Справа № 825/17/16
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року Чернігів Справа № 825/17/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лобана Д.В.,

за участю секретаря Новик Н.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Заступника прокурора Чернігівської області Калашнікова Руслана Станіславовича до Чернігівської районної державної адміністрації, третя особа на стороні позивача - Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування розпорядження, -

В С Т А Н О В И В:

Заступник прокурора Чернігівської області Калашніков Руслан Станіславович звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації від 09.08.2011 № 459 про надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства орієнтовною загальною площею 215 га пасовищ та 12,5 га багаторічних насаджень на території Черниської сільської ради Чернігівського району.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що ч. 2 ст. 60 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право прокурора на звернення до суду з адміністративним позовом у разі порушення інтересів держави. У даному спорі останнє полягає у видачі відповідачем розпорядження, яке у силу ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», на момент звернення до суду є недоцільним, неекономним, неефективним за очікуванням чи фактичним результатом. За таких обставин, вважає, що адміністративний позов має бути задоволений у повному обсязі.

Представник прокуратури у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник Чернігівської РДА у судовому визнав позовні вимоги у частині скасування оскаржуваного розпорядження, але заперечував проти задоволення позовних вимог у частині визнання його протиправним та зазначив, що райдержадміністрація діяла у межах своїх повноважень, при цьому відповідач не може відповідати за дії особи щодо невиконання розпорядження. Посилання позивача на те, що наявність не скасованих розпоряджень Чернігівської районної державної адміністрації щодо земельної ділянки унеможливлює вирішення питання про надання її в користування іншим особам не відповідає дійсності, так як згідно статті 123 Земельного кодексу ця підстава не може бути врахована при наданні земельної ділянки іншим особам.

Третя особа на стороні відповідача, ОСОБА_3, у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Третя особа на стороні позивача, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, у судове засідання не зявилась, надала клопотання про розгляд справи без участі її представника, позовні вимоги просить задовольнити.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та третьої особи, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 визначено, що прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержання законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді.

Згідно ч. 2 ст. 60 Кодексу адміністративного судочинства України з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з адміністративним позовом (поданням), бере участь у розгляді справ за його позовами.

Прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Судом встановлено, що у 2011 році ОСОБА_3 звернувся до Чернігівської районної державної адміністрації з заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на території Черниської сільської ради для ведення фермерського господарства.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_3, керуючись статтями 17, 31, 93, 123, 124, 125, 126 та п. 12 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України та постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» від 26.05.2004 № 677, Чернігівською РДА було прийнято розпорядження від 09.08.2011 № 459 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства», яким надано ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду строком на 5 років орієнтовною площею 215,00 га пасовищ за рахунок земель запасу для ведення фермерського господарства на території Черниської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області та 12,5 га багаторічних насаджень за рахунок земель запасу для ведення фермерського господарства на території Черниської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (а.с. 18).

Відповідно до листа Чернігівської РДА від 24.11.2015 № 02-13/2316, інформація про укладення між Чернігівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_3 договорів оренди землі на території Черниської сільської ради відсутня (а.с. 14).

Згідно з листом Управління держеокадастру у Чернігівському районі Чернігівської області від 30.11.2015 № 10-28-0.2-1207/15-15 згідно з даними Національної кадастрової системи, інформація про присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам загальною площею 215 га пасовищ та 12,5 га багаторічних насаджень на території Черниської сільської ради Чернігівського району запроектованих для передачі ОСОБА_3 в управлінні відсутня. Проекти відведення на вищевказані земельні ділянки у період з жовтня 2013 року по цей час не погоджувались, інформація про розроблення відповідних проектів в управлінні відсутня. Інформація, чи передавалися зазначені земельні ділянки іншим особам в управлінні відсутня (а.с. 20-21).

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 26.11.2015 № 10-25-7777.3-9374/19 Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області не приймались накази про передачу в оренду ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства земельні ділянки загальною площею 215 га пасовищ та 12,5 га багаторічних насаджень на території Черниської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, відповідно договори оренди не укладались (а.с. 23).

Суд звертає увагу на те, що відповідно до листа Черниської сільської ради від 12.11.2015 № 03-08/187 ОСОБА_3 не виготовляв проектів землеустрою, земельні ділянки не обробляє, однак місцеві жителі також не користуються цими землями (а.с. 25).

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-III, Законом України «Про охорону земель» від 19.06.2003 № 962.

Згідно ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст. 3 ЗК України).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про охорону земель» основними принципами державної політики у сфері охорони земель є забезпечення охорони земель як основного національного багатства Українського народу, пріоритет вимог екологічної безпеки у використанні землі як просторового базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва.

Приписами статті 17 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин, зокрема, належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом, підготовка висновків щодо надання або вилучення (викупу) земельних ділянок, вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Так, відповідно до частин 1, 3 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті.

Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Частиною 2 статті 123 Земельного кодексу України закріплено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Закон України «Про фермерське господарство» визначає правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України. Закон спрямований на створення умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України.

