Справа № 2-а-22/10
Суддя: Риков М. І.
Дата ухвалення: 2010-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Великобурлуцький районний суд Харківської області
Справа № 2-а-22/2010 р.
П О С Т А Н О В А

іменем України

„31" березня 2010 року Великобурлуцький районний суд

Харківської області в складі головуючого судді РИКОВА М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Великобурлуцького районного суду Харківської області смт. Великий Бурлук адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ВЕЛИКОБУРЛУЦЬКОМУ РАЙОНІ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Великобурлуцькому районі Харківської області (далі УПФУ) про визнання незаконними дій відповідача щодо відмови йому у перерахунку пенсії по інвалідності відповідно до ст.ст. 50,54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796-ХІІ) та зобов»язання провести перегляд призначень та нарахувань до виплати йому основної та додатковї пенсії.

Після зміни позовних вимог, ОСОБА_1 просив визнати діяльність УПФУ протиправною та винною.

Зобов»язати відповідача провести з 01 січня 2010 року перерахунок пенсій відповідно до ст.ст. 50,54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796-ХІІ), виходячи виключно із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ст.28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» та провести виплату недоплачених пенсій з 01 січня 2005 року.

Зобов»язати УПФУ після здійснення перерахунку пенсій відповідно ст.ст.50,54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи виключно із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ст.28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» та проведення виплат з 01 січня 2005 року недоплачених пенсій призначити йому надалі до виплати пенсії згідно ст.50ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи виключно із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ст.28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» (а.с.26).

Позивач зазначав, що він як інвалід II групи внаслідок захворювання, пов'язаного з участю в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986 р., отримує державну та додаткову пенсії, передбачені статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ. Посилаючись на те, що розміри призначених і виплачуваних йому пенсій не відповідають розмірам, установленим цим Законом, та на відмову УПФУ привести їх у відповідність з останніми, ОСОБА_1 просив визнати дії відповідача щодо неповної виплати йому основної та додаткової пенсії з 01 січня 2005 року неправомірними і зобов'язати його усунути зазначені порушення, провівши відповідні перерахунки. Також просив зобов»язати відповідача після здійснення відповідного перерахунку та виплати заборгованості з належних йому пенсійних виплат у необхідних розмірах, призначити до виплати йому у законодавчо встановлених розмірах державну пенсію в мінімальному об»ємі, у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Позивач ОСОБА_1 подав заяву з проханням справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.43).

Відповідач, повідомлений належним чином, судову повістку отримали 24 березня 2010 року (а.с.39), в судове засідання свого представника не направив, надіслали заяву про розгляд справи за їх відсутності та надали письмові заперечення, в яких прохають відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, пославшись на те, що пенсія позивачу призначена відповідно до вимог ст.ст.50,54 ЗУ № 796-Х11, постанови КМУ №1 від 03.01.2002 р. «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів», постанови КМУ №530 від 22.05.2008 р. «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», постановою КМУ № 654 від 16.07.2008 р. та ст.28 ЗУ «Про державний бюджет України на 2008 рік» (а.с.33-34).

Суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, в порядку письмового провадження, що відповідає вимогам ч.3 ст.122 КАС України.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 1986 році і йому з 01 березня 2007 року встановлена II група інвалідності безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК серії ХАР-06 (а.с.08) та посвідченням серії Б № 299745 (а.с.07).

04 грудня 2009 року позивач звертався до УПФУ з заявою про перерахунок розміру пенсії відповідно до ст.ст. 50,54 Закону № 796-ХII, в чому йому було відмовлено (а.с.12,13).

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені і закріплені в Законі № 796-ХІІ.

Статтею 49 Закону України від 28 лютого 1991 р. № 796-Х11 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи» передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до частини 4 статті 54 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якою визначено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1, та у зв'язку із втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів II групи, щодо яких установлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі статтею 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема інвалідам II групи - у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком. Як передбачено статтею 53 того самого Закону, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Таким чином, вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсій виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі статтею 28 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Як установлено судом ОСОБА_1 є інвалідом II групи, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до категорії 1 осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с.06-07) та одержує пенсію по інвалідності на підставі статті 54 Закону № 796-ХІІ та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, на підставі статті 50 цього Закону.

Розрахунок пенсій позивачу УПФУ провело виходячи з розміру 19 грн. 91 коп., установленого чинною на той час постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року № 1 "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету" (далі - постанова КМУ від 3 січня 2002 року № 1), а з 01.09.2008 р. згідно із постановою КМУ № 654 від 16.07.2008 р.

Суд вважає, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями 50,54 Закону № 796-ХІІ, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі про Державний бюджет України на 2008 рік, виходячи з якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 року № 523. Ця постанова є чинною, її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій відповідають змісту статей 50,54 Закону № 796-ХІІ, в пункті 2 постанови від 3 січня 2002 року № 1 Кабінет Міністрів України установив розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, усупереч положенням зазначених статей закону, причому ці суми не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком.

При вирішенні спору суд вважає, що виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями 50,54 Закону № 796-ХІІ, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі про Державний бюджет України на 2008 рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком, а положення частини 3 статті 28 Закону України №1058-1У від 9.07.2003 р. «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших пов'язаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною 1 цієї статті. В звязку із викладеним суд не може застосувати названі відповідачем постанови КМУ № 1 від 03.01.2002 р. та № 654 від 16.07.2008 р., оскільки вони істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України № 1058-1У від 09.07.2003 р. «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акту, який би визначив цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Відповідно до ч.1 зазначеної статті мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму. Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку, пенсії є встановлення нового прожиткового мінімуму і цей перерахунок здійснюється відповідно з дня встановлення цього мінімуму. Прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України та щороку затверджується Верховною Радою України в Законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Згідно ч.3 ст.67 Закону України № 796 у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, особам віднесеним до 1,2,3,4 категорій.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» зазначені вище положення Закону України № 796 були змінені.

Так, відповідно до підпункту 15 пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. № 107-VI до статті 54 Закону № 796-ХІІ внесені зміни, згідно яких у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 200 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Суд також вважає, що при прийнятті зазначеного рішення слід керуватись рішенням КСУ від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 згідно якого визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення підпунктів 1-6 пункту 19 розділу 11 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» «Про Державний бюджет України на 2008 рік» та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. № 107-У1.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р. у справі «Щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення підпункту 12, підпункту 15, пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. № 107-VI. Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного Закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на всій території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, дія рішення Конституційного суду України є перспективною та не поширюється на відносини, що виникли, змінилися чи припинилися до винесення судом відповідного рішення.

На підставі наведеного, з 1 січня 2008 року по 22 травня 2008 року відповідач, діючи на підставі п.28 Розділу Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та Постанов Кабінету Міністрі України № 530,654, діяв правомірно, у межах та на підставі чинного законодавства. Таким чином, в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Протягом 2005-2007 років, з 22 травня 2008 року статті 49,50,54 Закону України № 796 діяли в редакції від 06.06.1996 року.

Постанови Кабінету Міністрів України, встановлюючи значно менший, ніж Закон України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», розмір для розрахунку величини основної та додаткової пенсій, а також конкретні мінімальні розміри державної пенсії, вступає в протиріччя з положенням Закону.

Згідно ч.4 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності нормативно-правовового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов»язковість якого надана Верховною Радою, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до Конституції України закони мають пріоритет над підзаконними нормативно-правовими актами. Підзаконні нормативно-правові акти державно влади, в тому числі і Постанови Кабінету Міністрів України, приймаються з метою забезпечення виконання законів України та не можуть суперечить їм. У разі протиріччя між законами та підзаконним нормативно-правовим актом застосування положення Закону.

Враховуючи вищевикладене, відповідач протягом 2005-2007 р.р. та з 22 травня 2008 року при обчисленні пенсії позивачу, повинен був керуватися виключно Законом України № 796 в редакції від 06.06.1996 року та Законом України «Про загальнообов»язкове державне страхування».

В звязку із викладеним суд вважає, що дії УПФ України в Великобурлуцькому районі Харківської області при відмові ОСОБА_1 перерахунку призначеної пенсії як інваліду II групи, учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС слід визнати неправомірними.

Суд також вважає необхідним зобовязати УПФУ в Великобурлуцькому районі Харківської області здійснити перерахунок та провести виплату з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року призначеної ОСОБА_1 державної пенсії, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інваліду II групи відповідно до вимог ст.ст.50,54 Закону України від 28 лютого 1991 р. № 796-Х11 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи», виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, визначеного ст.28 Закону України № 1058-1У від 09 липня 2003 р. «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком на момент виплати.

Суд відхиляє заяву відповідача про наявність підстав для застосування строку позовної давності, оскільки відповідно до ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Керуючись ст.ст.50,54 Закону України від 28.02.1991 р. № 796-ХII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.28 Закону України № 1058-IV від 09 липня 2003 року «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, районний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Великобурлуцькому районі Харківської області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії по інвалідності відповідно до ст.ст.50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Великобурлуцькому районі Харківської області здійснити перерахунок та провести виплату з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року призначеної ОСОБА_1 державної пенсії, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інваліду II групи відповідно до вимог ст.ст.50,54 Закону України від 28 лютого 1991 р. № 796-Х11 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи», виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, визначеного ст.28 Закону України № 1058-1У від 09 липня 2003 р. «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком на момент виплати.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративному суду через Великобурлуцький районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий Суддя Великобурлуцького районного суду

Харківської області: ОСОБА_2

Постанова виготовлена за допомогою компютерної техніки в нарадчій кімнаті.