Справа № 810/5419/15
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/5419/15 Головуючий у 1-й інстанції: Балаклицький А.І. Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Шелест С.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про скасування рішень, за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2015 року,

У с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області, в якому просила скасувати рішення відповідача про застосування фінансових санкцій № від 06 серпня 2015 року та податкове повідомлення-рішення № від 06 серпня 2015 року.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано спірні рішення контролюючого органу.

Не погоджуючись із постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність спірних рішень контролюючого органу, встановивши відсутність у нього підстав для проведення фактичної перевірки, за наслідками якої прийнято ці рішення. Крім того, місцевий суд дійшов висновку, що рішення відповідача про застосування фінансових санкцій не відповідає встановленій Податковим кодексом України формі, а тому не може бути визнане правомірним.

З такими висновками суду не можна не погодитись.

Як убачається із матеріалів справи, 20 липня 2015 року, на підставі наказу начальника Головного управління ДФС у Київській області від 30 червня 2015 року №251, посадовими особами цього Управління проведено фактичну перевірку магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг та вимог законодавства з виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

За підсумками перевірки складено акт від 20 липня 2015 року №1695/1000/22/НОМЕР_1 та виявлено, що на об'єкті перевірки, де здійснює господарську діяльність позивач, відсутній реєстратор розрахункових операцій та ліцензія на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями. При цьому, в ході перевірки встановлено факт реалізації алкогольних напоїв (пиво «Оболонь світле» по ціні 11,00 грн та слабоалкогольний напій «Рево» по ціні 28,00 грн). Крім того, виявлено, що у магазині на реалізації знаходились алкогольні напої на загальну суму 1372,50 грн, які не обліковані у встановленому порядку.

З огляду на встановлені факти, посадові особи податкового органу дійшли висновку про порушення позивачем вимог пунктів 1, 2, 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

За результатами перевірки, на підставі вказаного акту, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 06 серпня 2015 року №, яким до позивача застосовано штрафні санкції на суму 2746,00 грн, з якої 1,00 грн - фінансова санкція за вчиненння вперше впродовж одного календарного року непроведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи, застосована на підставі пункту 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а 2745,00 грн - фінансова санкція за реалізацію товарів, які не обліковані в установленому порядку, застосована на підставі статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів.

Також, відповідачем на підставі вказаного акту, прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від 06 серпня 2015 року №, яким до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в сумі 17 000,00 грн на підставі абзацу 5 частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Не погоджуючись із такими рішеннями контролюючого органу, позивач звернулась у суд.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підстави та порядок проведення камеральних, документальних та фактичних перевірок визначені статтями 75 - 80 Податкового кодексу України.

Згідно підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 вказаного Кодексу фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки регулюється статтею 80 цього Кодексу.

Згідно пунктів 80.1, 80.2 цієї норми фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Така перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з обставин, визначених підпунктами 80.2.1 - 80.2.7 норми цього Кодексу.

Колегією суддів установлено, що податкова перевірка магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, проведена на підставі наказу начальника Головного управління ДФС у Київській області від 30 червня 2015 року №251, який видано з метою організації контролю за діяльністю суб'єктів господарювання у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Із додатку №4 до вказаного наказу випливає, що перевірку згаданого магазину призначено на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

Указаною правовою нормою передбачено, що фактична перевірка може проводитися у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, нафтопродуктів, палива моторного альтернативного, скрапленого газу.

Тобто, чинним податковим законодавством передбачено, що проведенню фактичною перевірки платника податків, на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, повинне передувати отримання контролюючим органом в установленому законодавством порядку інформації про порушення цим платником вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, чи законодавства в частині здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, нафтопродуктів, палива моторного альтернативного, скрапленого газу.

Наведена обставина являється фактичною підставою для проведення перевірки платника.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції в тому, що підстави проведення перевірки, зазначені в документах на перевірку, повинні бути очевидними і зрозумілими не лише для контролюючого органу, але й для платника податків, що безпосередньо пов'язано з реалізацією останнім права на захист своїх інтересів.

Разом з тим, наказ про проведення фактичних перевірок від 30 червня 2015 року №251 не містить посилань на фактичні підстави для проведення податкової перевірки позивача. Так, цей наказ не містить конкретних вказівок на отриману контролюючим органом інформацію про порушення вимог відповідного законодавства у магазині, розташованому за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, зазначений наказ не відповідає вимогам абзацу 3 пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України, відповідно до якого у ньому мають зазначатись підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом. Саме лише посилання на норму, визначену одним із підпунктів пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу, не може розцінюватись як дотримання вимог щодо відповідності документа закону.

Ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані при її апеляційному розгляді відповідачем не надано суду доказів існування фактичних підстав для проведення податкової перевірки, за наслідками якої ним прийнято спірні рішення.

Окрім того, як убачається із матеріалів справи, фактична перевірка позивача була проведена не лише з питань виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та інших підакцизних товарів, а й з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, в той час як підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України не може бути підставою для проведення такої перевірки.

Таким чином, судом установлено, що проведення фактичної перевірки позивача здійснено без дотримання вимог пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України в частині наявності підстав для проведення перевірки, передбачених підпунктом 80.2.5 цієї норми Кодексу. Тому, така перевірка не може бути визнана законною.

Незаконність податкової перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 27 січня 2015 року (справа №21-425а14).

Отже, прийняті на підставі податкової перевірки, яка проведена без законних підстав, акти індивідуальної дії, якими застосовано до позивача штрафні санкції, є протиправними та підлягають скасуванню.

Така правова позиція узгоджується із висновками, викладеними Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 18 червня 2015 року (справа № 826/14199/14).

Наведене є самостійною та достатньою підставою для визнання протиправними та скасування спірних рішень контролюючого органу, незалежно від дотримання останнім форми прийняття відповідного рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення даного позову та визнання протиправними й скасування рішення відповідача від 06 серпня 2015 року про застосування фінансових санкцій № та податкового повідомлення-рішення №.

Доводи апеляційної скарги не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи, а тому скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення слід залишити без змін на підставі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України.

Як убачається із матеріалів справи, при поданні апеляційної скарги відповідачем не було надано доказів сплати судового збору.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2016 року скаржнику відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення апеляційним судом.

Оскільки станом на момент вирішення справи доказів відповідної сплати судового збору апелянтом суду не надано, відповідно до статті 88 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

З урахуванням положень Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 110% від ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви немайнового характеру, яка становить 535,92 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області (і.к. 39471029, адреса: 08132, Київська область, м. Вишневе, вул. Ломоносова, 34) до Державного бюджету України (р/р 1007, отримувач УДКСУ у Печерському р-ні м. Києва, банк отримувача ГУДКСУ у м. Києві, , МФО 820019, код класифікації доходів бюджету 22030001) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 535 (п'ятсот тридцять п'ять) гривень, 92 коп.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяС.Б. Шелест

.

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Шелест С.Б.