Справа № 804/7282/15
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2015-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2015 р. Справа № 804/7282/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Озерянської С.І.
при секретарі Жижиній К.П.
за участю представників:
позивача ОСОБА_1
відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що спірні господарські операції підтверджені необхідними документами, а визначення порушень відбулось без посилання на певні обставини, факти та документи, з якими такі порушення повязані. Позивач вважає оскаржувані рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Надав заперечення на адміністративний позов в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши чинне законодавство, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 знаходиться на обліку в Державній податковій інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного Управління ДФС у Дніпропетровській області.
Основним видом економічної діяльності ФОП ОСОБА_3 є оптова торгівля компютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням; роздрібна торгівля компютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням у спеціалізованих магазинах.
З 12.03.2015 року по 01.04.2015 року на підставі наказу ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська №304 від 27.02.2015 року проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року.
08 квітня 2015 року відповідачем було складено акт №1996/173/НОМЕР_1 про результати документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_1) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року.
Перевіркою ФОП ОСОБА_3 встановлено порушення: 1) п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI в частині заниження податку на доходи фізичних осіб у розмірі 39 784,01 грн., у тому числі по періодам: за 2012 рік 13 440,28 грн.; за 2013 рік 26 343,73 грн.; 2) п.4 ч.1 ст.4, п.2 ст.6, п.1 ч.2 ст.7, п.11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI в частині не донарахування сум єдиного соціального внеску у сумі 59 419,01 грн., у тому числі по періодам: за 2012 рік 31 366,23 грн.; за 2013 рік 26 033,29 грн.; за 2014 рік 2 019,43 грн.
Не погодившись з висновками акту перевірки позивач подав до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області заперечення, в яких просив скасувати викладені в акті №1996/173/НОМЕР_1 від 08.04.2015 року висновки про порушення ФОП ОСОБА_3 вимог чинного законодавства.
У своїй відповіді на заперечення податковий орган зазначив, що всі порушення, виявлені в ході проведення перевірки ґрунтуються на нормах чинного законодавства.
На підставі вищезазначеного акту податковим органом були прийняті податкове повідомлення-рішення, вимога про сплату недоїмки та рішення про застосування штрафних санкцій.
Рішенням ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська про застосування штрафних санкцій № від 25.05.2015 року ФОП ОСОБА_3 зобовязано сплатити штрафні санкції за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 7 409,23 грн.

Правомірність зазначеного податкового повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу, рішення про застосування штрафних санкцій є спором переданим на вирішення адміністративного суду.

Розглядаючи позовні вимоги щодо скасування податкового повідомлення-рішення, якими збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, суд встановив та зазначає наступне.

Підставою для відповідних донарахувань грошових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб стали висновки податкового органу про завищення валових витрат по взаємовідносинам позивача з контрагентами ТОВ «Стек-Компьютер» та ТОВ «КПІ-Трейдинг» за отримані товарно-матеріальні цінності.

Згідно статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно пункту 138.2 статі 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення обєкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податків витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно пп. 139.1.9 п.139. 1 статі 139 Податкового кодексу України, витрати не підтверджені відповідними розрахунками, платіжними та іншими первинними документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку.

Відповідно до п.177.1-п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на доходи мають бути фактично здійснені у межах господарської діяльності платника податку і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку цього платника.

При перевірці встановлено, що за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 року ФОП ОСОБА_3 до складу валових витрат включено вартість товарно-матеріальних цінностей, отриманих від ТОВ «Стек-Компьютер» та ТОВ «КПІ-Трейдинг» на загальну суму 250 727,8 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, між ФОП ОСОБА_3 (Покупцем) та ТОВ "Стек-Компьютер" (Постачальник) було укладено договір від 01.03.2012 року за №120350 згідно якого Постачальник зобовязується поставити і передати у власність Покупця товар (компютерного техніку, оргтехніку, канцелярські вироби, комплектуючі до оргтехніки та електронного обладнання) на умовах визначених Договором, Покупець зобовязується прийняти та оплатити товар на умовах, визначених цим договором.

На підтвердження виконання вищезазначеного договору позивачем були надані рахунки-фактури, видаткові накладні та податкові накладні.

Судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_3 (Покупець) та ТОВ «КПІ-Трейдінг» (Постачальник) укладено договір від 03.03.2012 року №64 згідно з яким Постачальник зобовязується протягом строку дії даного Договору передати на умовах, передбачених даним Договором компютерне обладнання, комплектуючі, офісну, побутову техніку та інші непродовольчі товари у власність Покупця, а Покупець зобовязується прийняти вищезазначений товар та оплатити його в строки на умовах передбачених цим договором.

На підтвердження виконання вищезазначеного договору позивачем були надані рахунки-фактури, видаткові накладні та податкові накладні.

В матеріалах справи відсутні докази визнання недійсними вказаних договорів, укладених позивачем з вищезазначеними контрагентами. Факт укладення цих договорів та їх виконання сторонами підтверджується фактичними обставинами справи, зокрема первинними документами, які фіксують здійснення господарських операцій на виконання умов договорів.

Всі надані первинні документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та мають всі необхідні реквізити (печатки підприємств, підписи уповноважених осіб тощо) як наслідок вони є такими, які підлягають обовязковому врахуванню як в бухгалтерському, так і в податковому обліку.

За отримані від контрагентів товари Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було проведено безготівкові розрахунки.

Посилання відповідача в акті перевірки як на підставу відсутності господарських операцій між позивачем та контрагентами на акти перевірки та про неможливість проведення зустрічної звірки не можуть вважатися доказами підтвердження нереальності спірних господарських операцій, оскільки факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами під час здійснення зазначених звірок взагалі не перевірявся, а наведені висновки складено за відсутності первинних та бухгалтерських документів підприємств, оскільки зазначені підприємства були відсутні за місцезнаходженням.

Крім того, суд зазначає, що акти про неможливість проведення зустрічної звірки не є належними та допустимими доказами безтоварності господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Суд також не погоджується з позицією податкового органу що відсутність товарно-транспортних накладних, що підтверджують транспортування товару є безумовним доказом нереальності здійснення господарських операцій.

Згідно з пп. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363 основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Суд також звертає увагу на те, що умовами договорів між позивачем та його контрагентами передбачено альтернативні вимоги до оформлення та надання заявки на отримання товару. Відповідно, у позивача був відсутній обовязок письмового оформлення та надання таких заявок контрагентам.

Також, у ході судового розгляду справи встановлено, що придбані товари у ТОВ «Стек-Компьютер» та ТОВ «КПІ-Трейдинг» безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю позивача та були реалізовані позивачем з націнкою іншим субєктам, що підтверджується видатковими на податковими накладними, актами приймання-передачі товару, банківськими виписками.

Отже, як в процесі розгляду справи, як і до перевірки позивачем були надані всі первинні документи, копії яких знаходяться в матеріалах справи, на підтвердження фактів здійснення господарських операцій з контрагентами, сумнівність яких зазначена в акті перевірки, а саме договори, податкові накладні, видаткові накладні, рахунки-фактури та ін.

Надані первинні документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та мають всі необхідні реквізити (печатки підприємств, підписи уповноважених осіб тощо) як наслідок вони є такими, які підлягають обовязковому врахуванню як в бухгалтерському, так і в податковому обліку.

Суд, також зазначає, що сама собою відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Акти перевірок контрагентів позивача не можуть бути безумовним доказом нереальності чи то фіктивності вчинених правочинів.

Єдиною підставою висновку податкового органу щодо не підтвердження факту придбання товарів позивачем від зазначених контрагентів є акти перевірок цих контрагентів, отримані від податкових інспекцій інших районів та зазначені в акті перевірки, що на думку суду не може бути виключною підставою для визнання правочинів нікчемними чи то фіктивними.

З огляду на наведене, враховуючи встановлені обставини, які підтверджують рух активів в процесі здійснення господарських операцій, зв'язок між фактом придбання товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю позивача та досліджені докази на переконання суду, господарські операції між позивачем та його контрагентами є реальними, направленими на настання правових наслідків, які обумовлені ними та підтверджені належним чином складеними первинними документами. Тобто, позивач має право на відображення цих господарських операцій у податковому обліку зокрема включення до складу витрат.

Суд також відмічає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" позивач та його контрагенти є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак за змістом Податкового кодексу України позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до статті 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

Під час розгляду справи відповідачем за правилами частини 2 статті 71 КАС України не спростовано достовірності відомостей первинних та розрахункових документів, поданих платником податків на підтвердження факту реальності здійснення господарських операцій за спірними правочинами, відповідачем не доведено неможливості проведення господарських операцій з урахуванням фізичних характеристик товару, просторових та часових факторів, економічних чинників, не подано доказів відсутності руху активів у процесі здійснення господарської операції, доказів відсутності зміни стану та структури активів, зобов'язань чи власного капіталу сторін спірних правочинів, доказів отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об'єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб, доказів отримання позивачем товарів (робіт, послуг) від іншої особи ніж сторона за правочином.

У ході розгляду справи відповідачем не доведений факт несумісності предмету спірних правочинів з напрямом господарської діяльності позивача. Доказів того, що у спірних правовідносинах позивач та його контрагенти є пов'язаними особами, були обізнані з обставинами організації господарської діяльності один одного, діяли взаємоузгоджено та зловмисно, маючи на меті завдати шкоди інтересам Держави, мали інший матеріальний інтерес, ніж виконання зобов'язань за спірними правочинами, вчинені правочини об'єктивно не були потрібні для організації господарської діяльності позивача, господарські операції за спірними правочинами були відображені лише в документообігу, а фактично не відбулись і не спричинили змін у структурі і складі активів сторін спірних правочинів, відповідач до суду не подав.

З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку, що позивачем правомірно віднесено до складу витрат, витрати, пов'язані із отриманням товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «Стек-Компьютер» та ТОВ «КПІ-Трейдинг».

Розглядаючи позовні вимоги щодо скасування вимоги Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області №Ф- від 25.05.2015 року і рішення про застосування штрафних санкцій № від 25.05.2015 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 статті 7 розділу ІІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», фізичні особи- підприємці єдиний внесок нараховують на суму доходу (прибутку) отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сімї фізичних осіб-підприємців, які беруть участь в провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно пункту 11 статті 8 розділу ІІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», єдиний внесок для платників зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюються у розмірі 34,7 % визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

В даному випадку, актом перевірки від 08.04.2015 року №1996/173/НОМЕР_1 про результати документальної планової перевірки ФОП ОСОБА_3 встановлено заниження оподатковуваного доходу.

Внаслідок встановленого, позивачем занижено єдиний внесок з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок на загальну суму 59 419,01 грн.

Суд при розгляді справи дійшов висновку, що податковим органом неправомірно завищено оподатковуваний дохід з огляду на правомірність віднесення розміру витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей до витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування.

За таких обставин, відповідачем неправомірно прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 25.05.2015 року №Ф-, згідно якої сума недоїмки складає 59 419,01 грн. та прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 7 409,23 грн. від 25.05.2015 року №.

Враховуючи зазначене, суд вважає вимоги позову обґрунтованими, підтвердженими відповідними доказами та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 25.05.2015 року за №.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25.05.2015 року за №.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 25.05.2015 року за № про застосування штрафних санкцій.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 236 грн.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановленні статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 04 вересня 2015 року.

Суддя ОСОБА_4