Справа № 820/10528/15
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"27" січня 2016 р. № 820/10528/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонов М.О.

Суддів Зінченка А.В., Панченко О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Міністерства внутрішніх справ України, Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_2, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, третя особа - Державна казначейська служба України
про визнання незаконними та скасування наказів, визнання дій (бездіяльності) протиправними, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення та моральної шкоди ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

1. Визнати незаконним та скасувати наказ МВС України від 08 червня 2015 року №662.

2. Визнати незаконним та скасувати наказ МВС України від 22 червня 2015 року №741.

3. Визнати дії (бездіяльність) Головного управління МВС України в Харківській області в порушенні переважного права позивача на призначення на посаду в реорганізованому лінійному відділенні на станції Харків-Пасажирський протиправними.

4. Визнати незаконним та скасувати наказ Управління МВС України на Південній залізниці від 10 вересня 2015 року № 172 о/с в частині звільнення позивача.

5. Поновити позивача на посаді старшого інспектора штабу лінійного відділу на станції Харків-Пасажирський Управління МВС України на Південній залізниці.

6. Стягнути з Управління МВС України на Південній залізниці на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 11 вересня 2015 року і по день поновлення на посаді.

7. Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 15000 (п'ятнадцять тисяч) гривень моральної шкоди; спричиненої внаслідок вчинення незаконних дій МВС України та Управління МВС України на Південній залізниці.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебуваючи у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, був незаконно та необґрунтовано звільнений у зв'язку із скороченням штату та не був про це повідомлений належним чином.

Також позивачем зазначено, що грошової компенсації не отримував, тому вважає, що Управлінням МВС України на Південній залізниці були порушені його трудові права та свободи.

Позивач в судове засідання з'явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в порядку письмового провадження.

Представник відповідачів - Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці, в судове засідання з'явився, проти позовних вимог заперечував та надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в порядку письмового провадження.

Відповідачі - Міністр внутрішніх справ України ОСОБА_2, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вищевикладене, суд відповідно до ст. 128 КАС України ухвалив проводити судовий розгляд справи в порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1, з 12 листопада 2007 року була прийнята на службу в органи внутрішніх справ в Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці.

Наказом МВС України від 08 червня 2015 року № 662 «Про ліквідацію Управління МВС України на Південній залізниці» прийнято рішення про ліквідацію Управління.

Наказом Управління від 10 вересня 2015 року № 172 о/с відповідно до пункту 64 «Г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі Положення № 114-1991), позивач був звільнений з органів внутрішніх справ у запас через скорочення штатів.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

На розвиток означеної норми закону Кабінетом Міністрів України було видано постанову від 29.07.1991р. №114, якою затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі за текстом Положення).

Отже, правовідносини з приводу проходження позивачем служби унормовані спеціальним актом законодавства - Положенням, а тому норми всіх інших актів законодавства до цих правовідносин можуть бути застосовані лише в разі відсутності відповідних норм права в Положенні та за умови, що приписи цих актів не суперечать характеру та змісту правовідносин з проходження служби в міліції, тобто в субсидіарному порядку.

Суд зазначає, що п. 64 «г» вищезазначеного Положення передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Судом встановлено, що відповідно до відомостей з ЄДРПОУ Управління МВС України на Південній залізниці, перебуває у стані припинення з 14.07.2015 та момент розгляду справи, але не ліквідоване.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Частиною 2 статті 104 ЦК України передбачено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно ч. 3 ст. 105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Суд вказує, що Управління МВС України на Південній залізниці є органом міністерства внутрішніх справ України на транспорті, територією обслуговування якого Харківська, Полтавська, Сумська та Чернігівська області.

Дані функції після ліквідації Управління будуть виконувати інші підрозділи Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до вимог чинного законодавства України після скорочення посад, обов'язкове працевлаштування повинно відбуватися шляхом призначення на посади відповідного фаху, а оскільки позивач проходить службу в органах внутрішніх справ, то його обов'язкове працевлаштування повинно відбуватися шляхом переводу для подальшого проходження служби в інші органи внутрішніх справ України, якими в даному випадку є Головне управління МВС України в Полтавській, Харківській, Сумській області та Чернігівській області, і саме Міністерство внутрішніх справ.

Позивачу жодної вакантної посади не пропонувалось, що не оспорювалось відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивача було звільнено незаконно, з порушенням встановленого законодавством порядку, а тому є достатні підстави скасування наказу та для поновлення позивача на посаді.

Суд зазначає, що частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами.

А згідно ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Проте, відповідачем не надано суду доказів правомірності свого рішення.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача про визнання наказу № 172 о/с від 10 вересня 2015 року в частині звільнення позивача є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача визнати незаконним та скасувати накази МВС України від 08 червня 2015 року №662 та від 22 червня 2015 року №741, суд зазначає, що вони задоволенню не підлягають, як недоведені щодо порушення особистих прав, свобод та інтересів позивача, які потребують судового захисту в розумінні ст. 2 КАСУ.

Відносно вимоги про визнання дії (бездіяльність) Головного управління МВС України в Харківській області в порушенні переважного права позивача на призначення на посаду в реорганізованому лінійному відділенні на станції Харків-Пасажирський протиправними, суд зазначає, що дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки призначення на посаду у реорганізованому відділенні передбачає певну процедуру без проведення якої таке переведення є неможливим. Поряд із цим суд звертає увагу, що капітан міліції ОСОБА_3 не зверталась в управління кадрового забезпечення ГУМВС України в Харківській області з проханням подальшого проходження служби до ГУМВС, а тому, суд в діях відповідача, Головного управління МВС України в Харківській області не вбачає протиправності.

Стосовно позовної вимоги позивача про стягнення з Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 11 вересня 2015 року по день поновлення на посад, суд зазначає, що відповідно до наказу УМВС на Південній залізниці від 21.03.2014 року № 45 о/с ОСОБА_1 з 20.03.2014 року до 02.01.2017 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

Згідно з пунктом 3.6.2. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 № 499, особам рядового і начальницького складу за час перебування у відпустці по догляду за дитиною грошове забезпечення не виплачується. Таким особам призначається державна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно із Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми". Вказане свідчить про відсутність факту вимушеного прогулу та безпідставність вимоги про його оплату, а отже дана позовна вимоги задоволенню не підлягає.

Щодо вимог позивача про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 15000 (п'ятнадцять тисяч) гривень моральної шкоди; спричиненої внаслідок вчинення незаконних дій МВС України та Управління МВС України на Південній залізниці, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (далі Постанова), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з пунктом 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивачем не доведено суду наявність моральної шкоди, її розмір та причинний зв'язок між діями відповідачів та моральною шкодою.

Отже, позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Також згідно статті 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 69-71, 94, 160 163, 167, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_2, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, третя особа - Державна казначейська служба України про визнання незаконними та скасування наказів, визнання дій (бездіяльності) протиправними, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення та моральної шкоди задовольнити частково.

Скасувати наказ Управління МВС України на Південній залізниці від 10 вересня 2015 року № 172 о/с в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора штабу лінійного відділу на станції Харків-Пасажирський Управління МВС України на Південній залізниці.

В іншій частині задоволення позовних вимог відмовити.

Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора штабу лінійного відділу на станції Харків-Пасажирський Управління МВС України на Південній залізниці виконується негайно.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні.

Якщо субєкта владних повноважень, у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя Спірідонов М.О.

Судді Зінченко А.В.

ОСОБА_4