Справа № 464/7434/15а,2а/464/183/15
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2016-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 р. Справа № 876/10534/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сихівського районного суду міста Львова від і від 29.09.2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова про визнання протиправними дій та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії,

В С Т А Н О В И В :

31.08.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова про визнання дій протиправними та зобов'язання відповідача перерахувати та виплачувати призначену пенсію державного службовця, починаючи 31.03.2010 року з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати в розмірі 90% середньомісячного заробітку, на який нараховано та утримано страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в період з 03.07.1978 року по 30.03.2010 року перебувала на державній службі та звільнена у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу». Під час призначення пенсії управлінням Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова не було враховано виплаченої їй матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати.

Постановою Сихівського районного суду міста Львова від і від 29.09.2015 року частково задоволено позовні вимоги. Визнано дії відповідача неправомірними та зобов'язано його, починаючи з 01.09.2015 року здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу як державному службовцю відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», з врахуванням до заробітку для обчислення пенсії суми виплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, суми індексації заробітної плати, грошової допомоги, на які нараховувались страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, в розмірі 90% середньомісячного заробітку державного службовця.

Не погоджуючись з прийнятим рішення суду першої інстанції, його оскаржила ОСОБА_1 Просить суд поновити строк звернення до суду та зобов'язати відповідача зідснити перерахунок та виплачувати спірну пенсію відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу», починаючи з 30.03.2010 року, а не з 01.09.2015 року, як визначив суд.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, у відповідності до ч.1 п.2 ст.197 КАС України, вважає за можливе розглядати справу у порядку письмового провадження та згідно ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

У справі встановлено, що в період з 03.07.1978 року по 30.03.2010 року ОСОБА_1 перебувала на державній службі та звільнена у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу». З 30.03.2010 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова та отримує пенсію, призначену відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу».

Як вбачається з відповіді УПФУ в Галицькому районі м. Львова, під час призначення позивачу спірної пенсії відповідачем до заробітку для обчислення пенсії не було включено суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, оскільки такі в поданій довідці не відображались.

Судом першої інстанції встановлено, що після 15.08.2015 року позивач звернулася до УПФУ в Галицькому районі м. Львова із заявою про перерахунок пенсії з врахуванням виплачених сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, грошової винагороди, надавши при цьому довідки про складові заробітної плати за № 1374/05-033/30 від 14.08.2015 року.

Разом з тим, листом від 25.08.2015 року № 53/К управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова відмовило позивачу у здійсненні перерахунку, мотивуючи свою відмову тим, що враховувати матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, індексацію заробітної плати в суму заробітної плати для обчислення пенсії немає підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо відмови в проведенні перерахунку та виплаті позивачу пенсії є неправомірними, оскільки виплати, які просить врахувати позивач, є складовими заробітної плати та повинні враховуватися при обчисленні розміру пенсії.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх правильними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» (у редакції, чинній на момент призначення спірної пенсії) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

У ч. 1 ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95 ВР «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною 2 ст. 33 Закону України «Про державну службу» передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, суми індексації заробітної плати входили до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, ст. 66 Закону України від 5.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема, до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права в справах подібної категорії міститься у постановах Верховного Суду України від 3 червня 2014 року (№ 21-134а14), від 20 лютого 2012 року, 14, 28 травня та 6 листопада 2013 року (№№ 21-430а11, 21-97а13, 21-125а13, 21-350а13 відповідно).

Відповідно до ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно зобов'язав відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу» із заробітної плати з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, сум індексації заробітної плати та інших виплат, з яких сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, починаючи з 01.09.2015 року.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апелянта в частині поновлення пропущеного строку звернення до суду та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії з 30.03.2010 року, так як про перерахунок та виплату спірної пенсії позивач звернулася до відповідача, як встановлено судом першої інстанції - після 15 серпня 2015 року.

Згідно положень ст. 84 Закону України «Про пенсійне забезпечення», які кореспондуються з положеннями ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», перерахунок призначеної пенсії провадиться з таких строків: при виникненні права на підвищення пенсії з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15-го числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15-го числа.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини 1 ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Сихівського районного суду міста Львова від 29.09.2015 в справі №464/7434/15-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після надіслання копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді Н.Г. Левицька

І. М. Обрізко