Справа № 826/19937/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2016 року м. Київ справа № 826/19937/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Генеральної прокуратури України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України (далі - ГПУ, відповідач) про:

- визнання бездіяльності протиправною, яка полягає у ненаданні йому роз'яснення порядку оскарження рішення (листа, відповіді) відповідача від 25 серпня 2015 року № 19/4-35853-12;

- зобов'язання відповідача надати йому письмове роз'яснення порядку оскарження рішення (листа тощо) відповідача від 25 серпня 2015 року № 19/4-35853-12.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач в своєму рішенні від 25.08.2015 № 19/4-35853-12 не надав роз'яснення порядку його оскарження, чим порушив (не виконав) приписи ч. 4 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян».

Крім того, на думку позивача, рішенням відповідача від 25.08.2015 № 19/4-35853-12 не вирішено його вимог під номерами 6, 7 та 8 його скарги від 10.08.2015, що свідчить про відмову в їх задоволенні.

Така відмова в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення, чого з боку відповідача зроблено не було.

На переконання позивача, відповідач, попри приписи норм чинного законодавства не виконав свого обов'язку щодо роз'яснення порядку оскарження прийнятого ним рішення № 19/4-35853-12 від 25.08.2015, чим порушив його права та інтереси.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити.

Генеральна прокуратура України подала письмові заперечення від 28.10.2015 вих. № 05/3-11694-15, в яких зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки ГПУ надано скаржнику відповідь по суті порушених питань, в межах повноважень та у передбачений законом строк.

Порушень вимог чинного законодавства та прав позивача при розгляді його скарги від 10.08.2015 ГПУ допущено не було.

У своїх письмових запереченнях, відповідач просив в задоволенні позову повністю відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечував.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся із скаргою до Генеральної прокуратури України.

Суть скарги стосувалась запиту на інформацію позивача від 16.02.2015 адресованого ГПУ, на який останньою надано відповідь від 25.02.2015 вих. № 23-277вих-15, яку позивач вважає формальною та такою, що не розкриває суті його запиту на інформацію від 16.02.2015.

У відповідь на скаргу позивача від 10.08.2015 Генеральною прокуратурою України підготовлено відповідь від 25.08.2015 вих. № 19/4-35853-12.

Позивач вважає, що таке рішення відповідача не відповідає приписам норм чинного законодавства, зокрема ч. 4 ст. 15 та абз. дев'ятому ч. 1 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», оскільки рішенням ГПУ від 25.08.2015 вих. № 19/4-35853-12 не надано роз'яснення порядку його оскарження.

Незгода позивача з бездіяльністю відповідача, яка полягає у ненаданні йому роз'яснення порядку оскарження свого рішення та необхідність в зобов'язанні відповідача надати позивачу письмове роз'яснення порядку оскарження рішення № 19/4-35853-12 від 25.08.2015 обумовили позивача звернутись до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення позивача та представника відповідача, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд погоджується з доводами ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР) та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулюються Законом України «Про звернення громадян».

Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (ч. 1 ст. 1 Закону № 393/96-ВР в редакції чинній в момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Скарга - це звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

За приписами ст. 16 Закону № 393/96-ВР, скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Громадянин може подати скаргу особисто або через уповноважену на це іншу особу.

До скарги додаються наявні у громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше, а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду повертаються громадянину.

Згідно з ст. 18 Закону № 393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:

- особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;

- знайомитися з матеріалами перевірки;

- подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;

- бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;

- користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;

- одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;

- висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;

- вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

В статті 19 Закону № 393/96-ВР визначені обов'язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг.

Так, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані:

- об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

- у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

- відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина;

- у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не відміняє вимоги частини дев'ятої цієї статті.

З аналізу вказаних вище норм спеціального закону вбачається, що в обов'язок органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб в межах своїх повноважень входить надання роз'яснення порядку оскарження прийнятого ними рішення за умови визнання скарги необґрунтованою.

Як вбачається з матеріалів справи, за наслідками розгляду скарги позивача від 10.08.2015 відповідачем 25.08.2015 прийнято рішення № 19/4-35853-12.

Однак, позивачу не було надано роз'яснення порядку оскарження прийнятого відповідачем рішення як того вимагають норми Закону № 393/96-ВР, зокрема ч. 4 ст. 15 та абз. 9 ч. 1 ст. 19 Закону № 393/96-ВР.

На переконання позивача, відповідачем не задоволено вимог його скарги від 10.08.2015, а саме: 6, 7 та 8, в яких він просив, відповідно:

- дозволити йому особисто викласти аргументи особі, що перевіряла цю скаргу;

- дозволити йому брати участь у перевірці даної скарги;

- дозволити йому бути присутнім при розгляді даної скарги.

З такими доводами позивача суд погоджується, оскільки за приписами ст. 18 Закону № 393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви, знайомитися з матеріалами перевірки та бути присутнім при розгляді заяви чи скарги.

Як встановлено під час розгляду справи, відповідачем прав позивача, визначених у вказаній вище статті, дотримано не було, що свідчить про відмову в задоволенні вимог його скарги від 10.08.2015, а саме: 6, 7 та 8.

Така відмова доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення, чого з боку відповідача зроблено не було.

Аналогічна норма міститься і в п. 7.3 Інструкції про порядок розгляду звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженої Наказом Генерального прокурора України 27 грудня 2014 року № 9гн, відповідно до якого у разі відмови в задоволенні звернень відповідь повинна містити мотиви відмови з посиланням на норми законодавства, а також роз'яснення порядку оскарження прийнятого рішення.

За вказаних обставин, суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на вимогах норм чинного законодавства, а тому позов ОСОБА_1 є таким, що підлягає до задоволення.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності свого рішення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і на підставі п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне адміністративний позов ОСОБА_1 повністю задовольнити.

Враховуючи те, що позивач, відповідно до приписів пункту десятого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, звільнений від сплати судового збору, питання розподілу судових витрат судом не вирішувалося.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 122, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Генеральної прокуратури України, яка полягає у ненаданні ОСОБА_1 роз'яснення порядку оскарження свого рішення від 25 серпня 2015 року № 19/4-35853-12.

3. Зобов'язати Генеральну прокуратуру України надати ОСОБА_1 письмове роз'яснення порядку оскарження свого рішення від 25 серпня 2015 року № 19/4-35853-12.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко