Справа № 813/6190/15
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2016 року м. Львів № 813/6190/15

16 год. 12 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Клименко О.М. за участю секретаря судового засідання Думич Х.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2;

відповідача 1: представник не прибув;

відповідача 2: представник не прибув;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, визнання недійсним запису в трудовій книжці, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 06.11.2015 року № 591 о/с начальника Головного Управління МВС України в Київській області, в частині звільнення 06.11.2015 р., капітана міліції ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ України з посади заступника командира 4-го взводу батальйону патрульної служби (з охорони радіоактивного забезпечення) відділу зони Чорнобильської АЕС за п. 64 «г» - скорочення штатів;

- поновити капітана міліції ОСОБА_1 на посаду заступника командира 4-го взводу батальйону патрульної служби (з охорони радіоактивного забезпечення) відділу зони Чорнобильської АЕС з 07.11.2015 р.;

- стягнути з відповідача на користь капітана міліції ОСОБА_1 середній заробіток за увесь час вимушеного прогулу, починаючи з 07.11.2015 року по день ухвалення судовим рішенням (постанови) у цій справі;

- стягнути з відповідача на користь капітана міліції ОСОБА_1 середній заробіток за увесь час затримки у здійсненні повного розрахунку при звільненні, починаючи з 07.11.2015 року по день ухвалення судовим рішенням (постанови) у цій справі;

- визнати недійсним запис в трудовій книжці капітана міліції ОСОБА_1 за № 7 від 06.11.2015 року про звільнення з органів внутрішніх справ за наказом № 591 о/с від 06.11.2015 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказ начальника ГУ МВС України в Київській області від 06.11.2015 року № 591 о/с щодо його звільнення зі служби суперечить вимогам та істотно порушує його права, передбачені Конституцією та законами України, а тому є протиправним і підлягає скасуванню.

Позивач своє звільнення з посади вважає незаконним, таким, що прийняте відповідачем без попередження про скорочення його посади, без врахування переважного права на залишення на роботі, оскільки безперервно працював в органах ОВС протягом 15 років, без пропозиції щодо переведення на іншу роботу та без згоди профспілкового органу на звільнення. Вказує те, що на утриманні має двох малолітніх дітей (доньок) ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження від 16.09.2010 року та від 21.09.2015 року. Тому просить наказ про його звільнення визнати протиправним та скасувати, поновити на роботі та стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, а також стягнути середній заробіток за увесь час затримки у здійсненні повного розрахунку при звільненні, починаючи з 07.11.2015 року та визнати недійсним запис у трудовій книжці.

Позовні вимоги позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові. Просили позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач 1 ГУ МВС України в Київській області подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що звільнення позивача відбулось на підставі Закону України «Про Національну поліцію». Зазначив, що 02.07.2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про Національну поліцію», який набрав чинності 07.11.2015 року. Кабінет Міністрів України постановив утворити Національну поліцію України, як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство внутрішніх справ України. Відповідно до Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», ст. ст. 104, 105, 110, 111 Цивільного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», було утворено Головне управління Національної поліції в Київській області. На теперішній час Головне управління МВС України в Київській області знаходиться в стадії припинення шляхом ліквідації. В Прикінцевих та перехідних положеннях даного Закону зазначено, що з дня опублікування цього Закону працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону. Просить відмовити в задоволенні позову, справу просить розглядати без участі представника ГУ МВС України в Київській області.

Представник відповідача 2 - Головного управління Національної поліції в Київській області в судове засідання не прибув, хоча про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Заперечень та заяв про розгляд справи без участі представника на адресу суду не надходило. За таких обставин, суд на підставі ч. 4 ст. 128 КАС України, ухвалив розглянути справу на підставі наявних у ній доказів.

Суд заслухав пояснення позивача та його представника, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на службу в органи внутрішніх справ прийнятий 22.01.2001 року. З 01.06.2013 року призначений на посаду інспектора охорони обєктів взводу міліції Чорнобильського міжрайонного відділення ДСО УДСО при ГУМВС України в Київській області.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Київській області «По особовому складу» від 06.11.2015 року № 591 о/с, згідно із пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з 6 листопада 2015 року у запас Збройних Сил по Відділу зони Чорнобильської АЕС за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) капітана міліції ОСОБА_1, заступника командира 4-го взводу батальйону патрульної служби (з охорони зони радіоактивного забруднення). Зі змістом наказу позивач був ознайомлений 10.11.2015 року о 19 год. 50 хв., про що свідчить підпис позивача на наказі - категорично не згідний.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Правовідносини сторін регулюються Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 та «Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991 р.

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення зазначеного Закону, з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Отже законодавець імперативно визначив спосіб і час попередження відповідних працівників.

Відповідно до пункту 10 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Вказані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №885 від 28.10.2015 року чинної на день звільнення) передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Таким чином, вищезазначені норми Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, на які йдеться посилання у спірному наказі, містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийнятті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Отже, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, начальник органу зобовязаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється.

Cудом встановлено, що позивачем 04.11.2015 року на імя начальника Головного управління МВС України в Київській області полковника міліції ОСОБА_3 подано рапорт про звільнення у звязку з переходом на службу до Національної поліції України (а. с. 105). Рапорт позивача від 04.11.2015 року був завізований начальником ВЗ ЧАЕС ОСОБА_4, а саме наявна резолюція «не заперечую».

Однак, відповідач 1, при прийнятті спірного наказу про звільнення позивача, не тільки жодним чином не обґрунтував відсутність можливості подальшого його використання на службі, але й не перевірив взагалі можливість реалізації його права на прийняття на службу до поліції, а саме до Головного управління Національної поліції в Київській області, із урахуванням наступного.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно до пункту 1 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування (перше опублікування 06.08.2015 року), таким чином пункт 9 набрав чинності з 07.08.2015 року.

В матеріалах справи знаходиться заява позивача від 07.11.2015 року, яка адресована начальникові Головного управління Національної поліції в Київській області, в якій позивач просить прийняти та призначити його на службу до поліції на посаду заступника командира взводу відділу поліції Чорнобильської АЕС (а. с. 104).

Проте, в порушення вимог пункту 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію», до прийняття спірного наказу (06.11.2015 року) про звільнення позивача за пунктом 64 «г» (через скорочення штату) позивачу не було запропоновано жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції.

Крім того, суд зазначає, що начальником ГУМВС України в Київській області залишено поза увагою та взагалі не розглянуто рапорт на його імя, поданий 04.11.2015 року, в якому було висловлено бажання проходити службу в Національній поліції України, як це передбачено пунктом 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На переконання суду, відповідачем 1 не доведено правомірність оскаржуваного наказу начальника ГУМВСУ в Київській області в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ згідно із пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з 6 листопада 2015 року у запас Збройних Сил по Відділу зони Чорнобильської АЕС за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів), у відповідності до вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідач 1, як субєкт владних повноважень, не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності свого рішення.

Також суд враховує, що під час розгляду справи відповідач 1 не обґрунтував неможливість подальшого використання позивача на службі, не врахував відсутність відмови позивача від проходження служби в поліції та не перевірив можливість реалізації його права на прийняття на службу до поліції.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу № 591 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника командира 4-го взводу батальйону патрульної служби (з охорони радіоактивного забруднення) відділу зони Чорнобильської АЕС.

Твердження позивача, що його звільнення проведено без згоди профспілкової організації, судом не враховуються, оскільки згідно долученого до матеріалів справи листа Київської обласної профспілкової організації атестованих працівників ОВС України від 21.12.2015 року (а.с. 36а), ОСОБА_1 не є членом жодної з первинних профспілкових організацій підпорядкованих Київській області.

При цьому, суд враховує, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 р. №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», постановлено ліквідувати УМВС України в Київській області та утворити Управління Національної поліції в Київській області.

Згідно з правовою позицією Верховного суду України у постановах від 28.10.2014 року та 04.11.2014 року встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) зі працевлаштування працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Оскільки діяльність відповідача 1 не припинена, що підтверджується даними про юридичну особу (а.с. 100) станом на дату вирішення спору, наявні підстави для поновлення позивача на посаді в органі, з якого його було незаконно звільнено, а саме на посаді заступника командира 4-го взводу батальйону патрульної служби (з охорони радіоактивного забруднення) відділу зони Чорнобильської АЕС з 06.11.2015 року.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за увесь час вимушеного прогулу, починаючи з 07.11.2015 року по день ухвалення судовим рішенням (постанови) у цій справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обовязків, але не більш як за один рік.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу працівника. У відповідності до ч. 3 п. 2 даного Порядку, збереження заробітної плати «у всіх інших випадках», до яких відноситься й випадок вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Відповідно до оскаржуваного наказу, позивача було звільнено із органів внутрішніх справ з 06.11.2015 року.

В матеріалах справи міститься довідка № 47 від 17.12.2015 року про грошове забезпечення позивача станом на 01.11.2015 року, відповідно до якої грошове забезпечення складає: посадовий оклад 700,00 грн.; оклад за спеціальним званням 120,00 грн.; надбавка за вислугу років (30%) 246,00 грн.; надбавка за виконання особливо важливих завдань (50%) 533,00 грн.; премія (47%)- 571,53 грн.; індексація 90,13 грн.; доплата за вахтовий метод роботи 450,00 грн. Всього у розмірі 2890,66 грн.

Середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складає 131,39 грн.

Період вимушеного прогулу позивача з 06.11.2015 року по 29.01.2016 (день винесення судом рішення про поновлення позивача на посаді) складає 58 днів.

Загальний розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу позивача складає 7620,83 грн., а саме: 58 (днів) х 131,39 грн. (розмір середньоденної заробітної плати).

Від розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу слід вирахувати отримані позивачем виплати від Стебницького міського центру зайнятості в сумі 1306,80 грн. (відповідно довідки № 29 від 25.01.2016 року).

Всього до стягнення підлягає заробітної плата за час вимушеного прогулу в розмірі 6314,03 грн.

Водночас, згідно з п. 2 та п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, постанова суду в частині поновлення позивача та стягнення грошового забезпечення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 1 на користь капітана міліції ОСОБА_1 середній заробіток за увесь час затримки у здійсненні повного розрахунку при звільненні, починаючи з 07.11.2015 року по день ухвалення судовим рішенням (постанови) у цій справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до листа відділу зони Чорнобильської АЕС ГУ МВС України в Київській області від 17.12.2015 року за № 48, позивачу при звільненні було нараховано компенсацію за невикористану відпустку за 41 день у розмірі 2398,50 грн., та одноразову грошову допомогу у розмірі 18804,24 грн.

В матеріалах справи також знаходиться виписка з банку ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» від 20.01.2016 року, з якої вбачається, що 30.12.2015 року позивачу було нараховано зарплату у розмірі 18522,18 грн., вказана обставина не заперечувалась позивачем.

Тому, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 1 на користь капітана міліції ОСОБА_1 середній заробіток за увесь час затримки у здійсненні повного розрахунку при звільненні, починаючи з 07.11.2015 року по день ухвалення судовим рішенням (постанови) у цій справі, задоволенню не підлягає, оскільки відновлення порушеного права позивача здійснено судом шляхом стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з відповідача 1 в розмірі 6314,03 грн.

Із урахуванням наведеного, не підлягає задоволенню і усне клопотання позивача щодо відшкодування судових витрат у розмірі 10,00 грн. за роздрукування виписки з банку ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» від 20.01.2016 року.

Крім цього, не підлягає до задоволення позовна вимога щодо визнання недійсним запису в трудовій книжці капітана міліції ОСОБА_1 за № 7 від 06.11.2015 року про звільнення з органів внутрішніх справ за наказом № 591 о/с від 06.11.2015 року, з наступних підстав.

Пунктами 2-4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників» передбачено, що при влаштуванні на роботу працівники зобов'язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Без трудової книжки приймаються на роботу тільки ті особи, які працевлаштовуються вперше. Трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Отже, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При цьому, трудова книжка видається та оформляється відповідно вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110, відповідно до пункту 2.10 якої у разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за N таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою)» і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: «Запис за N таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі». При зміні формулювання причини звільнення пишеться: «Запис за N таким-то є недійсним, звільнений ...» і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення. При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається «Дублікат» трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до правил ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог. Оскільки позивачем згідно із квитанцією № ПН1117 сплачено судовий збір за вимоги немайнового характеру усього у розмірі 974,40 грн., суд присуджує на користь позивача 487,20 грн.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області № 591 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника командира 4-го взводу батальйону патрульної служби (з охорони радіоактивного забруднення) відділу зони Чорнобильської АЕС.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника командира 4-го взводу батальйону патрульної служби (з охорони радіоактивного забруднення) відділу зони Чорнобильської АЕС з 06 листопада 2015 року.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області (вул. Володимирська, 15, м. Київ, 01601, ) на користь ОСОБА_1 (вул. Центральна, 14, с. Губичі, Старосамбірський район, Львівська область, 82040, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 6314 (шість тисяч триста чотирнадцять) грн. 03 коп. без урахування сум обовязкових до сплати податків та внесків.

В частині поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за один місяць в сумі 2890 (дві тисячі вісімсот девяносто) грн. 66 коп. постанова суду виконується негайно.

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області (вул. Володимирська, 15, м. Київ, 01601, ) на користь ОСОБА_1 (вул. Центральна, 14, с. Губичі, Старосамбірський район, Львівська область, 82040, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено та підписано 03.02.2016 року.

Суддя Клименко О.М.