Справа № 580/2158/15-а
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2016-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 р.Справа № 580/2158/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бенедик А.П. , Водолажської Н.С.

за участю секретаря судового засідання Ружинської К.О. Ру

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 24.12.2015р. по справі № 580/2158/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в м. Лебедині та Лебединському районі Сумської області

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом, в якому просив суд: визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Лебедині та Лебединському районі Сумської області щодо відмови в перерахуванні пенсії з 28.11.2013р. - як з моменту отримання статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії та інваліда війни 3-ї групи, з застосуванням відповідачем дії норм Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік»; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Лебедині та Лебединському районі Сумської області перерахувати йому пенсію відповідно до норм діючого законодавства, у тому числі, з урахуванням норм ст.ст. 19,75,84,91,92 Конституції України з 28.11.2013р. та моменту застосування відповідачем дії норм Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік». Заборонити відповідачу відходити від встановленого судом порядку перерахування пенсії і не застосовувати норми законів, прийняті з порушенням процедури їх прийняття.

Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 24.12.2015 року позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лебедині та Лебединському районі Сумської області залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті ухвали, норм матеріального та процесуального права, а саме: ст. 9 Конституції України, ст.ст. 99, 100 КАС України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких він, наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін. Також просив провести розгляд справи без участі їхнього представника.

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, при прийнятті ухвали про залишення позовної заяви без розгляду, виходив з того, що позивачем не надано належних доказів причин поважності пропуску строку звернення до суду, що зумовило застосування судом наслідків пропущення строку звернення до суду, визначених ст.100 КАС України. При цьому суд першої інстанції посилається на те, що позивачем при поданні позову пропущено шестимісячний строк звернення до суду, встановлений положеннями ч.2 ст.99 КАС України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом війни 3 групи внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та особою яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується копіями посвідчень серії НОМЕР_1 від 27.12.2013 року та серія НОМЕР_2 від 24.12.2013 року (а.с. 7).

30.10.2014 року позивач звернувся із заявою до Управління Пенсійного фонду України в м. Лебедині та Лебединському районі Сумської області, в якій просив надати довідку про нарахування пенсії ОСОБА_1 з метою її перерахунку.

06.11.2014 року начальник управління Пенсійного фонду України в м. Лебедині та Лебединському районі Сумської області надав відповідь на звернення ОСОБА_1 в якій останньому було роз'яснено порядок виплати йому пенсії, її розмір, а також є посилання на норми закону на підставі яких нарахована пенсія та додана довідка про розмір нарахованої пенсії. При цьому зазначено, що у разі незгоди з наданою відповіддю, вона може бути оскаржена в органах вищого рівня або в судовому порядку (а.с. 18-19).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом 06.11.2015 року із вимогами щодо захисту його порушених прав (а.с. 1-5).

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Як вбачається з приписів частин 2, 3 ст. 99 КАС України строк звернення до суду, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач дізнався про порушення своїх прав 10.11.2014 року з відповіді управління Пенсійного фонду України в м. Лебедині та Лебединському районі Сумської області від 06.11.2014 року № Ч-54 на звернення ОСОБА_1 у якій йому був роз'яснений порядок виплати пенсії, її розмір, а також є посилання на норми закону на підставі яких нарахована пенсія та додана довідка про розмір нарахованої пенсії.

Отже позивач дізнався про порушення своїх прав з 10.11.2014 року, але звернувся до суду лише 06.11.2015 року.

Враховуючи дату звернення позивача до суду, шестимісячний строк на звернення до суду та період, за який позивач просить суд захисти його права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за наявності поважних причин його пропуску (ч.1 ст.102 КАС України).

Згідно ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, в силу приписів ч.4 ст.11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Колегія суддів зазначає, що доводи апелянта щодо пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом з поважних причин не заслуговують уваги, оскільки поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Такі докази позивачем не надано.

Таких доказів поважності пропуску строку для звернення до адміністративного суду з даним позовом позивачем також не було надано і до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для поновлення позивачеві строку звернення до суду за захистом своїх прав.

Таким чином, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність залишення даного позову без розгляду.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку стосовно того, що ухвала Лебединського районного суду Сумської області від 24.12.2015 року по справі №580/2158/15-а прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 24.12.2015р. по справі № 580/2158/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський В.А.
Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П. Водолажська Н.С.
Повний текст ухвали виготовлений 05.02.2016 р.