Справа № 808/8396/15
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2015-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2015 року о/об 14 год. 02 хв.Справа № 808/8396/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області, ОСОБА_2 виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55), про визнання незаконним та скасування наказу та про поновлення на службі,

за участю:

Позивача - ОСОБА_3

( особа посвідчується паспортом серія СВ № 237799);

Представника позивача ОСОБА_4

(діє на підставі угоди 10-10/2015 від 10.10.2015);

Представника відповідача ОСОБА_5

(діє на підставі довіреності № 1/12-25 від 17.11.2015);

Представника відповідача-2 ОСОБА_6

(діє на підставі довіреності № 7/15-6184 від 21.12.2015), -

ВСТАНОВИВ:

19 жовтня 2015 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі суд) надійшов адміністративний позов від ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (далі відповідач-1), ОСОБА_2 виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55) (далі відповідач-2), в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати Наказ начальника Управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області № 265о/с від 15 вересня 2015 року в частині звільнення - капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 (М-135485), оперуповноваженого (по боротьбі з незаконним обігом наркотичних засобів) оперативного відділу ОСОБА_2 виправної колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№55) у запас Збройних Сил України на підставі пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України.

- зобов'язати управління ДПтС України в Запорізькій області поновити - ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого (по боротьбі з незаконним обігом наркотичних засобів) оперативного відділу ОСОБА_2 виправної колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№55).

- стягнути з ОСОБА_2 виправної колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№55) на мою користь середньомісячну заробітну плату (грошове утримання) за час вимушеного прогулу з дня звільнення і по день поновлення на посаді у сумі 3700 (три тисячі сімсот) грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що звільнення за пунктом 66 Положення може мати місце лише тоді, коли достеменно доведено, що особа скоїла проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Позивач вказує на те, що такий вид припинення служби в органах внутрішніх справ, як звільнення за пунктом 66 Положення є самостійною й спеціальною підставою для звільнення осіб рядового і начальницького складу й факт скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, який став підставою для звільнення, повинен бути доведеним. Позивач зазначає, що виходячи із тексту Висновку про проведення службового розслідування, факти вчинення ОСОБА_1 дій, що дискредитують звання рядового і начальницького складу виявлено не було.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні заперечив проти позову з підстав викладених у письмових запереченнях від 22 грудня 2015 року вх.№53628 відповідно до яких зазначає, що оскаржуване позивачем звільнення відбулося у зв'язку із скоєнням ним дисциплінарного проступку, що призвело до втечі засуджених ОСОБА_2 виправної колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№55) із охоронюваної території та дискредитувало звання рядового і начальницького складу осіб Державної кримінально-виконавчої служби України та Державної кримінально-виконавчої служби України в цілому. Зазначає, що своїми діями ОСОБА_1 спричинив суттєву матеріальну шкоду державним інтересам у вигляді підриву авторитету та престижу правоохоронного органу - установи виконання покарань, в особі Державної кримінально-виконавчої служби України, а також званню рядового і начальницького складу осіб Державної кримінально-виконавчої служби України. Зазначає, що непрофесійні дії позивача мали негативний наслідок і для цивільного населення, оскільки засудженими після вчинення групової втечі було здійснене ще одне кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 187 КК України (розбій). Ними був вчинений напад на громадянина, шляхом нанесення йому тілесних ушкоджень та заволодіння його особистим майном. Вважає, що оскаржуваний наказ управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області від 15 вересня 2015 року №265 о/с прийнятий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а відтак є правомірним, тому за цих обставин позовні вимоги ОСОБА_1, щодо скасування цього наказу є такими, що не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні представник відповідача-1 проти позову заперечив у повному обсязі та просив суд відмовити у його задоволенні.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні заперечив проти позову з підстав викладених у письмових запереченнях від 22 грудня 2015 року вх.№56066 відповідно до яких зазначає, що звільнення ОСОБА_1 із Державної кримінально-виконавчої служби України відбулося у відповідності до вимог чинного законодавства України. Зазначає, що позивачем було грубо порушено вимоги діючого законодавства, як особи, яка представляла інтереси держави в особі Державної кримінально-виконавчої служби України, оскільки дана надзвичайна подія набула великого розголосу в засобах масової інформації, чим підірвала довіру, репутацію та надійність Державної кримінально - виконавчої служби України в цілому. Також зазначає, що позивач безпідставно вимагає зобов'язати відповідача-2 сплатити йому суму компенсації грошового й речового забезпечення за час, на власну думку позивача, «вимушеного прогулу», оскільки грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається ДПтС України відповідно до їх закупівельної вартості. Особам, які звільняються із служби через службову невідповідність; за порушення дисципліни; за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу; у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення, речове майно особистого користування не видається, а вартість виданих предметів, строк носіння яких не закінчився, утримується із зазначених осіб з урахуванням зносу.

Представник відповідача-2 проти позову заперечив у повному обсязі та просив суд відмовити у його задоволенні.

Відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) сторонам проголошено вступну та резолютивну частину постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Відповідно до статті 41 КАС України, у судовому засіданні здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: комплексу «Камертон».

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши наявні матеріали та фактичні обставини справи, перевіривши їх наявними у справі доказами, суд з'ясував наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України з 24 травня 2011 року по 15 вересня 2015 рік.

13 вересня 2015 року у ОСОБА_2 виправній колонії (№55) сталася надзвичайна подія - двоє засуджених, які утримувались у вищезазначеній виправній колонії, скоїли втечу, а саме засуджені відділення соціально-психологічної служби №3 ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження порядку про проведення службових розслідувань в Державній кримінально - виконавчій службі України» від 12 березня 2015 року №356/5, а саме розділу III, наказом ОСОБА_2 виправної колонії (№55) «Про проведення службового розслідування» від 14 вересня 2015 року №301/ОД проведено службове розслідування.

За результатами проведеного службового розслідування 14 вересня 2015 року було складено висновок службового розслідування за фактом вчинення групової втечі з - під варти засудженими до позбавлення волі: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 з ОСОБА_2 виправної колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№55), відповідно до якого було встановлено, що дана подія стала можливою через слабкий нагляд за засудженими, тобто неналежне виконання своїх посадових обов'язків працівниками ОСОБА_2 виправної колонії (№55), в тому числі капітаном внутрішньої служби ОСОБА_1, оперуповноваженим (по боротьбі з незаконним обігом наркотичних засобів) оперативного відділу.

Разом з тим, 14 вересня 2015 року Наказом №263/ос «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», визначено, що за недостатню оперативну обізнаність про процеси, що відбуваються у середовищі засуджених установи, ігнорування вимог пункту 86 Інструкції з організації нагляду за засудженими, які відбувають покарання у кримінально-виконавчих установах, затвердженої наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 22 жовтня 2004 року № 205, в частині не вжиття заходів щодо недопущення засудженими порушень встановленого порядку відбування покарання, під час чергування у складі оперативної групи капітана внутрішньої служби ОСОБА_1, оперуповноваженого (по боротьбі з незаконним обігом наркотичних засобів) оперативного відділу ОСОБА_2 виправної колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№55), звільнити з Державної кримінально-виконавчої служби України за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового та начальницького складу передбаченого статтею 66 Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

15 вересня 2015 року Наказом №265о/с начальника управління полковником внутрішньої служби «По особовому складу» у відповідності з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено у запас Збройних Сил України за пунктом 66 (за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 (М-135485), оперуповноваженого (по боротьбі з незаконним обігом наркотичних засобів) оперативного відділу ОСОБА_2 виправної колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№55).

Не погоджуючись з таким діями Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області, ОСОБА_2 виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55) позивач звернувся із позовом до суду.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, а також представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначені Законом України «Про Державну кримінально виконавчу службу України» № 2713-IV від 23 червня 2005 року (в редакції на час винесення спірного наказу).

