Справа № 2а/2570/656/12
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" січня 2016 р. м. Київ К/800/66467/14, К/800/66468/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Донця О.Є.,

Чалого С.Я.,

при секретарі: Скавуляк Т.В.,

за участю представників сторін: відповідача: Мойсієнко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за касаційними скаргами Ніжинського міськрайонного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Державної фінансової інспекції в Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2012 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2012 року у справі № 2а/2570/656/12 за позовом Ніжинського міськрайонного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування пунктів вимог,

в с т а н о в и л а:

Ніжинський міськрайонним центр зайнятості звернувся до суду з позовом до Державної фінансової інспекції у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування пунктів 2, 3 вимоги від 01.02.2012 № 01-18-/0178.

Позовні вимоги мотивовано протиправністю оскаржуваних пунктів вимоги як таких, що сформовано на підставі хибних висновків акту ревізії щодо придбання позивачем товарно-матеріальних цінностей за цінами, що перевищують середню ринкову вартість цих товарів.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2012 року постанову суду першої інстанції скасовано в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування пункту 2 вимоги Державної фінансової інспекції в Чернігівській області від 01.02.2012 №01-18/0178 в частині заподіяння матеріальної шкоди та відшкодування збитків на суму 5 275,00 грн.; у вказаній частині прийнято нове рішення, яким позов задоволено: визнано протиправним та скасовано пункт 2 вимоги Державної фінансової інспекції в Чернігівській області від 01.02.2012 №01-18/0178 в частині щодо заподіяння матеріальної шкоди придбанням генератора та відшкодування збитків на суму 5 275,00 грн.; в іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі Ніжинський міськрайонним центр зайнятості із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції повністю, рішення суду апеляційної інстанції - в частині відмови у задоволенні позову та постановити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Державна фінансова інспекція у Чернігівській області у поданій касаційній скарзі із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 червня 2014 року касаційні скарги Ніжинського міськрайонного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Державної фінансової інспекції в Чернігівській області відхилено, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2012 року у нескасованій частині та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2012 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року заяви Ніжинського міськрайонного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Державної фінансової інспекції в Чернігівській області задоволе6но; ухвалу Вищого адміністративного суду України від 04 червня 2014 року скасовано; справу направлено на новий касаційний розгляд.

Відповідно до частини першої статті 244-1 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Скасовуючи рішення суду касаційної інстанції, Верховний Суд України виходив з того, що предметом переданого на вирішення суду спору є вимога органу державного фінансового контролю, яка містить вказівки на виявлені збитки та їхній розмір. Так, вказуючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, то правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, враховуючи позицію Верховного Суду України, викладену у поставної від 25 листопада 2014 року у справі №21-442а14, колегія суддів вважає, що скарга Ніжинського міськрайонного центру зайнятості не підлягає задоволенню, у той час як касаційну скаргу Державної фінансової інспекції у Чернігівській області слід задовольнити, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Контрольно-ревізійним відділом в Ніжинському районі і місті Ніжин проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Ніжинського міськрайонного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття за 2009-2010 роки та 9 місяців 2011 року, за результатом якої складено акт від 26.12.2011 № 12-25/80.

На підставі акту ревізії від 26.12.2011 №12-25/80 Ніжинським міськрайонним центром зайнятості сформовано та на адресу позивача надіслану вимогу від 01.02.2012 № 01-18/0178, пункти 2, 3 якої є спірними у вказаній справі.

Так, у пункті 2 вимоги від 26.12.2011 №12-25/80 зазначено, що проведеною ревізією придбання товарно-матеріальних цінностей (офісного паперу А-4, генератора Defiant DGG 2800) та послуг з комплексного разового прибирання приміщень встановлено їх придбання за цінами, що перевищують середню ринкову вартість цих товарів та послуг, визначених за експертизою, проведеною Чернігівською регіональною торгово-промисловою палатою (висновок експерта № ЧК-397 від 25.11.2011), внаслідок чого завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 45538,5 грн. У зв'язку з цим від позивача вимагається забезпечити відшкодування вказаних збитків у спосіб, визначений законодавством України, в тому числі за рахунок винних осіб.

У пункті 3 вимоги від 26.12.2011 №12-25/80 зазначено, що в порушення вимог частин 138.2, 138.10.2 статті 138 Податкового Кодексу України та Інструкції про застосування Плану розрахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України №291 від 30.11.1999, до витрат, пов'язаних з організацією групових (масових) заходів для населення, які проводились фізичною особою-підприємцем Ковальчук М.М., включено адміністративні витрати, які не підтверджено зустрічною звіркою, та в порушення пункту 2.14 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, завищено тривалість проведення семінарів, що призвело до матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 1180,90 грн. У зв'язку з цим від позивача вимагалось відобразити в обліку дебіторську заборгованість за завищені витрати, провести роботу з контрагентом фізичною особою-підприємцем Ковальчук М.М. щодо відшкодування зайвих виплат шляхом повернення коштів або надання послуг; в іншому випадку стягнути шкоду з осіб, винних у проведенні зайвих виплат, у порядку та розмірі, встановленому статтями 130-136 Кодексу законів про працю України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності пунктів 2, 3 вимоги від 26.12.2011 №12-25/80 як таких, що сформовано відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, за наявності факту придбання позивачем товарно-матеріальних цінностей за цінами, що перевищують середню ринкову вартість цих товарів, та завищенням витрат за отримані послуги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування пункту 2 вимоги від 26.12.2011 №12-25/80 щодо заподіяння матеріальної шкоди придбанням генератора та відшкодування збитків на суму 5 275,00 грн., суд апеляційної інстанції виходив з того, що генератор Defiant DGG 2800 придбано позивачем в межах цінової політики на аналогічний товар. Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в іншій частині, суд апеляційної інстанції погодився із позицію суду щодо протиправності вимог органу контрольно-ревізійної служби.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується із позицією суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, вважаючи при цьому за необхідне зазначити наступне.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення) Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Положенням також установлено, що у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" в редакції, чинній на момент формування вимоги, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів всіх рівнів, державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання визначає Порядок проведення інспектування державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550 (далі - Порядок проведення інспектування).

За правилами пункту 2 зазначеного Порядку інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Так, за правилами пунктів 45, 46 Порядку проведення інспектування у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи органу державної контрольно-ревізійної служби, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об'єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому. Якщо ж вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Згідно з пунктом 50 цього Порядку за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

У справі, яка розглядається, Інспекція пред'явила вимогу про усунення порушень, виявлених під час ревізії центру зайнятості.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень, у тому числі правових актів індивідуальної дії.

Аналіз норм законодавства дає підстави дійти висновку, що обов'язкова до виконання вимога державної фінансової інспекції в частині встановлення порушень законодавства, виявлених ревізією та шляхів їх усунення, є правовим актом індивідуальної дії суб'єкта владних повноважень, а отже може бути оскаржена до суду.

При цьому, правильність обчислення збитків перевіряє суд, який розглядає позов органу державного фінансового контролю про їх стягнення.

У справі, що розглядається, пункти 2, 3 вимоги від 26.12.2011 №12-25/80 вказують на виявлені збитки та їхній розмір.

Позивачем вказана вимога оскаржується з мотивів відсутності факту заподіяння збитків під час здійснення господарської діяльності.

Таким чином, враховуючи те, що правильність обчислення збитків має перевірятися судом, який розглядає позов органу державного фінансового контролю про їх стягнення, а також виходячи з того, що пункти 2, 3 вимоги від 26.12.2011 №12-25/80 оскаржуються позивачем саме з мотивів відсутності факту заподіяння збитків та правомірності одержання коштів за виконані роботи (надані послуги), колегія суддів, виходячи із завдань адміністративного судочинства, вказує на передчасність захисту прав позивача у заявлений ним спосіб, у зв'язку з чим вказує на обґрунтованість позиції суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 226, 231, 244-1 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Ніжинського міськрайонного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Чернігівській області задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2012 року скасувати, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2012 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута в порядку ст.ст.235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: