Справа № 805/2730/15-а
Суддя: Кірієнко В.О.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 р. Справа № 805/2730/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Кірієнко В.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокурора м. Маріуполя, Маріупольської місцевої прокуратури №1, за участю третьої особи ОСОБА_2 Донецької області про визнання незаконною перевірки прокурора, за якою було складено відповідь від 01.12.2014року за №133-18-10, надання нової відповіді, зобовязання провести законну перевірку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся з адміністративним позовом до Прокурора м. Маріуполя про визнання незаконною перевірки прокурора, за якою було складено відповідь від 01.12.2014року за №133-18-10, надання нової відповіді, зобовязання провести законну перевірку.

Ухвалою суду від 22.12.2015року було залучено до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 Донецької області.

Ухвалою суду від 28.12.2015року до участі у справі в якості другого відповідача було залучено Маріупольську місцеву прокуратуру №1.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що згідно наглядового провадження №7ж09 Орджонікідзевського районного прокурора м. Маріуполя перевірки звернень інваліда 1 групи Великої Вітчизняної Війни ОСОБА_1 в частині виселення без надання житлової площі його та його сімї, проводились без урахування статусу позивача, пільга та гарантій згідно Угоди про взаємне визнання пільг та гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної Війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців від 15.04.1994року. Позивач не погоджувався з наданою йому відповіддю відповідача 1 від 01.12.2014року за №133-18-10 на його звернення від 31.10.2014року, 03.11.2014року, 11.11.2014року, 18.11.2014року, 19.11.2014року, оскільки зазначена відповідь містить недостовірні данні щодо наявності окремої кімнати для позивача та його сімї за адресою: АДРЕСА_1 під час його виселення з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2, як таких, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням. Відповідачем 1, на думку позивача, неправомірно було відмовлено у виїзді на адресу: АДРЕСА_1 з метою зясування наявності цього житлового приміщення та відповідності його вимогам ст.48 Житлового кодексу України. Вказував на незаконність закриття кримінальних проваджень №0000159, №0000008, без проведення слідчими всіх необхідних дій.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що прокурором м. Маріуполя особисто розглянуті звернення позивача від 31.10.2014року, 03.11.2014року, 11.11.2014року, 18.11.2014року, 19.11.2014року, та 01.12.2014року надано відповідь за №133-18-10 з усіх порушених у зверненні питань. Зазначив, що відповідь з питань законності виселення з однієї квартири та вселення в іншу (нецільового використання коштів на придбання квартири, неврахування медичного висновку при виділенні житла, тощо) підготовлено на підставі судових рішень, прийнятих за позовами ОСОБА_1 та до нього. Вказував, що твердження позивача стосовно незаконного проникнення сторонніх осіб до його квартири було перевірено у рамках кримінальних проваджень №№0000159 (щодо проникнення посадових осіб Маріупольської міської ради та комунального підприємства) та №0000008 (щодо проникнення лікарів швидкої медичної допомоги), які були закриті за п.2 ч.1 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України у звязку із відсутністю у діях зазначених осіб складу кримінального правопорушення. Також, посилався на невідповідність дійсності доводів позивача щодо розгляду його звернень не першим керівником прокуратури особисто, оскільки відповідь на звернення підписана власним підписом прокурора м. Маріуполя. Стосовно вимог позивача провести повторну перевірку та здійснити виїзд до місця мешкання ОСОБА_1 суперечить нормам чинного законодавства, а саме, п.1 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014року зазначає, що органи прокуратури позбавлені повноважень проводити перевірки та визначено, що нагляд за додержанням законів прокуратура може здійснювати лише у формі представництва у суді.

Просив відмовити в позовних вимогах позивача.

Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Просив справу розглянути без його участі.

Представники відповідача 1 та відповідача 2, третьої особи надали заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження, з урахуванням доводів, викладених у запереченнях на позов.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі обставини справи і перевіривши їх наявними в ній доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне:

Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що позивачем було спрямовано до ОСОБА_2 м. Маріуполя письмові звернення від 31.10.2014року, 03.11.2014року, 11.11.2014року, 18.11.2014року, 19.11.2014року, які стосувались наступного: незгоди позивача з позицією прокуратури Орджонікідзевського району м. Маріуполя у справі №0538/5792/2012 за позовом ОСОБА_1 до голови Маріупольської міської ради, голови Донецької обласної державної адміністрації, Президенти України, Генерального прокурора України та інших, за участю третіх осіб прокуратури м. Маріуполя, прокуратури Орджонікідзевського району м. Маріуполя, уповноважений ВРУ з прав людини про визнання права користування квартирою; нецільове використання коштів на придбання ОСОБА_1 квартири; неврахування медичного висновку при виділенні ОСОБА_1 житла; незаконне проникнення сторонніх осіб до квартири ОСОБА_1

Прокурором м. Маріуполя були розглянуті вищезазначені звернення позивача та надано відповідь від 01.12.2014року за №133-18-10, в якій позивачу повідомлено, що відповідно до ст.12 Закону України «Про прокуратуру» прокурор розглядає заяви і скарги про порушення прав громадян та юридичних осіб, крім скарг, розгляд яких віднесено до компетенції суду. Разом з тим, житлові спори згідно до положень ст.191 Житлового кодексу України та ст.15 ГПК України вирішуються у судовому порядку. Також, позивачу було розяснено, що до компетенції органів прокуратури не входить здійснення розрахунку житлової площі, яка підлягає виділенню, що неодноразово підтверджувалось рішеннями Донецького окружного адміністративного суду.

Так, відповідачем 1 було повідомлено позивача про те, що всі перелічені ним у зверненнях доводи, були предметом судового розгляду Орджонікідзевським районним судом в цивільних та адміністративних справах, зокрема, про визнання втратившими права користування квартирою та виселення, визнання права власності на квартиру, про визнання незаконними та скасування розпоряджень КМУ та рішень Маріупольської міської ради про виділення квартир по вул. Таганрозькій, буд.255, про відшкодування шкоди, щодо визнання протиправною діяльності посадових осіб виконкому міської ради щодо приховування медичного висновку. Позивачу зазначено, що було розяснено, що у разі незгоди ОСОБА_1 з прийнятими судовими рішеннями, він має право на його оскарження.

Стосовно незаконного проникнення посадових осіб Маріупольської міської ради та комунального підприємства міста до житла позивача, відповідачем 1 було вдруге повідомлено позивача, що за результатами проведеної перевірки 08.02.2013року Орджонікідзевським РВ ММУ на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження №0000159 закрито, також, 08.02.2013року Орджонікідзевським РВ ММУ на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України закрито кримінальне провадження№0000008 з приводу незаконного проникнення до квартири медичної бригади ШМД та спонукання до госпіталізації ОСОБА_3

З приводу притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб ГУ МВС України в Луганській області, позивачу було повідомлено, що позивач має право звернутись з цим питанням до прокуратури Луганської області.

Також, позивачу було розяснено порядок оскарження вищезазначеної відповіді.

Суд зазначає, що найголовнішою ознакою демократичного суспільства і правової держави є не лише декларування прав і свобод людини та громадянина, а й насамперед вільна та ефективна їх реалізація. Особливе місце в системі реформ належить праву на інформацію, оскільки саме його реальне втілення та забезпечення в державі сприяє принциповому перегляду відносин між органами влади та конкретною людиною.

Слід також зауважити, що нині одна з найголовніших умов розвитку держави повязана з подоланням замкненості влади. Комунікація між громадянином і владними особами має бути максимально ефективною та динамічною, що є показником демократичності держави.

Дослідивши всі доводи позивача щодо недостовірності, неповноти та неточності у наданні відповіді від 01.12.2014року за №133-18-10 на звернення позивача від 31.10.2014року, 03.11.2014року, 11.11.2014року, 18.11.2014року, 19.11.2014року, суд зазначає наступне.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 04.10.2011року у справі №2-496/11 за позовом Маріупольської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5 (дружина та син позивача) частково задоволені вимоги апелянта, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було виселено з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 з переселенням в інше житло за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 16.04.2013року у справі №0538/5792/2012, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 13.11.2013року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.05.2014року, було задоволено позов виконавчого комітету Маріупольської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа ЖКП «Новий Східний». Відповідачів визнано такими, що втратили право на користування житлом та виселено з квартири за адресою: АДРЕСА_2 з наданням інших двох квартир за адресою: АДРЕСА_1, кв.125.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до голови Маріупольської міської ради ОСОБА_6, голови Донецької обласної адміністрації ОСОБА_7, Президента України ОСОБА_8, Генерального прокурора України ОСОБА_9, заступника директора Департаменту соціального захисту інвалідів Міністерства соціальної політики України ОСОБА_10, Міністра житлово-комунального господарства України ОСОБА_11, начальника МУ МВС України у м. Маріуполі ОСОБА_12, треті особи прокуратура м. Маріуполя, прокуратура Орджонікідзевського району м. Маріуполя про визнання права користування спірною квартирою відмовлено.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 13.03.2013роу у справі №0538/6604/2012, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14.08.2013року, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог за його позовом до Маріупольського міського голови, виконавчого комітету Маріупольської міської ради, треті особи МВС України, ГУ МВС України в Луганській області, начальник Маріупольського МУ МВС України в Донецькій області, прокурор м. Маріуполя про визнання права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Таким чином, з урахуванням приписів ч.1 ст.12 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991року (в редакції, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) прокурори не розглядали звернення, віднесені до компетенції суду, а всі порушені у зверненні ОСОБА_1 питання вирішено судом, у звязку з чим позивачу було надано розяснення про виключно процесуальний порядок оскарження судових рішень.

На момент вчинення спірних правовідносин нормативною основою для розгляду заяв та скарг органами прокуратури виступали Закон України «Про звернення громадян» та Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, обєднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обовязків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотання щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до приписів ст. 19 цього Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, обєднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобовязані обєктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Згідно з вимогами 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядається і вирішується у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше пятнадцяти днів від дня їх отримання.

Положення ст.ст.6, 7, 20 Закону України «Про прокуратуру» свідчать, що повноваження прокурора щодо реагування на порушення чинного законодавства є дискреційними (можливість на власний розсуд визначати вид і зміст, а також один з декількох варіантів управлінських рішень). Тому, органи прокуратури у межах повноважень та з урахуванням результатів вивчення звернення на власний розсуд приймають рішення щодо вжиття заходів прокурорського реагування.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про прокуратуру» прокурор розглядає заяви і скарги про порушення прав громадян та юридичних осіб, крім скарг, розгляд яких віднесено до компетенції суду.

Згідно до ст.ст.14-16 Закону України «Про звернення громадян» першими керівниками органів особисто розглядаються звернення ОСОБА_13 Союзу, ОСОБА_14 Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни.

Прийняте прокурором рішення може бути оскаржено вищестоящому прокурору або до суду (ст.12 Закону).

Згідно ст.7 КАС України принципами здійснення правосуддя в адміністративних судах є:

1) верховенство права;

2) законність;

3) рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом;

4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі;

5) гласність і відкритість адміністративного процесу;

6) забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень адміністративного суду, крім випадків, установлених цим Кодексом;

7) обов'язковість судових рішень.

Верховенство права є засобом для досягнення внутрішньої мети права і правової системи загалом- забезпечення пріоритету природних прав людини. Принцип верховенства права є істотною характеристикою головного співвідношення між людиною і державою, його закладено в зміст суспільного договору як юридично-політичної категорії.

Елемент змісту принципу верховенства права Європейській суд з прав людини розглянув у справі «Христов проти України» від 19.02.2009року, «Нікітін проти Росії», «Савінський проти України» та «Бурмареску проти Румунії», зазначивши, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не можу ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обовязкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи, щоб забезпечити, наскільки це можливо, справедливу рівновагу між інтересами відповідної особи та необхідністю підтримання ефективної системи судочинства.

Обовязковість виконання рішень Європейського суду з прав людини передбачається ст. 46 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Відповідно до приписів Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України за №7 від 20.05.2013року «Про судове рішення в адміністративній справі» у мотивувальній частині рішення судом можуть також використовуватися посилання на рішення Конституційного Суду України, відповідні рішення Верховного Суду України (стаття 244-2 КАС України), а також посилання на рішення Європейського суду з прав людини згідно із Законом України від 23 лютого 2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Суд повторює, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності позову. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

В своєму рішенні по справах «Агрокомплекс» проти України» від 06.10.2011року та «Совтрансавто-Холдинг» проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що обсяг зобовязань держави-сторони Конвенції щодо гарантування «незалежного і безстороннього суду» відповідно до п.1 ст.6 Конвенції не обмежується судовою гілкою, а накладає зобовязання на виконавчу та законодавчу гілки влади та інші державні органи, незалежно від їхнього рівня, поважати і дотримуватись судових рішень, навіть не погоджуючись з ними. Повага держави до повноважень і ролі судів є неодмінною передумовою суспільної довіри до суду, і ширше, верховенства права.

Таким чином, розглядаючи питання стосовно висвітлених у зверненнях позивача порушень законодавства, зокрема, незгоди позивача з позицією прокуратури Орджонікідзевського району м. Маріуполя у справі №0538/5792/2012 за позовом ОСОБА_1 до голови Маріупольської міської ради, голови Донецької обласної державної адміністрації, Президенти України, Генерального прокурора України та інших, за участю третіх осіб прокуратури м. Маріуполя, прокуратури Орджонікідзевського району м. Маріуполя, уповноважений ВРУ з прав людини про визнання права користування квартирою; нецільове використання коштів на придбання ОСОБА_1 квартири; неврахування медичного висновку при виділенні ОСОБА_1 житла, через призму висновків Європейського суду з прав людини, суд вважає за необхідне зазначити, що повага з боку Держави та громадян до повноважень судів є невідємною передумовою впевненості суспільства у судах і, у більш широкому сенсі, верховенства закону.

Згідно ч.1 ст.255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

З огляду на зазначене, втручання органів прокуратури у судовий розгляд справ позбавить конституційних гарантій незалежності та неупередженості судової гілки влади.

За таких підстав відповідь відповідача 1 в частині надання правової оцінки посадовим особам та органам, які приймали участь у виселенні позивача та членів їх сімей з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2, є всебічною, обґрунтованою та повною.

Стосовно обґрунтованості, наданої позивачу відповідачем 1 відповіді в частині незаконного проникнення сторонніх осіб до квартири ОСОБА_1, суд зазначає наступне.

Твердження позивача стосовно незаконного проникнення сторонніх осіб до його квартири було перевірено у рамках кримінальних проваджень №№0000159 (щодо проникнення посадових осіб Маріупольської міської ради та комунального підприємства) та №0000008 (щодо проникнення лікарів швидкої медичної допомоги), які були закриті за п.2 ч.1 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України у звязку із відсутністю у діях зазначених осіб складу кримінального правопорушення.

Про викладені обставини позивача було повідомлено за результатом розслідувань та повторно розяснено у спірній відповіді.

Таким чином, дії відповідача 1 в частині наданої відповіді стосовно незаконного проникнення сторонніх осіб до квартири позивача є законними та обгрунтованими.

Щодо позовних вимог позивача стосовно зобовязання відповідача 1 провести законну перевірку з обстеженням квартири за адресою: АДРЕСА_1, з виїздом на місце виселення позивача, за наслідками чого надати нову відповідь позивачу з урахуванням зясованої на місці інформації про незабезпеченість позивача та його сімї житловою площею під час виселення останніх, суд зазначає наступне.

Відповідно п.1 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014року (в редакції, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) органи прокуратури позбавлені повноважень проводити перевірки, нормою визначено, що нагляд за додержанням законів прокуратура може здійснювати лише у формі представництва інтересів у суді.

Крім того, зазначеним Законом не передбачено право прокурора проводити огляди та виїзди за місцем мешкання/виселення громадян.

Враховуючи попередні висновки суду щодо обґрунтованості, законності, повноти та всебічності розгляду відповідачем 1 звернень позивача, що викладені у відповіді від 01.12.2014року за №133-18-10, суд не вбачає підстав для надання нової відповіді на вже висвітлені 01.12.2014року відповідачем 1 вимоги позивача.

Таким чином, з урахуванням того, що органи державної влади можуть діяти лише у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України (ч.2 ст.19 Конституції України), вказані вимоги не підлягають задоволенню.

З аналізу наведеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до Прокурора м. Маріуполя, Маріупольської місцевої прокуратури №1, за участю третьої особи ОСОБА_2 Донецької області про визнання незаконною перевірки прокурора, за якою було складено відповідь від 01.12.2014року за №133-18-10, надання нової відповіді, зобовязання провести законну перевірку.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Прокурора м. Маріуполя, Маріупольської місцевої прокуратури №1, за участю третьої особи ОСОБА_2 Донецької області про визнання незаконною перевірки прокурора, за якою було складено відповідь від 01.12.2014року за №133-18-10, надання нової відповіді, зобовязання провести законну перевірку - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У випадку подання апеляційної скарги постанови, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кірієнко В.О.