В запереченнях відповідачем 1 зазначено права та обовязки посадових і службових осіб органів і установ виконання покарань визначених статтею 18 наведеного Закону.

Разом з іншими обовязками посадові і службові особи установ виконання покарань зобовязані: 6) забезпечувати правопорядок, додержання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах і на прилеглих до них територіях та вимагати від засуджених і осіб, узятих під варту, інших осіб виконання ними обов'язків, установлених законом; 8) забезпечувати безпеку засуджених і осіб, узятих під варту, персоналу і громадян, які перебувають на території установ виконання покарань та слідчих ізоляторів; 10) запобігати вчиненню кримінальних правопорушень та дисциплінарних проступків в органах і установах виконання покарань та слідчих ізоляторах; приймати і реєструвати заяви та повідомлення про кримінальні правопорушення і події, своєчасно приймати щодо них рішення; 11) забезпечувати охорону, ізоляцію та нагляд за засудженими і особами, узятими під варту; здійснювати заходи щодо розшуку осіб, які вчинили втечу з установ виконання покарань і слідчих ізоляторів, та засуджених, які ухиляються від покарань, не пов'язаних з позбавленням волі; 12) виявляти, припиняти кримінальні правопорушення, вчинені в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, брати участь в їх розкритті у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України; 14) виявляти причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних правопорушень і порушень режиму в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах, а також вчиненню кримінальних правопорушень засудженими до покарань, не пов'язаних з позбавленням волі, вживати в межах своїх повноважень заходів до їх усунення.

Також, зазначено, що посадові особи і службові особи органів і установ виконання покарання мають право: 1) вимагати від засуджених, осіб, узятих під варту, та інших осіб, які перебувають на території та в приміщеннях органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, додержання норм кримінально-виконавчого законодавства; запроваджувати в установленому законом порядку режим особливих умов в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах; 7) застосовувати і використовувати фізичну силу, спеціальні засоби і зброю на підставах і в порядку, передбачених Законом України «Про міліцію» та іншими законами України; 8) здійснювати оперативно-розшукові заходи згідно із законами України.

Суд зазначає, що наведені права та обовязки є загальними для посадових і службових осіб органів і установ виконання покарання при виконані завдань та повноважень покладених на Державну кримінально виконавчу службу України.

Коло прав та обовязків позивача визначено посадовою інструкцією оперуповноваженого оперативного відділу ОСОБА_2 виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області по боротьбі з незаконним обігом наркотичних речовин (посадова інструкція має гриф «для службового користування» та долучена до матеріалів справи).

11 вересня 2015 року відповідно до наказу начальника ОСОБА_2 виправної колонії (№55) № 255 «Про забезпечення охорони та нагляду на добу» затверджено склад чергової зміни та варти на 12 вересня 2015 року.

Згідно наведеного наказу позивач заступив на добове чергування у складі оперативної групи: капітана внутрішньої служби ОСОБА_1, капітана внутрішньої служби ОСОБА_9, майор внутрішньої служби ОСОБА_10

Відповідно до вимог пункту 86 «Інструкції з організації нагляду за засудженими, які відбувають покарання у кримінально виконавчих установах», затвердженої наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань № 205 від 22 листопада 2004 року, особи які входять до складу оперативної групи зобовязані:

86.1. Здійснювати нагляд за поведінкою засуджених на закріплених обєктах, вживати заходів щодо недопущення порушення ними встановленого порядку відбування покарання.

86.2. Вимагати від засуджених виконання встановленого для них розпорядку дня та правил поведінки. Складати на осіб, які вчинили правопорушення, відповідні документи і доповідати черговому помічнику начальника установи.

86.3. Знати особливості оперативної обстановки на обєкті обслуговування, ймовірні місця переховування засуджених, чисельність осіб, схильних до втечі, нападу на персонал, захоплення заручників, місця їх перебування, особисті дії у складі оперативної групи на випадок ускладнення оперативної обстановки, а також дотримуватись заходів особистої безпеки, встановленого порядку та підстав застосування спеціальних засобів та фізичної сили.

