Справа № 810/5228/15
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 січня 2016 року м. Київ 810/5228/15
Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Панової Г.В., за участю секретаря судового засідання Волощук Л.В.,
представників сторін:
від позивача Примаченко А.В.,

від відповідача Хільчук О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1

до Київської обласної державної адміністрації

про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі- позивач) з позовом до Київської обласної державної адміністрації (далі-відповідач) про визнання протиправною відмови Київської обласної державної адміністрації в наданні дозволу на розробку документації з землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва орієнтовною площею 0,10 га, що розташована в адміністративних межах Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, за межами населеного пункту та зобов`язати відповідача надати зазначений дозвіл.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з вересня 2014 року та на час подання позовної заяви він є військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 , має статус учасника бойових дій, який відповідно до пункту 14 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» надає, серед інших, таку пільгу, як першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва. Також позивач зазначив, що ділянка яку він має бажання отримати під забудову рахується в складі земель Білоцерківського району (Фурсівська сільська рада), але фактично перебуває в межах м. Біла Церква, житлові будинки, будівлі та споруди колишнього військового містечка № 50 «Гайок» мають міську адресу та нумерацію, мережа комунікацій колишнього містечка є складовою міських комунікацій. У зв`язку з чим позивач важає, що питання виділення вказаної земельної ділянки, віднесено до компетенції відповідача, оскільки, відповідно до п. 5 статті 122 Земельного кодексу України, обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в адміністративному позові та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача не погодився з позовними вимогами позивача, подав письмові заперечення, в яких просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі. В обґрунтування доводів заперечень зазначив, що земельна ділянка про яку йде мова в зверненні позивача знаходиться за межами населеного пункту. Отже, відповідно до вимог статтей 38, 39, 122, 123 Земельного Кодекса України дана земельна ділянка не може бути передана у власність для індивідуального житлового будівництва.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 18.02.2015 позивач звернувся до Київської обласної державної адміністрації з заявою, в якій просив передати йому у власність земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва площею 0,10 га та надати дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки на території земель Фурсівської сільської ради Білоцерківського району за межами с. Фурси, але в межах м. Біла Церква Київської області, вул. Гайок (Житловий масив «Гайок»).

В заяві позивач вказав, що відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.12.1997 № 747-р вся соціальна сфера колишнього військового містечка № 50 Гайок (далі землі містечка № 50 Гайок) була передана до комунальної власності, відповідно до Положення Про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ і організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.11.1995 № 891.

Листом від 02 березня 2015 року за № 27.538.2 відповідачем на вищезазначену заяву позивача, надано відповідь з урахуванням Листа Головного управління Держземагенства у Київській області від 12.03.2015 № Н-166/0-379/6-15, в якій відповдач рекомендував заявнику для вирішення питання, порушеного в його листі, звернутись до відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до Листа Головного управління Держземагенства у Київській області від 12.03.2015 № Н-166/0-379/6-15, зазначена в зверненні гр. ОСОБА_1 земельна ділянка знаходиться на території Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області та не входить до території м. Біла Церква і не може бути використана для передачі у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва.

Також, даним листом зазначено, що згідно проекту формування території та встановлення меж Фурсівської сільської ради зазначена земельна ділянка відноситься до лісовкритих площ, які рахуються в землях запасу (колишні землі Міністерства оборони України) за межами населеного пункту, в адміністративних межах Фурсівської сільської ради Білоцерківського району.

Крім того, відповідно до змісту даного листа, Територіальним органом Держземагенства у Київській області сформовано 39 земельних масивів загальною площею 632,7 га. Це земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів.

Тому, гр. ОСОБА_1 , або уповноважена ним особа, для отримання земельної ділянки у власність для ведення садівництва із земель сільськогосподарсьго призначення державної власності, взмозі подати відповідне клопотання до Головного управління Держземагенства у Київській області.

Також в матеріалах справи міститься відповідь Голови Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області на звернення ОСОБА_1 щодо виділення земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво від 18.03.2015 № 27.432, яка була направлена позивачу та Голові Київської обласної державної адміністрації. Відповідно до якої, повідомляється настпуне: «За інформацією управління Держземагенства в Білоцерківському районі відповідно до статті 38 Земельного кодекса України до земель житлової забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель та споруд, інших об`єктів загального користування.

При цьому, як зазначено у ст. 39 того ж Кодексу, використання земель житлової та громадської забудови має здійснюватися відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Таким чином, Земельним кодексом України встановлено, що по-перше, житлове будівництво дозволяється на землях житлової і громадської забудови, які, по-друге, знаходяться в межах населених пунктів.

Тому, законних підстав для відведенення земельної ділянки у власність для житлового будівництва за межами населеного пункту не має.»

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, - учасникам бойових дій надаються пільги у формі першочергового забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Згідно із ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, - громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до статті 38 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Згідно до статтею 39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 122 Земельного кодекса України визначені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, відповідно до яких:

1. Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

2. Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб.

3. Районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) ведення водного господарства;

б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті;

в) індивідуального дачного будівництва.

4. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

5. Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

6. Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у межах їхніх територій передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Статтею 123 Земельного кодексу України визначено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування.

Відповідно до ч. 2 статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно із ч. 3 статті 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Отже, враховуючи той факт, що земельна ділянка, яку ОСОБА_1 просить виділити йому для будівництва та обслуговування жилого будинку знаходиться за межами населеного пункту, про що офіційно повідомило Головне управління Держземагенства у Київській області в листі від 12.03.2015 (а.с. 44), суд дійшов висновку, що Київська обласна державна адміністрація, відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва орієнтовною площею 0,10 га, що розташована в адміністративних межах Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, діяла у межах та у спосіб визначений чинним законодавством України, оскільки відповідно до вимог статті 38 Земельного кодексу України земельна ділянка саме з таким цільовим призначенням не може бути передана у власність.

При цьому, посилання позивача у позовній заяві на Положення Про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ і організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.11.1995 № 891 не приймаються судом до уваги, оскільки вказане положення не ругулює земельні правовідносини і стосується саме житлового фонду.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, покладений на суб`єкта владних повноважень даною нормою тягар доказування правомірності своїх дій не звільняє позивача від обов`язку доказування своїх тверджень чи заперечень. Водночас, позивачем не було доведено обгрунтвоаності позовних вимог.

З огляду на викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб`єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а доказів понесення ним інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову, - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний су.
Згідно з частиною другою статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 29 січня 2016 р.