Справа № 809/1284/13-а
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року Справа № 876/12058/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гудима Л.Я.,Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Бедрій Х.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Малого підприємства «Бескиди» на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.07.2013 року у справі за позовом Малого підприємства «Бескиди» до начальника відділу Держземагентства у Долинському районі Івано-Франківської області ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

22.04.2013 року мале підприємство «Бескиди» (далі - позивач) звернулося з адміністративним позовом до начальника відділу Держземагентства у Долинському районі Івано-Франківської області ОСОБА_1 (далі - відповідач) та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просило визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у реєстрації дублікату Державного акту серії НОМЕР_1 від 16.05.2003 року на право постійного користування земельною ділянкою МП «Бескиди», площею 0,35 га в с.Мала Тур'я Долинського району Івано-Франківської області та несвоєчасної відповіді на заяву МП «Бескиди», зобов'язати відповідача організувати реєстрацію дублікату Державного акту з дотриманням вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051 «Про порядок ведення державного земельного кадастру». Також просить зобов'язати відповідача вказати на титульній сторінці дублікату державного акту НОМЕР_1 замість якого акту його видано та вказати дату видачі, організувати внесення цього дублікату Державного акту у Земельний кадастр під новим номером з дотриманням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051 «Про порядок ведення державного земельного кадастру».

В обґрунтування вимог зазначає, що відповідач протиправно та умисно ухиляється від виконання покладених на нього обов'язків та, згідно поданої заяви позивача, не здійснив реєстрацію дубліката державного акту МП «Бескиди» НОМЕР_1 від 16.05.2003 року на право постійного користування землею. Такі дії вважає порушенням прав позивача, що вчинені всупереч вимогам постанови Кабінету Міністрів України за №1051 від 17.10.2012 року.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.07.2013 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність начальника відділу Держземагентства у Долинському районі Івано-Франківської області ОСОБА_1 щодо неналежного розгляду заяви малого підприємства «Бескиди» за №45 від 05.02.2013 року про реєстрацію дублікату державного акту на право постійного користування землею. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Малим підприємством «Бескиди» подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана постанова в частині відмовлених позовних вимог прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її частково скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю з підстав зазначених в апеляційній скарзі.

Зокрема звертає увагу суду на те, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання відповідача організувати внесення дублікату Державного акту МП «Бескиди» у Земельний кадастр під новим номером з дотриманням вимог Постанови КМ України від 17.10.2012 року № 1051 «Про порядок ведення державного земельного кадастру» , суд першої інстанції помилково покликався на те, що відповідно до Указу Президента України № 965/2011 від 05.10.2011 року, який набрав чинності з 01.01.2013 року, повноваження Держземагентства в частині державної реєстрації прав на земельні ділянки припинились. Вважає такі висновки суду помилковими, оскільки згідно підпункту 17 пункту 4 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України (затверджене Указом Президента України від 8 квітня 2011 року № 445) Держземагентство України здійснює державну реєстрацію земельних ділянок та обмежень у їх використанні.

Також зазначає, що у відповідності до ст. 2 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний земельний кадастр ведеться з метою інформаційного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб; одним з принципів Державного земельного кадастру є обов'язковість внесення даних до Державного земельного кадастру ( ст. 3 даного Закону); до повноважень Держземагентства та його територіальних органів входить здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.1ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення. При цьому колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи, 05.02.2013 року МП «Бескиди» звернулося до відділу Держземагентства у Долинському районі Івано-Франківської області із заявою за № 45 про здійснення реєстрації дублікату державного акта НОМЕР_1 від 16.05.2003 року на право постійного користування землею, площею 0,35 га в с. Мала Тур'я Долинського району Івано-Франківської області для розміщення виробничих приміщень.

01.03.2013 року відділ Держземагентства у Долинському районі Івано-Франківської області надав позивачу відповідь за №182/08/14 у якій зазначив, що запис про реєстрацію дублікату державного акту серії НОМЕР_1 №1 від 16.05.2003 року анульовано на підставі постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.11.2010 року справа №2а-2854/10/0970. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.10.2012 року (К/9991/50857/11) касаційну скаргу МП «Бескиди» залишено без задоволення, постанова Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.11.2010 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2011 року залишені без змін, а також навів зміст частини 2 статті 11 Закону України «Про судоустрій України».