Частиною першою та другої статті 1 вказаного Закону передбачено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Згідно з частиною першої статті 2 Закону України «Про фермерське господарство» відносини, пов'язані із створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України.

Положеннями статті 7 зазначеного Закону передбачено порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Так, для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.

Заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельних ділянок розробляється за рахунок Українського державного фонду підтримки фермерських господарств. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону.

Земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.

Земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури.

Так, розпорядженням Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 09.08.2011 № 459 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства» надано ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду строком на 5 років орієнтовною площею 215,00 га пасовищ за рахунок земель запасу для ведення фермерського господарства на території Черниської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області та 12,5 га багаторічних насаджень за рахунок земель запасу для ведення фермерського господарства на території Черниської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (а.с. 18).

Частиною 3 статті 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визначено, що розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваннями чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

З аналізу вищевказаної норми вбачається, що суду для всебічного, повного та обєктивного розгляду даної справи необхідно зясувати чи містить оскаржуване розпорядження ознаки недоцільності, неекономності, неефективності за очікуваннями чи фактичними результатами.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється відповідно до закону. Згідно зі ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди земельної ділянки.

Про неефективність, недоцільність та неекономність подальшого існування розпорядження відповідача свідчить той факт, що воно залишається нереалізованим з моменту прийняття 09.08.2011 і до цього часу, земельні ділянки не обробляються, державний бюджет зазнає втрат, оскільки плата за землю не справляється відповідно до закону.

Оскаржуване розпорядження суперечить ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», а також ст. 91 та ст. 96 Земельного кодексу України, відповідно до яких обов'язками власників і користувачів земельних ділянок є забезпечення використання земельних ділянок за цільовим призначенням; додержання вимог законодавства про охорону довкілля; сплата земельного податку; підвищення родючості ґрунтів та збереження інших корисних властивостей землі; своєчасне надання відповідним органам виконавчої влади та місцевого самоврядування даних про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом, та ін.

Суд звертає увагу на те, що земельні ділянки щодо яких оскаржуваним розпорядженням надано дозвіл на розробку проектів землеустрою, до цього часу фактично не використовуються, що призводить до погіршення її якості та властивостей в цілому, ставить під загрозу її подальше ефективне використання, забезпечення збереження та відтворення природної цінності.

Таким чином, матеріалами справи доведено, що розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 09.08.2011 № 459, яке є чинним, не створило для сторін жодних правових наслідків, не реалізувало основну мету - ефективне та раціональне використання землі, є неекономним, оскільки не забезпечило надходження коштів до бюджету, є недоцільним, оскільки проекти землеустрою не розроблені та договори оренди на спірні земельні ділянки не укладено до цього часу.

Так, ухвалою суду від 11.01.2016 у відповідача та третьої особи витребовувались інформація щодо реалізації оскаржуваного розпорядження. Однак, доказів його реалізації до суду не було надано.

Враховуючі наведене, суд приходить до висновку, що оскільки земельні ділянки для ведення вермерського господарства не використовується третьою особою ОСОБА_3 за призначенням, що призводить до погіршення її якості та властивостей в цілому, ставить під загрозу її подальше ефективне використання, забезпечення збереження та відтворення природної цінності, а розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 09.08.2011 № 459, яке є чинним, не створило для сторін жодних прав та обовязків щодо ефективного та раціонального використання земельної ділянки, а також є неекономним, а тому позовні вимоги заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави необхідно задовольнити.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2015 у справі № 825/2257/15-а та ухвалі від 10.08.2015 № 825/1901/15-а.

У судовому засіданні представник відповідач визнав позовні вимоги у частині скасування оскаржуваного розпорядження.

У силу статті 136 КАС України позивач може відмовитися від адміністративного позову, а відповідач - визнати адміністративний позов протягом всього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову від адміністративного позову чи визнання адміністративного позову викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи. Судове рішення у зв'язку з відмовою від адміністративного позову, визнанням адміністративного позову чи примиренням сторін ухвалюється за правилами, встановленими статтями 112, 113 цього Кодексу.

У частинах 3, 4 статті 112 КАС України передбачено, що у разі повного визнання відповідачем адміністративного позову і прийняття його судом приймається постанова суду про задоволення адміністративного позову. Суд не приймає відмови від адміністративного позову, визнання адміністративного позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Підстав для неприйняття визнання адміністративного позову у частині скасування оскаржуваного розпорядження судом не встановлено.

Частиною 1 статті 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного розпорядження.

Судові витрати, згідно статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Заступника прокурора Чернігівської області Калашнікова Руслана Станіславовича задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації від 09.08.2011 № 459 про надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства орієнтовною загальною площею 215 га пасовищ та 12,5 га багаторічних насаджень на території Черниської сільської ради Чернігівського району.

Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України апеляційна скарга подається через Чернігівський окружний адміністративний суд, а її копія надсилається апелянтом до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, або її подано з пропуском строку, у поновленні якого було відмовлено, а у разі вчасного подання апеляційної скарги, з набранням законної сили рішенням апеляційної інстанції, якщо оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя Д.В. Лобан