86.4. У разі необхідності, за вказівкою чергового помічника начальника установи, здійснювати перевірку засуджених, їх обшуки, проводити огляд їх особистих речей та місць перебування, надавати допомогу молодшим інспекторам у забезпечені належного нагляду та правопорядку на окремих обєктах або дільницях.

86.5. Доповідати черговому помічнику начальника установи про стан правопорядку на закріпленому обєкті через кожні 2 години, а при надзвичайній події негайно.

86.6. Давати вказівки старшим днювальним, днювальним по гуртожитку та іншим засудженим, які здійснюють роботу з господарського обслуговування установи, щодо підтримання належного порядку у приміщеннях і на території установи та вимагати їх виконання. У нічний час з відбою до підйому здійснювати обхід жилих приміщень засуджених, перевіряти наявність їх на спальних місцях, про що робити записи у журналах перевірки.

86.7. Залишати визначене місце несення служби (обєкт нагляду) тільки з дозволу чергового помічника начальника установи.

Представником відповідача 1, в судовому засіданні, надано пояснення стосовно допущеного ОСОБА_1 дисциплінарного порушення (вчинку). Так, ОСОБА_1 із-за особистої службової недбалості не було вжито жодних необхідних дій та заходів, що повинні були б попередити злочин та що передбачені обовзками, як для оперуповноваженого оперативного відділу установи виконання покарання так і обовязками члена оперативної групи установи виконання покарань, та службової особи установи виконання покарань щодо обовязку забезпечення правопорядку, додержання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку в установі. Натомість, всупереч вимогам чинного законодавства України та організаційно-розпорядчих документів ДПтС України, позивач після бесіди з засудженими, які перебували в стані алкогольного спяніння, відпустив їх та наказ ідти спати, замість поміщення їх до дисциплінарного ізолятору, в наслідок чого ними було здійснено втечу з під варти, шляхом подолання основної огорожі охороняємої території установи.

Але, зазначені пояснення суперечать «Правилам внутрішнього розпорядку установ виконання покарань», затверджених наказом Міністерства юстиції України № 2186/5 від 29 грудня 2014 року (далі за текстом Правила).

Пунктом 5 Розділу XXV Правил передбачено, що підставою для приймання та тримання засуджених у ДІЗО, карцерах та ПКТ (ОК) є постанова про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань (додаток 29) або постанова про переведення засудженого в приміщення камерного типу (окрему камеру) установи виконання покарань (додаток 30), винесена начальником установи виконання покарань або особою, яка виконує його обовязки, з визначенням строку тримання після перевірки пояснень засуджених по суті допущених правопорушень. Постанова оголошується засудженому під особистий підпис. Перед поміщенням засуджених у ДІЗО, карцер, ПКТ (ОК) начальник медичної частини (черговий лікар) зобовязаний провести їх огляд. У разі неможливості тримання засудженого у ДІЗО, карцері, ПКТ (ОК) за станом здоровя начальник медичної частини (черговий лікар) робить відмітку про переведення його до медичної частини установи виконання покарань на зворотному боці постанови.

На підставі абзацу 4 пункту 5 наведених Правил встановлено, що у разі відсутності начальника установи виконання покарань у термінових випадках, коли іншими заходами попередити злочин або грубе порушення неможливо, засуджені можуть бути поміщені в ДІЗО або в карцери до прибуття начальника установи або особи, яка виконує його обовязки, але не більше ніж на 48 годин з урахуванням святкових, неробочих і вихідних днів, за постановою про тимчасове поміщення до 48 годин засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань (додаток 31), винесеною черговим помічником начальника установи.

Тобто, поміщення засудженого до дисциплінарного ізолятору та визначення наявності алкогольного спяніння не входить до повноважень позивача на час несення служби у добовому наряді.

З матеріалі службових перевірок встановлено, що засуджені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були доставлені до чергової части установи для зясування обставин. Черговий помічник начальника установи або його заступники були обізнані про вчинення засудженими порушення правил внутрішнього розпорядку, але належних дій не вчинили.

Позивач надав пояснення, що дійсно за вказівкою керівництва чергової частини проводив співбесіди з засудженими ОСОБА_8 та ОСОБА_7, але не в своєму кабінеті, а в черговій частині. Вказівок щодо складання будь-яких документів не надходило. Позивач зазначив, що і не повинен був складати відповідних рапортів стосовно пригоди яка сталась, оскільки затримання засуджених на території установи здійснили молодші інспектори. Засуджені ОСОБА_8 та ОСОБА_7, під час співбесіди, або інші інформації стосовно можливої втечі не надавали.

Втеча засуджених відбулась 13 вересня близько 04 години 25 хвилин, шляхом подолання основної огорожі та рубежів лінії охорони на дільниці № 5.

Відповідно до висновку службового розслідування за фактом вчинення групової втечі з під варти засудженими до позбавлення волі ОСОБА_8, ОСОБА_7 з ОСОБА_2 виправної колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№55) від 14 вересня 2015 року встановлено, що у період часу з 04 години до 5 години сигналізація на ділянці № 5 спрацьовувала більше десяти разів, але вжитими заходами, які визнані неналежними, виявити спробу втечі не вдалось.

З проведеного аналізу встановлених обставин та матеріалів справи суд дійшов до висновку, що причинний звязок між діями позивача та наслідками (втеча засуджених) відсутній.

Відповідно до Закону України «Про Державну кримінально виконавчу службу України», на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

Пунктом 66 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29 липня 1991 року встановлено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Статтею 2 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ» №3460-IVвід 22 лютого 2006 року встановлено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Виходячи зі змісту статті 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до положень статті 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Необхідно зазначити, що наявність проступку, за вчинення якого звільнений позивач повинна бути доведена певними доказами, при цьому обов'язок доведення факту скоєння дисциплінарного проступку покладається на орган, який приймає рішення щодо притягнення працівника до відповідальності.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи встановлені обставини, перевіривши матеріали справи судом встановлено, що відповідач 1 прийняв рішення про звільнення відповідача без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття цього рішення.

Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки відповідачами не доведено вчинення ОСОБА_3 вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу ДПтС України.

За приписами пункту 24 Положення, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обовязків, але не більш як за один рік.

Зважаючи на те, що обґрунтованих підстав для звільнення позивача не було, останній підлягає поновленню на посаді оперуповноваженого (по боротьбі з незаконним обігом наркотичних засобів) оперативного відділу ОСОБА_2 виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55).

На підставі довідки № 141 від 28 грудня 2015 року виплаті позивачу підлягає сума у розмірі 9 412 грн. 62 коп.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 4, 7 12, 14, 86, 158 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Наказ начальника Управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області № 265о/с від 15 вересня 2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 - капітана внутрішньої служби (М-135485), оперуповноваженого (по боротьбі з незаконним обігом наркотичних засобів) оперативного відділу ОСОБА_2 виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області України в Запорізькій області (№55) у запас Збройних Сил України на підставі пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України.

Зобов'язати Управління Державної пенітенціарної служби України у Запорізькій області поновити ОСОБА_1 - на посаді оперуповноваженого (по боротьбі з незаконним обігом наркотичних засобів) оперативного відділу ОСОБА_2 виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55).

Стягнути з ОСОБА_2 виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55) на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату (грошове утримання) за час вимушеного прогулу з дня звільнення і по день поновлення на посаді у сумі 9412,62 грн.(девять тисяч чотириста дванадцять гривень 62 копійки).

Звернути постанову до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого (по боротьбі з незаконним обігом наркотичних засобів) оперативного відділу ОСОБА_2 виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55) та виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 3696,16 грн. (три тисячі шістсот девяносто шість гривень 16 копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до частини 1 статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами встановленими статтями 185-186 КАС України.

Постанова буде складено у повному обсязі відповідно до частини 3 статті 160 КАС України, протягом пяти днів.

Суддя Д.В. Татаринов