Справа № 22-а-22072/11
Суддя: Голуб С. А.
Дата ухвалення: 2011-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04 жовтня 2011 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді:ОСОБА_1

суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні апеляційного суду Київської області адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та Управління Пенсійного фонду України у Сквирському районі Київської області на рішення Сквирського районного суду Київської області від 14 червня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України у Сквирському районі Київської області про визнання дій неправомірними та зобовязання відповідача провести автоматизованим способом ^ перерахунок основної пенсії та додаткової пенсії за втрату здоровя та стягнення моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИЛА :

В травні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до Сквирського районного суду Київської області з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Сквирському районі, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є постраждалим внаслідок аварії на ЧЕАС 1 категорії, інвалідом II групи у звязку з захворюванням, повязаним з ліквідацією на ЧАЕС, однак отримує державну пенсію у значно меншому розмірі, ніж передбачено ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Просив суд визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у проведенні автоматизованим способом перерахунку пенсії; зобовязати відповідача провести автоматизованим способом перерахунок та виплату пенсії відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

Л и ,,

встановивши и на рівні о мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенси за шкоду, заподіяну здоровю, встановивши її на рівні 75 відсотків від мінімальної пенсії за віком, визначеного законодавством з урахуванням проведених виплат та з наступним перерахуванням у відповідності до вимог ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та стягнути моральну шкоду в розмірі 45 000,00 гри.

Постановою Сквирського районного суду Київської області від 14 червня 2010 року позовні вимоги задоволено частково: визнано неправомірною відмову відповідача щодо проведення автоматизованим способом перерахунку пенсії ОСОБА_4 згідно ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобовязано відповідача провести автоматизованим способом перерахунок та виплату пенсії по другій групі інвалідності відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановивши її на рівні 8 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законодавством, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановивши її на рівні 75 відсотків від мінімальної пенсії за віком, визначеного законодавством з урахуванням проведених виплат за період з 01.01.2009р. по 31.12.2009р.; стягнуто з УПФУ у Сквирському районі на користь позивача 120,00 грн. витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, сторони подали апеляційні скарги, в яких посилаються на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне зясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача у своїй апеляційній скарзі просить рішення Сквирського районного суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а також звільнити УПФУ у Сквирському районі від сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Заслухавши судцю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача не підлягає задоволенню , а апеляційна скарга УПФУ у Сквирському районі підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

По справі встановлено, що ОСОБА_4 перебуває на обліку в УПФУ в Сквирському районі Київської області ж потерпілий 1 категорії від наслідків аварії на ЧАЕС та є інвалідом II групи внаслідок захворювання, повязаного з впливом аварії на ЧАЕС.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, жа призначається після виникнення права на державну пенсію.

В ч. 4 ст.54 цього Закону передбачено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, по другій групі інвалідності не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком.

Позивач вважав, що він отримував основну пенсію значно нижчу, ніж це передбачено ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у звязку з чим звернулася до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи вказаний спір та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем норм ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія судців вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Статтею 19 ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України (ст. 113 Конституції України).

При прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, правомірно дійшов висновку про необґрунтованість посилань відповідача на постанову КМ України № 1 від 03.01.2002 року "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету", оскільки вказана постанова втратила чинність відповідно до постанови КМ України від 16.07.2008р. за №654.

Також суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання представника відповідача на ч.5 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається КМ України, оскільки надання законодавцем такого права КМ України не означає, що останній встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановленого цим же Законом.

Тобто, КМ України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розмір мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначається лише за правилами , передбаченими ч* 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і

іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року за № 10 - рп визнано неконституційними деякі положення Законів України "Про державний бюджет на 2008 рік", зокрема п.28 розділу 2 зазначеного Закону, яким було внесено на 2008 рік зміни до ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в частині визначення розміру пенсії по II групі інвалідності, повязаної з впливом аварії на ЧАЕС.

Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на всій території України.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про незалежність судової влади" зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п.19).

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.З), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк).

с5

Окрім того, встановлений ч. 2 ст. 95 Конституції України, ч. 2 ст. 38 Бюджетного Кодексу перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема Законом України "Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду в частині відмови у стягненні моральної шкоди.

Відповідно до п. 10і Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону "Про оперативно-розшукову діяльність"). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Згідно із ст.1173 ЦК України, шкода завдана фізичній або юридичній особі - незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою. Автономною Республікою Крим або органом самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" використання коштів на відшкодування моральної шкоди взагалі не передбачені.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позивач заявив вимоги в частині стягнення моральної шкоди до неналежного відповідача, моральна шкода відшкодовується за рахунок держави (відповідним органом Державного казначейства України), а тому суд правомірно відмовив у задоволенні цієї вимоги.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позову в частині зобовязання відповідача на майбутнє у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, проводити автоматизованим способом перерахунок основної державної пенсії та розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю позивача та виплачувати її щомісячно відповідно до ст. 67 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та до Порядку проведення перерахунку пенсій автоматизованим способом на відповідний рік, який кожного року видається Головним правлінням ПФУ, оскільки суд не може встановити обовязки на майбутнє, без наявності спірних відносин.

Проте, колегія судців не може погодитись з висновком суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 грн., виходячи з наступного. Оплата витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів регулюється Порядком оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, повязаних з розглядом цивільних та господарських справ, затвердженим Постановою КМ України від 21.12.2005р. за № 1258. Вказаним порядком оплату витрат з інформаційно-технічного забезпечення при розгляді адміністративних справ не передбачено. Окрім того, ч. З ст. 87 КАС України містить виключний перелік витрат, повязаних з розглядом справ. Такого виду судових витрат як витрати на інформаційно-технічне забезпечення вказаною статтею КАС України не передбачено.

За наведених обставин рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 198,201,205,207 КАС України, колегія судців, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Сквирському районі задовольнити частково.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 14 червня 2010 року в частині зобовязання Управління Пенсійного фонду України у м. Переяслав- Хмельницький Київської області скасувати в частині стягнення на користь ОСОБА_5 понесені ним витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120, 00 грн. і в задоволенні цієї частини позову відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді