Справа № 2-а-29/10
Суддя: Риков М. І.
Дата ухвалення: 2010-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Великобурлуцький районний суд Харківської області
Справа № 2-а-29/2010 р.
П О С Т А Н О В А

іменем України

„23" лютого 2010 року Великобурлуцький районний суд

Харківської області в складі головуючого судді РИКОВА М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Великобурлуцького районного суду Харківської області смт. Великий Бурлук адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ВЕЛИКОБУРЛУЦЬКОМУ РАЙОНІ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Великобурлуцькому районі Харківської області (далі УПФУ) про перерахунок раніше призначених державної та додаткової пенсій, виплата яких передбачена статтями 50, 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796-ХІІ) за 2008 р.

Позивач зазначав, що він як інвалід III групи внаслідок захворювання, пов'язаного з участю в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1987 р., отримує державну та додаткову пенсії, передбачені статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ. Посилаючись на те, що розміри призначених і виплачуваних йому пенсій не відповідають розмірам, установленим цим Законом, та на відмову УПФУ привести їх у відповідність з останніми, ОСОБА_1 просив визнати дії відповідача щодо неповної виплати йому основної та додаткової пенсії за 2008 р. неправомірними і зобов'язати його усунути зазначені порушення, провівши відповідні перерахунки. Також просив зобов»язати відповідача після здійснення відповідного перерахунку та виплати заборгованості з належних йому пенсійних виплат у необхідних розмірах, призначити до виплати йому у законодавчо встановлених розмірах державну пенсію в мінімальному об»ємі, у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Позивач ОСОБА_1 подав заяву з проханням справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.26).

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи УПФУ повідомлено належним чином, судову повістку отримали 12 лютого 2010 року (а.с.24), надіслали заяву про розгляд справи за їх відсутності та надали письмові заперечення, в яких прохають відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, пославшись на те, що пенсія позивачу призначена відповідно до вимог ст.ст.50, 54 ЗУ № 796-Х11, постанови КМУ №1 від 03.01.2002 р. «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів», постанови КМУ №530 від 22.05.2008 р. «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», постановою КМУ № 654 від 16.07.2008 р. та ст.28 ЗУ «Про державний бюджет України на 2008 рік» (а.с.17).

Суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, в порядку письмового провадження, що відповідає вимогам ч.3 ст.122 КАС України.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.05,07) і йому з 06 листопада 1998 року встановлена III група інвалідності безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК серії МСЕ № 004519 (а.с.06) та посвідченням серії Б № 299780 (а.с.05).

15 грудня 2009 року позивач звертався до УПФУ з заявою про перерахунок розміру пенсії відповідно до ст.ст. 50,54 Закону № 796-ХII, в чому йому було відмовлено (а.с.09,11).

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно з положенням ч.4 ст.9 КАСУ у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому нормативному акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Статтею 49 Закону України від 28 лютого 1991 р. № 796-Х11 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи» (далі Закон) передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до частини 4 статті 54 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якою визначено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1, та у зв'язку із втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів III групи, щодо яких установлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 6 мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі статтею 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема інвалідам III групи - у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком. Як передбачено статтею 53 того самого Закону, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Таким чином, вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсій виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі статтею 28 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІУ) встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Як установлено судом ОСОБА_1 є інвалідом III групи, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до категорії 1 осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с.05) та одержує пенсію по інвалідності на підставі статті 54 Закону № 796-ХІІ та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, на підставі статті 50 цього Закону.

Розрахунок пенсій позивачу УПФУ провело виходячи з розміру 19 грн. 91 коп., установленого чинною на той час постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року № 1 "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету" (далі - постанова КМУ від 3 січня 2002 року № 1), а з 01.09.2008 р. згідно із постановою КМУ №654 від 16.07.2008 р.

Суд вважає, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями 50,54 Закону № 796-ХІІ, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі про Державний бюджет України на 2008 рік, виходячи з якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 року № 523. Ця постанова є чинною, її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій відповідають змісту статей 50,54 Закону № 796-ХІІ, в пункті 2 постанови від 3 січня 2002 року № 1 Кабінет Міністрів України установив розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, усупереч положенням зазначених статей закону, причому ці суми не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком.

При вирішенні спору суд вважає, що виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями 50,54 Закону № 796-ХІІ, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі про Державний бюджет України на 2008 рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком, а положення частини 3 статті 28 Закону України №1058-1У від 9.07.2003 р. «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших пов'язаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною 1 цієї статті. В звязку із викладеним суд не може застосувати названі відповідачем постанови КМУ № 1 від 03.01.2002 р. та № 654 від 16.07.2008 р., оскільки вони істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України № 1058-1У від 09.07.2003 р. «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акту, який би визначив цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Відповідно до ч.1 зазначеної статті мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму. Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку, пенсії є встановлення нового прожиткового мінімуму і цей перерахунок здійснюється відповідно з дня встановлення цього мінімуму. Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» прожитковий мінімум був встановлений: з 01.01.2008 р. в розмірі 470 грн.; з 01.04.2008 р. в розмірі-481 грн.; з 01.07.2008 р.-482 грн.; з 01.10.2008 р.-498 грн.

Суд також вважає, що при прийнятті зазначеного рішення слід керуватись рішенням КСУ від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 згідно якого визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення підпунктів 1-6 пункту 19 розділу 11 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» «Про Державний бюджет України на 2008 рік» та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. № 107-У1.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на всій території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи із приписів ч.2 ст.152 Конституції України та дати ухвалення Рішення Конституційного Суду України управління Пенсійного фонду України в Великобурлуцькому районі Харківської області повинно було нараховувати та сплачувати позивачу основну і додаткову пенсії відповідно до ст.ст.50,54 ЗУ від 28.02.1991 р. № 796-Х11 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки з моменту ухвалення рішення Конституційним Судом України щодо неконституційності відповідних пунктів ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік» вони втрачають чинність.

Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В звязку із викладеним суд вважає, що дії УПФ України в Великобурлуцькому районі Харківської області при відмові ОСОБА_1 у перерахунку призначеної пенсії як інваліду III групи, учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС слід визнати протиправними. Суд також вважає необхідним зобовязати УПФ України в Великобурлуцькому районі Харківської області здійснити відповідно до ст.ст.50,54 ЗУ від 28.02.1991 р. №796-Х11 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, виходячи з розміру пенсії за віком, визначеного ст.28 Закону України № 1058-1У від 09 липня 2003 р. «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати за період із 22 травня 2008 р. по 31 грудня 2008 р., сплативши на його користь загальну різницю між основною та додатковою пенсіями, які слід було сплачувати ОСОБА_1 в зазначений період та фактично сплачуваними йому пенсіями.

Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобов'язання відповідача в подальшому нарахувати та сплачувати йому у законодавчо встановлених розмірах державну пенсію в мінімальному об»ємі, у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком не підлягають задоволенню, оскільки судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання і яке спрямоване на відновлення порушених прав, свобод та інтересів. Виходячи із змісту законодавства воно не може в майбутньому регулювати суспільні відносини.

Керуючись ст.ст.50,54 Закону України від 28.02.1991 р. № 796-ХII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.28 Закону України № 1058-IV від 09 липня 2003 року «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, районний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Великобурлуцькому районі Харківської області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії по інвалідності відповідно до ст.ст.50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Великобурлуцькому районі Харківської області здійснити перерахунок та провести виплату з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року призначеної ОСОБА_1 пенсії, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інваліду III групи відповідно до вимог ст.ст.50,54 Закону України від 28 лютого 1991 р. № 796-Х11 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи», виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, визначеного ст.28 Закону України № 1058-1У від 09 липня 2003 р. «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком на момент виплати.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративному суду через Великобурлуцький районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий Суддя Великобурлуцького районного суду

Харківської області: ОСОБА_2

Постанова виготовлена за допомогою компютерної техніки в нарадчій кімнаті.