Справа № 823/5157/15
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/5157/15 Головуючий у 1-й інстанції: Гаврилюк В.О. Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
У Х В А Л А
02 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Пилипенко О.Є.
суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,
при секретарі - Грабовській Т.О.,
за участю представника позивача - Павленко Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква Міністерства оборони України, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання незаконними дій, скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А:
У жовтні 2015 року позивач ОСОБА_1 , звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква Міністерства оборони України, третя особа: ОСОБА_2 , в якому просить:
визнати незаконними дії житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 ;
скасувати рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 17.03.2015 в частині дати постановки на облік в списках на отримання службового житла сім`ї прапорщика ОСОБА_1 згідно рапорту № 355 від 21.05.2013;
скасувати рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 19.10.2015 про залишення дати постановки в списках на отримання службового житла сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_1 згідно рапорту № 355 від 21.05.2013;
зобов`язати житлову комісію Військової частини НОМЕР_1 , квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква Міністерства оборони України зарахувати прапорщика ОСОБА_1 в черзі на отримання службового житла в списках військової частини НОМЕР_1 з урахуванням часу подання рапорту на забезпечення службовою житловою площею сім`ї ОСОБА_2 , тобто з 28.12.2006.
Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.
Заслухавши суддю-доповідача, думку представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Приймаючи рішення про відмову в задоволення позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що приймаючи рішення про відмову прапорщику ОСОБА_1 в зарахуванні її в черзі на отримання службового житла датою написання рапорту її чоловіком, який втратив право на отримання службового житла, житлова комісія діяла в межах та відповідно до чинного законодавства.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 28.12.2006 ОСОБА_2 , як військовослужбовець, подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 , в якому просив розглянути питання про надання йому службового житла в місті Черкаси, склад сім`ї: дружина ОСОБА_1 , син ОСОБА_3 .
Наказом командувача Повітряних сил Збройних сил України (по особовому складу) від 11 листопада 2010 року № 609 майора ОСОБА_2 відповідно до частини 6 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я.
21.05.2013 ОСОБА_1 подала рапорт на отримання службового житла.
Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 (протокол № 7 від 17 березня 2015 року) постановлено, що майор запасу ОСОБА_2 втратив право на отримання службового житла, але згідно рапорту дружини (від 21.05.2013) постановлено залишити в черзі на отримання службового житла зі складом сім`ї три особи: прапорщик ОСОБА_1 , майор запасу ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 .

19.10.2015 ОСОБА_1 подала рапорт про зміну дати постановки її сім`ї на облік для отримання службового житла з 21.05.2013 на 28.12.2006, тобто датою подання рапорту на отримання службового житла її чоловіком.

Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 (протокол № 21 від 19 жовтня 2015 року) постановлено залишити дату постановки в списках на отримання службового житла згідно рапорту прапорщика ОСОБА_1 від 21.05.2013 без змін, оскільки відсутній механізм постановки одного з подружжя на облік потребуючих отримання службового житла датою зарахування в списки іншого з подружжя, після втрати права на отримання службового житла.

Вважаючи зазначене рішення протиправним, позивач звернулася до адміністративного суду з цим позовом.

Обговорюючи правомірність вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-XII визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Абзац 1 пункту 1 статті 12 вказаного Закону передбачає, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами, а згідно абзацу 3 пункту 1 цієї статті військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Відповідно до абзацу 7 пункту 1 статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі, звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей визначає Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 (далі Порядок).

Пунктом 7 Порядку передбачено, що військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності у них за місцем проходження служби житла для постійного проживання забезпечуються службовими житловими приміщеннями.

Пункт 12 Порядку передбачає, зокрема, що службові житлові приміщення надаються військовослужбовцям згідно з рішенням командира військової частини, яке погоджується з квартирно-експлуатаційним органом, за місцем проходження ними військової служби.

Відповідно до пункту 14 Порядку службове житлове приміщення надається військовослужбовцю на всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним (у тому числі на дружину (чоловіка) і неповнолітніх дітей, які проживають окремо від військовослужбовця в даному або іншому населеному пункті). Члени сім`ї військовослужбовця дають письмову згоду на проживання в службовому житловому приміщенні. Військовослужбовець та повнолітні члени його сім`ї беруть письмове зобов`язання щодо звільнення службового житлового приміщення в передбачених законодавством випадках.

Згідно пункту 21 Порядку при звільненні з військової служби військовослужбовець підлягає виселенню із службового житлового приміщення з усіма членами сім`ї, якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081 Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями та з метою приведення нормативно-правових актів Міністерства оборони України у відповідність з чинним законодавством наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 року за № 24/20337, затверджена Інструкція про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі Інструкція).

Зокрема порядок забезпечення службовими жилими приміщеннями визначає Розділ ІІІ вказаної Інструкції.

Так, Пункт 1.3 Інструкції передбачає, зокрема, що забезпечення жилими приміщеннями здійснюється шляхом надання службових жилих приміщень військовослужбовцям.

Пунктом 3.1 Інструкції передбачено, зокрема, що: військовослужбовці та члени їх сімей, за відсутності в них за місцем проходження служби жилого приміщення, мають право на отримання службових жилих приміщень; службове жиле приміщення надається під час виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби; службове жиле приміщення надається військовослужбовцю на підставі рапорту на отримання службового житла, облікованого в журналі реєстрації рапортів військовослужбовців щодо надання службових жилих приміщень.

Відповідно до пункту 3.3 Інструкції службові жилі приміщення надаються військовослужбовцям за місцем проходження ними військової служби шляхом видання на підставі списку розподілу службової житлової площі в гарнізоні наказу начальника гарнізону. У гарнізоні міста Києва службові житлові приміщення надаються військовослужбовцям шляхом затвердження Міністром оборони України Списку розподілу службової жилої площі.

При цьому згідно пункту 3.11 Інструкції службове жиле приміщення надається незалежно від перебування військовослужбовця на квартирному обліку та без урахування пільг, передбачених під час забезпечення громадян житлом.

За приписами пункту 3.16 Інструкції особа, звільнена з військової служби, яка має вислугу менше ніж 10 років, підлягає виселенню зі службового жилого приміщення з усіма членами сім`ї, які з нею проживають, крім випадків, передбачених чинним законодавством.

З аналізу наведених вище норм убачається, що право на службове жиле приміщення виникає на підставі рапорту військовослужбовця та припиняється після звільнення з військової служби.

Наведені вище нормативно-правові акти не встановлюють можливості продовжити право на отримання службового житла членами сім`ї військовослужбовця на підставі рапорту останнього, натомість прив`язують таке право саме до військовослужбовця, що звернувся із рапортом.

При цьому, як вірно зауважено судом першої інстанції, до спірних правовідносин не можна застосувати приписи пункту 2.10 Інструкції, оскільки даний пункт регулює питання зарахування на квартирний облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, що є відмінним від службового житла.

Також, колегія суддів критично оцінює доводи апелянта в частині не врахування, що ОСОБА_2 перебуває на квартирному обліку для поліпшення житлових умов, так як право на поліпшення житлових умов та право на отримання службового житла є відмінними і не залежать один від одного.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що приймаючи рішення про відмову прапорщику ОСОБА_1 в зарахуванні її в черзі на отримання службового житла датою написання рапорту її чоловіком, який втратив право на отримання службового житла, житлова комісія діяла в межах та відповідно до чинного законодавства.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення 02.02.2016 року.

.

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Шелест С.Б.

Глущенко Я.Б.