочини, укладені ТОВ «ЗАПОРІЖМЕТАЛ ХОЛДІНГ» з контрагентами порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою ухилення від сплати податків третіх осіб.

Поряд з тим, податковий орган не надав суду будь-яких доказів, яким чином діяльність контрагентів ТОВ «Запоріжметал Холдінг», а саме ТОВ «Альянс Маркет Груп», ТОВ «ПКК Компроміс». пов'язана із фінансово-господарською діяльністю позивача.

Враховуючи зазначене, висновок відповідача в Акті перевірки про наявність зв'язку між господарськими операціями ТОВ «Альянс Маркет Груп», ТОВ «ПКК Компроміс» з господарською діяльністю позивача є безпідставним і необґрунтованим.

В підтвердження реальності здійснення господарських операцій ТОВ «Завод Євроформат» під час перевірки надавались відповідачу та наявні в матеріалах справи копії рахунків-фактур №СФ1-021221 від 27.12.2011р., №СФ1-001830 від 21.02.2012р., №СФ1-002414 від 03.03.2012р., №СФ1-005540 від 27.12.2012р.; копії видаткових накладних № РН1-000131 від 12.01.2012р., № РН1-001200 від 24.02.2012р., № РН1-001461 від 03.03.2012р., № РН1-003416 від 04.05.2012р.; копії товарно-транспортних накладних №03194 від 24.02.2012р., №03485 від 04.05.2012р.; копії податкових накладних №67 від 05.12.2012р., №684 від 22.02.2012р., №1329 від 28.04.2012р., №50 від 04.05.2012р.

ТОВ «Завод Євроформат» надавались звіти про партії товарів по ТОВ «Запоріжметал Холдінг» (виборка з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. по всім рахункам, товарам, складам та всіх статусах партій).

На підтвердження оприбуткування купленої продукції у ТОВ «Запоріжметал Холдінг» на склад позивачем надано звіти про партії товарів, в яких вказано дату оприбуткування, номенклатуру, вартість та інформацію про внутрішнє переміщення на виробництві.

Підтвердженням отримання товарів позивачем у ТОВ «Запоріжметал Холдінг» та реальності здійснення господарської операції є реєстр виданих довіреностей на отримання товару.

Враховуючи зазначене, суд дослідивши наявні докази, приходить до висновку, що висновки відповідача про фіктивність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Запоріжметал Холдінг» є безпідставним і необґрунтованим.

Також, між ТОВ «Завод Євроформат» (Покупець) та ТОВ «Рослич» (Постачальник) укладено договір поставки № 05 від 20.02.2012р.

Відповідно до п. 1.1. Договору поставки в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Постачальник зобов'язується поставити і передати у власність Покупця матеріали - дверну фурнітуру (далі по тексту «Товар») в номенклатурі, асортименті, за цінами та в строки, визначені цим Договором.

Пунктом. 1.2. Договору поставки передбачено, що поставка товару за цим Договором здійснюється партіями. На кожну партію товару Покупець надає Постачальнику замовлення щодо номенклатури, асортименту, кількості та строку поставки необхідного Покупцю Товару.

Згідно договору поставки № 5 від 20.02.2012 року ТОВ «Рослич» передало у власність ТОВ «Завод Євроформат» дверну фурнітуру, яка використовувалась позивачем у виробництві.

В підтвердження реальності здійснення господарських операцій ТОВ «Завод Євроформат» під час перевірки надавались відповідачу та наявні в матеріалах справи копії рахунків-фактур №СФ158 від 10.09.2012р., №СФ165 від 17.05.2012р., №СФ171 від 21.05.2012р., №СФ172 від 22.05.2012р., №СФ178 від 28.05.2012р; копії видаткових накладних №РН-141 від 17.05.2012р., №РН-145 від 24.05.2012р., №РН-147 від 24.05.2012р., №РН-146 від 24.05.2012р., №РН-160 від 31.05.2012р., копії податкових накладних №7 від 07.03.2012р., №10 від 14.03.2012р., №22 від 26.03.2012р., №27 від 28.03.2012р., №26 від 28.03.2012р., №2 від 02.04.2012р., №29 від 23.02.2012р., №1 від 01.03.2012р., №4 від 03.04.2012р., №18 від 13.04.2012р., №19 від 13.04.2012р., №10 від 11.05.2012р., №18 від 22.05.2012р., №19 від 22.05.2012р., №20 від 23.05.2012р., №30 від 29.05.2012р., №16 від 17.07.2012р., №22 від 20.07.2012р., №26 від 25.07.2012р., №10 від 08.08.2012р., №5 від 05.09.2012р., №6 від 05.09.2012р., №8 від 08.10.2012р., №22 від 17.10.2012р., №26 від 23.10.2012р., №28 від 25.10.2012р., №35 від 31.10.2012р., №3 від 06.11.2012р., №2 від 06.11.2012р., №9 від 08.11.2012р., №13 від 14.11.2012р., №21 від 17.12.2012р., №30 від 21.12.2012р.

ТОВ «Завод Євроформат» надавались звіти про партії товарів по ТОВ «Рослич» з 01.05.2012р. по 31.12.2012р. по всім рахункам, товарам, складам та всіх статусах партій.

На підтвердження оприбуткування купленої продукції у ТОВ «Рослич» на склад позивачем надано звіти про партії товарів, в яких вказано дату оприбуткування, номенклатуру, вартість та інформацію про внутрішнє переміщення на виробництві.

Підтвердженням отримання товарів позивачем у ТОВ «Запоріжметал Холдінг» та реальності здійснення господарської операції є реєстр виданих довіреностей на отримання товару.

В той же час, відповідач зазначає про наявність розбіжності по податковому кредиту з ПДВ по ТОВ «Рослич», посилаючись на висновки акту від 23.07.2013р. №102/22-10/32913766 «Про проведення зустрічної звірки ТОВ «Рослич» щодо документального підтвердження господарських відносин з платниками податків МППФ «Андромеда», ТОВ «ВКФ «Мілана», складеного ДПІ в Деснянському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

Згідно з висновками, викладеними в акті, оскільки реальність вчинення господарських операцій між ТОВ «Завод Євроформат» та ТОВ «Рослич» відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, отже, у ТОВ «Запоріжметал Холдінг» не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.

Поряд з тим, податковий орган не надав суду будь-яких доказів, яким чином діяльність контрагентів ТОВ «Рослич», а саме МППФ «Андромеда», ТОВ «ВКФ «Мілана» пов'язана із фінансово-господарською діяльністю позивача.

Враховуючи зазначене, висновок відповідача в Акті перевірки про наявність зв'язку між господарськими операціями контрагентів постачальника з господарською діяльністю позивача є безпідставним і необґрунтованим.

Окрім того, між позивачем та ПП «УНІСОН ДИЗАЙН» укладено договір підряду від 10.08.2012р. №10-08.

Відповідачем під час перевірки зроблено висновок щодо завищення податкового кредиту з податку на додану вартість по ПП «УНІСОН ДІЗАЙН» у сумі 28333,34грн.

Вказані висновки ґрунтуються на акті ДПІ у Шевченківському районі м. Києва від 26.12.2012р. № 2341/22-20/34795572 «Про неможливість проведення зустрічної звірки з питань дотримання вимог податкового законодавства по податку на додану вартість ПП «УНІСОН ДИЗАЙН» та акті ДПІ у Шевченківському районі м. Києва від 17.01.2013р. №165/2240/34795572 «Про неможливість проведення перевірки ПП «УНІСОН ДИЗАЙН»

Зокрема, відповідач стверджує, що правочини, укладені ПП «УНІСОН ДІЗАЙН» з контрагентами не спрямовані на реальне настання правових наслідків, внаслідок укладення договорів між ТОВ «Завод Євроформат» та ПП «УНІСОН ДІЗАЙН» державному бюджету було завдано шкоду у вигляді ненадходження податку на додану вартість до державного бюджету, в результаті чого встановлено завищення податкового кредиту з податку на додану вартість по ПП «УНІСОН ДІЗАЙН» у сумі 28333,34грн., в тому числі за листопад 2012р. в сумі 16666,67 грн., за грудень 2012 в сумі 11666,67 грн.

В той же час, суд зазначає, що податковим органом не досліджувалась реальність вчинення господарських операцій між позивачем та ПП «УНІСОН ДИЗАЙН», а лише аналізувалась діяльність контрагента позивача з його постачальниками, діяльність яких жодним чином не пов'язана з діяльністю ТОВ «Завод Євроформат».

Окрім того, між ТОВ «Завод Євроформат» та ТОВ «ЖАЛСІ» укладено договір поставки від 04.10.2012р. №ЖА-1487.

Відповідач, посилаючись на акт від 23.05.2013р. №1514/22-20/24937487 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ЖАЛСІ» з питань підтвердження відомостей по взаємовідносинах з контрагентами…» робить висновок про безтоварність та фіктивність господарських операцій позивача з ТОВ «ЖАЛСІ».

Також, між ТОВ «Завод Євроформат» та ТОВ «Еліткомпані Харків» укладено договір поставки від 02.04.2012р. №ЕКХ-0204, відповідно до якого постачальник поставляв ТОВ «Завод Євроформат» комплектуючі до ліфтів пасажирських.

Відповідач, посилаючись на акт Західної ОДПІ м. Харкова від 03.09.2013р. №58/22.6-04/37763121 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ЕЛІТКОМПАНІ ХАРКІВ» робить висновок про безтоварність та фіктивність господарських операцій позивача з ТОВ «Еліткомпані Харків».

Проте, в акті від 24.10.2013р. відсутні жодні докази на підтвердження того, що ТОВ «Завод Євроформат» діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускав його контрагенти, а також не зазначено інших обставин, які могли б свідчити про недобросовісність позивача. Також в Акті від 24.10.2013 не доведено та не надано доказів, які б свідчили про наявність таких обставин, як безтоварний та/або фіктивний характер здійснених операцій.

Окрім того,податковий орган зазначає, що позивачем не надано належним чином оформлену первинну документацію щодо взаємовідносин із ТОВ «ЖАЛСІ», ТОВ «ЕЛІТКОМПАНІ ХАРКІВ» та ТОВ «УНІСОН ДІЗАЙН».

В той же час, позивач неодноразово інформував податковий орган та надав відповідні докази того, що Головним слідчим управлінням фінансових розслідувань Міністерства доходів і зборів України під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадження №0000077 за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.2 ст. 366 КК України та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.2 ст. 205; ч. 3 ст. 358; ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191; ч. З ст. 212 КК України витребувані у ТОВ «Завод Євроформат» оригінали всіх фінансово-господарських та бухгалтерських документів, що свідчать про проведення операцій з ТОВ «Жалсі», ТОВ «ЕЛІТКОМПАНІ ХАРКІВ» та ТОВ «Унісон Дізайн» та до цього часу не повернуті.

Підтвердженням того, що ТОВ «Завод Євроформат» передало до Головного слідчого управління фінансових розслідувань Міністерства доходів і зборів України первинної документації є лист №255/1/13 від 18.07.2013р. з додатком - переліком фінансово-господарських та бухгалтерських документів. Даний лист позивачем направлено цінним листом поштою 23.07.2013 року, що підтверджується описом до листа та фіскальним чеком №3160 поштового відділення «Київ-73».

Позивачем 30.07.2013 року подано до ГСУ фінансових розслідувань Міністерства доходів і зборів України лист № 271/13 з проханням підтвердити отримання документів. Так, на примірнику даного листа позивача слідчим Борисенком В.М. зроблено відмітку про отримання направлених документів.

Також, позивачем направлено лист № 274/13 від 01.08.2013 року до ГСУ фінансових розслідувань Міністерства доходів і зборів України з проханням про надання завірених копій витребуваних документів, але до даного часу прохання не задоволене.

TOB «Завод Євроформат» під час проведення перевірки, як усно так і письмово листом № 297/13 від 21.08.2013р. повідомляло ДПІ у Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві про те, що первинні документи по вищезазначеним контрагентам знаходяться у Головному слідчому управлінні фінансових розслідувань Міністерства доходів і зборів України.

Матеріалами справи підтверджено, про що було відомо і відповідачу під час проведення перевірки та винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, позивачу місцезнаходження переданих ТОВ «Завод Євроформат» до ГСУ фінансових розслідувань Міністерства доходів і зборів України у зв'язку із проведенням досудового розслідування у кримінальному провадження № 0000077 документів невідомо, будь-якої відповіді на неодноразові звернення ТОВ «Завод Євроформат» про надання копій витребуваних документів та повернення оригіналів не надходило, витребувані документи до цього часу не повернуті та не отримувались представником ТОВ «Завод Євроформат» наручно.

З огляду на усе вищезазначене, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Законодавством України на одну із сторін цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов'язку здійснення контролю за дотриманням усіма виконавцями, постачальниками по ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з виконавців, постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок, зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на декларування валових витрат та права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникло в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг).

Так само і відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності. Отже, в даному разі для перевірки законності здійснених донарахувань оспорюваних сум податкових зобов'язань позивачеві дослідженню підлягають обставини щодо реальності здійснення господарських операцій та правильності формування даних податкового обліку за наслідками виконання цих операцій.

Як зазначено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010р. № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби», якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: "…Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі "Бізнес СепортСентре проти Болгарії", у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес СепортСентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Вказаний підхід до визначення недопустимості порушення майнових прав особи знаходить своє продовження у праві Європейського союзу, зокрема у Шостій Директиві № 77/388/ЄЕС від 17.05.1977р. щодо гармонізації законодавства держав-членів стосовно податків з обороту (надалі - також "Шоста Директива").

Закон України «Про Загальнодержавну програму адаптації законодавства України до законодавства Європейського Союзу» визначає сферу оподаткування (зокрема, непрямі податки) як пріоритетну сферу для виконання програми адаптації українського законодавства. Даний закон визначає, що елементом адаптації законодавства має стати перевірка проектів законів України та інших нормативно-правових актів на їх відповідність acquiscommunautaire (право ЄС) з метою недопущення прийняття актів, які суперечать acquis Європейського Союзу. Тобто, податкове законодавство України, а, відповідно, його тлумачення та застосування, не може суперечити положенням Шостої Директиви. Це підтверджується позицією Суду Європейського Союзу (Суд ЄС), яка відповідно застосовується ЄСПЛ для вирішення справи "Булвес"АД проти Болгарії", а саме: "…Операції самі по собі не визнаються недійсними через шахрайство з ПДВ, складають поставки товарів чи послуг особою, яка виступає у ролі платника податку, та економічну діяльність в розумінні статей 2(1). 4 та (1) Шостої Директиви, де такі поставки і така діяльність відповідають об'єктивним критеріям, на яких базуються визначення даних термінів, незважаючи на наміри іншого продавця, який приймає участь у тій самій низці поставок та/або потенційно шахрайський характер будь-якої іншої операції платником податку, який розглядається, про що платник податку не знав і не міг знати. Право на податковий кредит особи зі статусом платника податку, яка здійснює такі операції, не може залежати від факту, що у низці поставок, в яку входять ці операції, попередня чи наступна операція є недійсною через шахрайство з ПДВ, про яке платник податку не знав і не міг знати".

Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Більше того, частина 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України вимагає врахування практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні справ.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені статтею 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Обов'язковість установлення умислу поширюється на визнання недійсними правочинів, вчинених із метою, що суперечить інтересам держави і суспільства (ч. 3 ст. 228 ЦК України).

Суд звертає увагу, що доказом наявності вини сторони у формі умислу може бути лише вирок по кримінальній справі відносно посадових осіб товариства, який набрав законної сили.

Матеріали справи таких відомостей не містять.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо невідповідності податкових накладних, виписаних на ім'я ТОВ «Завод Євроформат» контрагентами, вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011р. № 742/11/13-11 з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому для висновків про наявність порушень податкового законодавства в діях платника податків в обов'язковому порядку необхідно з'ясувати можливу обізнаність такого платника щодо дефектів у правовому статусі його контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників податку на додану вартість, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо).

Відповідні обставини можуть бути з'ясовані, зокрема, з використанням даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також офіційно оприлюднених даних щодо анульованих свідоцтв платника податку на додану вартість.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» встановлено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, були внесені до нього, то вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Суд звертає увагу, що станом на дату укладення і виконання договорів між позивачем та TOB «Запоріжметал Холдінг», TOB «Рослич», TOB «Д.К.-Груп», TOB «Еліткомпані Харків» та TOB «Жалсі» вказані суб'єкти господарювання були зареєстровані у передбаченому законодавством порядку і були платниками ПДВ, тобто мали спеціальну податкову та цивільну правосуб'єктність.

В акті перевірки немає жодних посилань на те, що свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво платника податку на додану вартість контрагентів були скасовані чи визнані недійсними за рішенням суду на момент укладання чи виконання договору.

Окрім того, відповідно до правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеного в ухвалі від 03.05.2012р. по справі № К/9991/11271/12, наявність реєстрації контрагента на час вчинення спірних операцій є свідченням наявності у них необхідного обсягу правосуб'єктності для здійснення таких операцій, тоді як перевірка проведення такої реєстрації з дотриманням вимог законодавства перебуває поза межами можливого контролю платника.

Щодо посилання відповідача в акті перевірки на акти про неможливість проведення зустрічної звірки та акти перевірки контрагентів суд окремо зазначає наступне.

Згідно з п. 73.5 Податкового кодексу України зустрічні звірки проводяться органами державної податкової служби виключно з метою отримання податкової інформації.

При цьому, зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, висновки про порушення платником податків вимог податкового законодавства можуть робитися контролюючим органом виключно на підставі проведеної перевірки, а не звірки.

Крім того, як звертає увагу Вищий адміністративний суд України в Ухвалі від 10.06.2013р. у справі № К/9991/69832/12, п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України право платника податку на податковий кредит ставить в залежність від отримання податкової накладної, а не від проведення зустрічних звірок контрагентів платника податку (позивача) та знаходження їх посадових осіб за юридичними адресами.

Окрім того, висновки акту перевірки, на підставі яких винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, ґрунтуються виключно на аналізі господарської діяльності контрагентів позивача з їх постачальниками, які не мають жодного відношення до фінансово-господарської діяльності позивача, а отже висновки акту перевірки не містять жодного доказу щодо встановлення наявності умислу посадових осіб позивача на ухилення від оподаткування.

Суд також звертає увагу на те, що відповідачем в акті перевірки не зазначається про наявність розбіжностей в реєстрі виданих і отриманих податкових накладних позивача і контрагентів, а отже, такі розбіжності відсутні, позивачем і TOB «Запоріжметал Холдінг», TOB «Рослич», TOB «Д.К.-Груп», TOB «Еліткомпані Харків» та TOB «Жалсі» задекларовані їх податкові зобов'язання за наслідками виконання ними зобов'язань по договорам у повному обсязі та належним чином.

Окрім того, при перевірці господарських операцій між позивачем та його контрагентами слід застосовувати доктрину «Ділова мета» (business purpose).

Так, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов'язань сторін, але не вичерпується останнім. Господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків. Із наведеного можна зробити висновок про те, що господарські операції (поставка, продаж, фінансова допомога, інвестиція тощо) є самостійним поняттям, відмінним від правочинів або господарських зобов'язань. Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника податків. Презумпція дійсності, притаманна цивільним правочинам, не може бути автоматично поширена на реальність господарських операцій. Слід зазначити, що до загальновизнаних у світі дієвих механізмів, завдяки яким здійснюється аналіз господарських угод, виявлення та класифікація протиправних схем та методик незаконного ухилення від сплати податків відносяться спеціальні судові доктрини. Щодо правочину між позивачем та зазначеним контрагентом, доречним є застосування доктрини «Ділова мета» (business purpose) та «Реальність господарської операції». Суть доктрини полягає у тому, що діяльність платника податків не ставиться під сумнів, якщо у неї є розумна ділова мета, крім мінімізації оподаткування. В іншому випадку податкові наслідки переосмислюються у відповідності з економічною сутністю операцій та такий правочин визнається недійсним. При цьому обов`язок доказування розумного змісту покладається на учасників правочину.

Вказана доктрина базується на прецедентах Верховного Суду США (US Supreme Court. Moline Properties, Inc. v. Commissioner, 319 US 436 (1943)); US Supreme Court. US v. Phellis, 257 US 156 (1921)), Європейського Суду Справедливості European Court of Justice. Halifax v. Commissioners, Case C-255/02 ("Halifax").

Положення щодо ділової мети та розумного змісту господарської операції широко застосовуються в судовій практиці на підставі судових узагальнень.

Верховний Суд України, скасовуючи рішення судів у справах про відшкодування ПДВ, неодноразово зазначав, що в справах не встановлено наміру одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності.

Вперше доктрину «ділова мета» в Україні використано Верховним Судом України у Постанові його Судової палати в адміністративних справах від 12.02.2008р. у справі № 08/28 за позовом ТОВ «Метпромсервіс» до ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Зокрема, позивач довів суду наявність ділової мети при укладанні договорів із зазначеними контрагентами.

Для виконання договору підряду від 16.10.2012 року №55-1610, укладеного з ТДВ «Укрліфтсервіс» позивач уклав договори поставки із зазначеними контрагентами.

Виконання договору генерального підряду від 16.10.2012 року №55-1610 підтверджується первинними документами, у тому числі актами приймання виконання будівельних робіт.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що волевиявлення позивача і зазначених контрагентів на укладення договорів було вільним та відповідало їх внутрішній волі, а договори спрямовані на реальне настання передбачених ним наслідків.

Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність включення до складу податкового кредиту коштів, сплачених позивачем відповідно до договорів, укладених із TOB «Запоріжметал Холдінг», TOB «Рослич», TOB «Д.К.-Груп», TOB «Еліткомпані Харків» та TOB «Жалсі», а отже, оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене відповідачем необґрунтовано, є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідач, як суб'єкт владних повноважень не виконав покладений на нього законом обов'язок і не довів правомірність винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи викладене, беручи до уваги той факт, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази правомірності винесення оскаржуваних рішень, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і наявність підстав для їх задоволення.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Євроформат» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві № від 20.11.2013р.

Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Євроформат» (код за ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко