Справа № 813/3725/15
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2016-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2016 року № 813/3725/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулкевич І.З.

секретар судового засідання Капустинська Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сокальського районного суду Львівської області про визнання протиправними дій, зобов»язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Сокальського районного суду Львівської області, у якому просить, керуючись ст.55,124 Конституції України, ст.ст.2, 5,6,8,9,14, п.2 ст.19,ст.104 Кодексу адміністративного судочинства України визнати протиправними дії Сокальського районного суду Львівської області щодо порушення ч.4 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» при виконанні виконавчого листа №2а-19/08 від 21.11.2012 року; зобов'язати Сокальський районний суд Львівської області направити виконавчий лист №2а-19/08 виданий 16.02.2015 року Сокальським районним судом Львівської області до ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач після отримання постанови про відновлення виконавчого провадження від 19.12.2013 року не повернув до ВПВР УДВС Головного управління юстиції у Львівській області виконавчий лист №2а-19/08 в результаті чого позивачу не виплачено суму перерахованої пенсії. Зазначив, що Сокальський районний суд Львівської області порушує вимоги ст.124 Конституції України, ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України та гарантовані ст.40,55,129 Конституції України права та не виконує виконавчого листа №2а-19/08.

На адресу суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник Сокальського районного суду Львівської області на адресу суду скерував заперечення на адміністративний позов, в яких вказав, що він діяв в межах повноважень наданих Конституцією України та законами України. Також, зазначив, що позивачем в позовній заяві не було наведено обставини, які б підтверджувались достатніми доказами, які б свідчили про обгрунтованість позовних вимог, докази надані позивачем не підтверджують обставини, на які позивач посилається в обгрунтування позовних вимог.

Представник відповідача в письмових запереченнях просив розгляд справи проводити у відсутності представника.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі факти, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

З матеріалів справи судом встановлено, що Сокальським районним судом Львівської області 21 листопада 2012 року видано виконавчий лист у справі №2а-19/08 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області про проведення перерахунку призначеної пенсії.

04 грудня 2012 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Шестаком О.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №35419406 по примусовому виконанню виконавчого листа №2а-19/08, виданого Сокальським районним судом Львівської області 21.11.2012р., за яким зобов»язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у відповідності до частини 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», в редакції Закону від 04.04.2006 р., з розміру грошового забезпечення за останньою посадою перед звільненням з урахуванням усіх надбавок з часу призначення йому пенсії за вислугу років.

29 грудня 2012 р. головним державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №35419406 на підставі п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

11.02.2013 р. постановою Сокальського районного суду Львівської області було скасовано вищевказану постанову та постановою головного державного виконавця від 19.12.2013 р. було відновлено виконавче провадження з примусового виконанню виконавчого листа № 2а-19/08.

На виконання вимог виконавчого документа, управлінням пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ ПФУ у Львівській області було проведено перерахунок пенсії в сумі 8 020,28 грн., однак виплату зазначених коштів не проведено, у зв'язку із відсутністю фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України.

У зв»язку із вищенаведеним та керуючись статтею 36 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем 22.01.2014 р. на адресу Сокальського районного суду Львівської області було скеровано подання про зміну способу та порядку виконання рішення.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 20.03.2014 року змінено спосіб та порядок виконання рішення шляхом стягнення з головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 8020,28 грн перерахованої пенсії. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014 року ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 20.03.2014 р. скасовано та постановлено нову ухвалу,якою в задоволенні подання про зміну способу виконання рішення відмовлено.

02.04.2015 р головним державним виконавцем на підставі п.13.ч.1 ст.49, 50 Закону України «Про виконавче провадження» було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 3541940, яка мотивована тим, що 19.12.2013 р. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження та направлено запит до суду, який видав виконавчий документ стосовно повернення виконавчого листа № 2а-19-08. Однак, у строки, передбачені ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ не було пред'явлено до виконання.

09 жовтня 2014 року справу скеровано до Вищого адміністративного суду України згідно вимоги, для розгляду заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення.

Ухвалою ВАС України від 17.11.2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення відмовлено. Справа надійшла до суду 02.12.2015 року.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІV (надалі Закон №606).

Відповідно до ст.1 Закону №606, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст.5 цього Закону, вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону : 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках.

При цьому, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (ч. 1 ст. 25 Закону №606).

Як встановлено судом, 04 грудня 2012 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2а-19/08.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.49 Закону №606, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч.3 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

29 грудня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Вказана постанова надійшла до Сокальського районного суду Львівської області 15.01.2013 року.

Не погодившись з постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 29.12.2012 року, позивач звернувся до Сокальського районного суду про її скасування. Постановою Сокальського районного суду від 11.02.2013 року визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця від 29.12.2012 року про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

За наявності обставин передбачених ч.6 ст.79 цього Закону, виконавче провадження підлягає відновленню у триденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідної заяви стягувача.

Про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав її незаконною сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов'язаний у тримісячний строк з дня надходження відповідної постанови пред'явити його до виконання.

Разом з тим,згідно п.13 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені ст.51 цього Закону.

Відповідно ст.51 Закону України «Про виконавче провадження», 19.12.2013 р. державним виконавцем було винесено постанову про відновлення виконавчого провадження. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження та до Сокальського районного суду.

Як вбачається з постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Шестака О.В. про закінчення виконавчого провадження, оригінал виконавчого листа по справі № 2а-19/08 від 21.11.2012 р., виданого Сокальським районним судом за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені ст.51 Закону України «Про виконавче провадження», не було пред'явлено до виконання.

02.04.2015 р. державним виконавцем, керуючись п.13 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду на підставі вказаних даних державним виконавцем у постанові про закінчення виконавчого провадження від 02.04.2015 року про те, що оригінал виконавчого документа до виконавчої служби ненадходив, тому позивач вважає, що Сокальським районним судом Львівської області порушено його права.

Однак такі твердження позивача судом не береться до уваги, оскільки з самого подання державного виконавця про зміну способу виконання виконавчого листа №2а-19/08 від 21.11.2012 року вбачається, що на виконанні перебуває виконавчий лист №2а-19/08, а також в додатках до вказаного подання державним виконавцем надано копію виконавчого листа.

Суд приходить до висновку, що відповідач не може нести відповідальність за дії державного виконавця, оскільки, державним виконавцем всупереч ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» не здійснено всіх заходів, щодо виконання рішення суду у справі №2а-19/08, а також неодноразове винесення постанов про закінчення виконавчого провадження з формальних підстав державним виконавцем, суперечить основним принципам національного законодавства України та практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, відповідно до статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необгрунтованими та відповідно такими, що не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 128, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 05 лютого 2016року.

Суддя Гулкевич І.З.