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що надання позивачу відповіді на заяву про здійснення державної реєстрації дублікату Державного акту на право постійного користування не по суті запиту, без надання відповіді на поставлені в заяві питання, без повідомлення позивача про зміни здійснення в організації реєстрації прав на земельні ділянки, а також зміни в обсязі повноважень відповідача з приводу питань поставлених в заяві, а лише з констатуванням фактів завідомо відомих позивачу є протиправною та такою, що порушує право позивача на можливість вільного одержання інформації, необхідної для реалізації своїх законних інтересів.

Що стосується інших вимог, то суд першої інстанції зазначив, що на момент звернення позивача, 05.02.2013 року, до відповідача із заявою про здійснення державної реєстрації дублікату державного акту серії НОМЕР_1 від 16.05.2003 року на право постійного користування земельною ділянкою МП «Бескиди», площею 0,35 га в с. Мала Тур'я Долинського району Івано-Франківської області повноваження на здійснення державної реєстрації права постійного користування земельними ділянками у відповідача були відсутні та віднесені до компетенції органу державної реєстрації прав відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач не наділений компетенцією на здійснення державної реєстрації права постійного користування земельними ділянками, то відсутні правові підстави для зобов'язання відповідача організувати реєстрацію дублікату Державного акту серії НОМЕР_1 від 16.05.2003 року на право постійного користування земельною ділянкою МП «Бескиди».

Окрім того судом зазначено, що позивач до відповідача із заявами про вчинення дій щодо зазначення на титульній сторінці дублікату державного акту серії НОМЕР_1 від 16.05.2003 року на право постійного користування земельною ділянкою МП «Бескиди», площею 0,35 га в с.Мала Тур'я Долинського району Івано-Франківської області дату його видачі не звертався, вказаний державний акт для здійснення цих дій позивач відповідачу не надавав, відповідач відмови у вчиненні зазначених записів не надавав, відтак позовні вимоги в цій частині є такими, що до задоволення не підлягають.

Розглядаючи спір, суду першої інстанції вірно зазначив, що з 01.01.2013 року набрав чинності Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції Закону № 1878-VI від 11.02.2010 року також 01.01.2013 року набрав чинності Закон України «Про Державний земельний кадастр» № 3613-VI від 07.07.2011 року.

Так, зазначеними законодавчими актами, серед іншого, з 01.01.2013 року змінено правове регулювання державної реєстрації прав власності на земельні ділянки, а також державної реєстрації прав постійного користування та прав оренди земельних ділянок.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено нерухоме майно як земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) визначає як офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до Указу Президента України за № 965/2011 від 05.10.2011 року, який набрав чинності з 01.01.2013 року, повноваження Державного агентства земельних ресурсів України в частині державної реєстрації прав на земельні ділянки припинилися.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що з 2013 року державну реєстрацію прав на земельні ділянки здійснює Державна реєстраційна служба України, повноваження якої закріплено в Положенні, затвердженому Указом Президента України №401/2011 від 06.04.2011 року. Тобто, Державний земельний кадастр функціонує паралельно із Державним реєстром речових прав на нерухоме майно.

Колегія суддів вважає, що повноваженнями з видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно та відповідно його дубліката, державні реєстратори прав на нерухоме майно наділені починаючи з 01 січня 2013 року. Реєстраційна служба має право видавати дублікати лише тих документів, оригінали яких видавалися нею з 01 січня 2013 року, а саме з моменту переходу до ДРСУ повноважень по реєстрації речових прав на нерухоме майно та відповідно видачі правовстановлюючих документів. Разом з тим, порядок видачі дублікатів документів, які видавались відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 07 лютого 2002 року №7/5, на момент звернення з відповідним запитом регулювалось «Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», затвердженої Наказом Держкомзему, від 04.05.1999, № 43. Пункт 5.1. Інструкції визначає, що при втраті (псуванні) державного акта на землю власнику або землекористувачу видається відповідний дублікат. Відповідно до п. 2.9. Інструкції, заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою покладається на Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» та його структурні підрозділи.

В Листі Державної реєстраційної служби України від 15.01.2013року № 12-06-15-13 «Щодо видачі дублікатів втрачених або зіпсованих документів» зазначається, що припинення повноважень органів місцевого самоврядування щодо оформлення права власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно не є наслідком припинення в цілому діяльності таких органів, а тому, у випадку втрати чи зіпсування такого свідоцтва, видачу його дубліката здійснює відповідний орган місцевого самоврядування.

Відповідно до частини п'ятої статті 59 Господарського кодексу України припинення діяльності суб'єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб - засновників суб'єкта господарювання чи їх правонаступників. А отже всі права та обов'язки суб'єкта, що припинив свою діяльність переходять до його правонаступника.

На момент звернення позивача Державний комітет земельних ресурсів припинив своє існування та згідно Указу президента про затвердження Положення про Державне агентство земельних ресурсів України - Державне агентство земельних ресурсів України є правонаступником Державного комітету України із земельних ресурсів, у тому числі за укладеними міжнародними договорами України, стороною в яких є Державний комітет України із земельних ресурсів. З рахуванням вказаних обставин, можна зробити висновок, що повноваження по видачі та реєстрації дублікату документу, виданого до 01 січня 2013 року, що посвідчує право власності та право постійного користування на земельну ділянку, перейшли до територіальних органів Державного агентства земельних ресурсів України.

У відповідності до ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.2 ст.11 цього Кодексу суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Частиною 1 ст.138 КАС України передбачено, що предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Однак, суд першої інстанції правильно по суті вирішивши справу, помилково застосував норми процесуального права, що є підставою для зміни (у відповідній частині) ухваленого судового рішення.

Вищий адміністративний суд України в абзаці 1 п.10, абзаці 1 пп.10.3 п.10, пп.10.9 п.10 постанови Пленуму від 20.05.2013року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» роз'яснив, що резолютивна частина рішення є завершальною і відображає результат вирішення справи адміністративної юрисдикції, а тому повинна містити чіткі та вичерпні висновки щодо всіх вимог, які були предметом позову, апеляційної чи касаційної скарги. У разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов'язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право.

Належні способи захисту - це способи, які прямо передбачені законом або спеціальною нормою, аналіз якої уможливлює обрати такий спосіб захисту, який дає змогу забезпечити виконання її приписів.

Таким чином, обраний судом вказаний спосіб захисту не узгоджується із приписами статей 105 та 162 КАС України, якими передбачені безпосередні способи захисту, за допомогою яких особа, а відповідно і суд, може захищати своє порушене, невизнане або оспорюване право чи охоронюваний законом інтерес.

Колегія суддів вважає, що резолютивна частина оскарженого судового рішення підлягає уточненню та доповненню шляхом зобов'язання відповідача здійснити повторний розгляд заяви директора Малого підприємства «Бескиди» по суті.

Керуючись, ч. 3 ст. 160 ст.ст. 41, 195, 196, п.2 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст.201, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Малого підприємства «Бескиди» задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.07.2013 року у справі № 809/1284/13-а - змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини постанови в такій редакції:

«Визнати протиправною бездіяльність начальника відділу Держземагентства у Долинському районі Івано-Франківської області ОСОБА_1 щодо неналежного розгляду заяви малого підприємства «Бескиди» за №45 від 05.02.2013 року про реєстрацію дублікату державного акту на право постійного користування землею та зобов'язати начальника відділу Держземагентства у Долинському районі Івано-Франківської області ОСОБА_1 повторно розглянути заяву малого підприємства «Бескиди» за №45 від 05.02.2013 року про реєстрацію дублікату державного акту на право постійного користування землею.»

В решті постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.07.2013 року у справі № 809/1284/13-а залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді Л.Я. Гудим

Р.Й. Коваль