Справа № 2-а-122/2010р.
Суддя: Суббота М. І.
Дата ухвалення: 2010-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Попаснянський районний суд Луганської області
Справа № 2-а-122/10р.
ПОСТАНОВА

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

26 березня 2010 року

Попаснянський районний суд Луганської області

в складі: головуючого судді

при секретарі

ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Попасна цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі та Управління праці та соціального захисту населення Попаснянської райдержадміністрації про стягнення недоплаченої одноразової щорічної грошової допомоги учаснику війни та про стягнення матеріальної і моральної шкоди , -

встановив:

Позивачка є учасницею війни, у звязку з чим та відповідно до вимог ст.14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту вона має право на щорічне отримання від держави одноразової грошової допомоги в розмірі 3-х мінімальних пенсій за віком.

В поданому позові позивачка просить

1.Визнати небезпечним злочином бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області та Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Лугансьої області щодо невиконання Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10 РП/2008.

2.3обов*язати УПСЗН Попаснянської РДА Луганської області перерахувати позивачці щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2008 рік у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком відповідно доч.5 ст.14 ЗаконуУкраїни» «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та від прожиткового мінімуму для осіб , які втратили працездатність, встановленого у розмірі 481грн. з 01.04.2008р.

3. Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Попаснянськоїрайонної державної адміністрації Луганської області на її користь недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2008 рік у сумі 1378грн.

4.Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області на її користь моральну шкоду у сумі 15000 грн. завдану через невиконання Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008р.

5.Стягнути з Управління Пенсійного Фонду УкраїниПопаснянського району Луганської області на її користь моральну шкоду у сумі 15000 грн. завдану через невиконання Рішення Конституційного суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008р.

6.Зобовязати УПСЗН Попаснянської РДА Луганської області та УПФУ в Попаснянському районі Луганської області сплатити зазначені суми з урахуванням будь-якого податку, який може підлягати сплаті з вказаних сум.

7. Постановити окрему ухвалу про притягнення до відповідальності посадових осіб УПСЗН Попаснянської РДА Луганської області та УПФУ Попаснянського району Луганської області за невиконання Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р.№10-рп/2008р

Справу позивачка просила розглянути в її відсутність

Представник відповідача УПСЗН заявлені позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необгрунтованість у звязку з тим, що виплата допомоги здійснювалась у розмірах, які були, передбачені Законом України Про Державний бюджет України на відповідний рік.

Представник відповідача УПФУ заявлені позовні вимоги не визнав , посилаючись на їх необгрунтованість у звязку з тим, що виплата допомоги здійснювалась у розмірах, які були передбачені Законом України Про Державний бюджет України на відповідний рік та справу просив розглянути в його відсутність.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно ст.71 ч.І КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ст.3 Конституції України «Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави».

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Згідно ч.2 та ч.З ст.22 Конституції України «Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняття нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод».

Відповідно до ч.І ст.64 Конституції України «Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Враховуючи вищенаведені Конституційні норми, суд також зазначає, що відповідно до і вимог ч.2-3 ст.2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ; права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної ; заміни. Нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. При ; цьому, згідно ст.14 наведеного вище Закону щорічно до 05 травня учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. При цьому, відповідно до ст.17-1 цього Закону виплати такої допомоги здійснюється органами праці та соціального захисту населення.

Із наданих ним документів (а.с.9) судом встановлено, що позивач в дійсний час є участником війни та перебуває на обліку у відповідача.

При цьому, розмір мінімальної пенсії за віком за станом на 05 травня 2008р. складав: 481грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведені вимоги діючого законодавства, які гарантують додаткові гарантії соціального захисту учасників війни, позивач у 2008р., повинен був отримати від відповідача разову грошову допомогу у сумі 1443грн. ( Зх 481грн.)

Але з заяви позивачки та заперечень відповідача, судом було встановлено, що фактично І позивач отримав у 2008р.таку допомогу у сумі - 65 грн.

Таким чином судом було встановлено, що фактично у 2008р. відповідачем було недоплачено позивачеві сума щорічної разової грошової допомоги у розмірі: 1443-65 = 1378грн.

Враховуючи вищенаведені вимоги діючого законодавства та норми Конституції України, перевіряючи доводи сторін, суд вважає, що такі дії відповідача дійсно порушили право позивача на отримання щорічної одноразової грошової допомоги в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, як передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх: соціального захисту», який в даному випадку є спеціальним Законом, який безпосередньо ! регулює існуючи правовідносини між позивачем та державою в особі її виконавчих органів. | При цьому суд зазначає, що із змісту Законів України Про Державний бюджет України,Ц якими встановлювався розмір щорічної разової грошової допомоги інвалідам війни, дані закони:;! про бюджет приймалися саме з реальних можливостей видатковой частини Державного і- бюджету України на відповідний рік, а розмір грошової допомоги, яку позивач щорічно А отримує від держави, набагато меньший від встановленого Законом розміру, що є істотним порушенням як вимог ст.ст.2,14 Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», так і вимог ст.22 Конституції України як Закону прямої дії, який має найвищий пріорітет перед іншими чинними нормативно-правовими актами України. При цьому суд також зазначає, що відповідно до ст.1 Протоколу №14 Європейської конвенції з прав людини державні органи, не можуть посилатись на брак коштів в бюджеті, як на причину невиконання своїх зобовязань. У звязку з чим суд вважає необгрунтованими посилки представників відповідача на правомірність його дій відповідно до Закону України Про Державний бюджет України. При цьому суд також зазначає, що за цей час Верховною Радою України не вносилось ніяких змін в частині застосування положеннь ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо розміру щорічної грошової допомоги.

У звязку з чим суд вважає заявлені позивачем позовні вимоги в частині виплати щорічної допомоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що до іншої частини вимог, суд вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити за необгрунтованністю.

Вирішуючи позов таким чином суд враховує, що відповідно до Декрету КМУ «Про державне мито» сторони звільнені від сплати судового збору, у звязку з чим суд вважає необхідним судові витрати, понесені по справі, віднести на рахунок держави.

На підставі викладенного, ст.ст.3,8,19,22,64 Конституції України, ст.1 Протоколу №14 Європейської конвенції з прав людини, ст.ст.2,13,17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22.10.1993р., Закону України Про пенсійне забезпечення №279 від 13.03.02р., Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування №1058- IV від 09.07.2003р., Закону України «Про внесення змін до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування №2291-IV від 23.12.2004р. та керуючись ст.ст.71,86,158-163,186 КАС України, суд -

Постановив:

Позов задовільнити в повному обсязі.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Попаснянської райдержадміністрації на користь ОСОБА_3 суму недоплаченої щорічної разової грошової допомоги за 2008р., у розмірі 1378 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

На постанову може бути подано заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення постанови та апеляційна скарга протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області через Попаснянський райсуд.

Суддя