Справа № 806/1470/14
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року м. Київ К/800/38416/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за

касаційною скаргою Заступника прокурора Житомирської області

на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2014 року

у справі № 806/1470/14

за позовом Прокурора Житомирського району

до Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області,

треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

Прокурор Житомирського району звернувся до суду з адміністративним позовом до Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Новогуйвинської селищної ради № 567 від 22 січня 2014 року.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що судами не надано належної оцінки доказам, що підтверджують обставину віднесення земельних ділянок, виділених третім особам, до земель загального користування, які в свою чергу не можуть передаватись у приватну власність.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Судами встановлено, що 29 жовтня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до Голови Новогуйвинської селищної ради із заявами про надання дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1.

Рішенням 33 сесії Новогуйвинської селищної ради № 567 від 22 січня 2014 року «Про надання дозволу на розробку проектів детального планування та відведення земельної ділянки у власність громадянам» надано дозвіл на розробку проекту детального планування території земельної ділянки та проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3, кожному, для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтованою площею 0,1500 га за адресою АДРЕСА_1.

Прокурор Житомирського району, вважаючи вказане рішення протиправним, звернувся до суду з даним позовом про його скасування.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що прокурором не доведено обставину віднесення земельних ділянок, що виділені спірним рішенням, до земель загального користування, а саме «майдан», відтак відсутні підстави для скасування спірного рішення.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком судів та зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За змістом ч.ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Зі змісту наведених норм вбачається, що підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

За змістом ст. 17 Закону України «Про основи містобудування» містобудівна документація - затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій.

Містобудівна документація є основою, зокрема, для: підготовки вихідних даних для розробки землевпорядної документації; вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор вказав, що земельні ділянки, виділені третім особам, знаходяться на землях загального користування населених пунктів, а саме є майданом.

Як вірно вказано судами та відповідно до цитованих норм, належним доказом віднесення земельної ділянки до земель загального користування населеного пункту є відповідна містобудівна документація, в тому числі генеральний план населеного пункту, що є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту (ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

З урахуванням встановленої судами обставини, що генеральний план смт. Гуйва не виготовлявся, а також за умов відсутності іншої містобудівної документації зазначеного населеного пункту, твердження про віднесення земельних ділянок, виділених третім особам, до земель загального користування смт. Гуйва, є необґрунтованим та передчасним.

Посилання прокурора на лист Управління держземагентства у Житомирському районі Житомирської області від 14 лютого 2014 року № 613 та відомості проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки ОСОБА_4 в 2005 році обґрунтовано не взято судами до уваги з огляду на те, що вказаний лист та відомості не є належними та допустимими доказами, що підтверджують обставину віднесення земельних ділянок до земель загального користування населеного пункту.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. Судами ухвалено законні та обґрунтовані рішення, які постановлені з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Відповідно до ч. 3 ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 2211, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області відхилити.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: