Справа № 2-а-1772/10
Суддя: КучеренкоН Н. В.
Дата ухвалення: 2010-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 09.04.2010
Справа № 2-а-1772
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«09» квітня 2010 року суддя Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Кучеренко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження у попередньому відкритому судовому засіданні справу, відкриту за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Мелітопольському районі Запорізької області про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги „Дітям війни,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з адміністративним позовом в якому просить поновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів за період з 01.01.2006 року і до 01.02.2010 року, визнати протиправним рішення Управлінні пенсійного фонду України в Мелітопольському районі про відмову у призначенні підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», зобовязати відповідача нарахувати та виплатити недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу з 01.01.2006 року до 01.02.2010 р., обчислюючи її з урахуванням підвищення в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а також стягнути судові витрати.

Позивачка в судове засідання не зявилась, однак в матеріалах справи знаходиться її заява з проханням справу розглянути за її відсутності, наполягає на заявлених позовних вимогах.

Представник відповідача в судове засідання не зявилась, однак надала до суду заяву з проханням справу розглядати за її відсутності, та прийняти рішення з урахуванням поданих заперечень.

В отриманих судом запереченнях представник відповідача зазначає, що фінансування виплат соціальної допомоги дітям війни проводиться з державного бюджету, а не з бюджету Пенсійного Фонду України. На 2006-2007 роки не був визначений механізм розрахунку та виплати вищевказаної соціальної допомоги, не визначено який орган, з яких джерел повинна призначатись 30% доплата до пенсії. В 2008 році питання нарахування та виплати соціальної допомоги дітям війни законодавчо врегульовано і їм щомісячно протягом 2008-2009 р.р. проводиться доплата до пенсії. Крім того, як зазначено в запереченнях відповідача, позивачкою було пропущено строк позовної давності. Тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивачки.

У відповідності до вимог ч.3 ст. 122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Ураховуючи означене, з метою повного, всебічного та своєчасного захисту прав позивачки в сфері публічно правових відносин, суд вважає за доцільне розглянути справу в порядку письмового провадження під час попереднього судового засідання.

Вивчивши доводи позивачки, що викладені в позові, ураховуючи письмові заперечення представника відповідача, дослідивши інші матеріали справи, вважає що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Згідно вимог п.3 ч.1 ст.18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи у спорах фізичних осіб з субєктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту.

Згідно наданої копії пенсійного посвідчення № 121993 ОСОБА_1 має статус „дитина війни.

У відповідності до вимог ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до вимог ч.1 ст.71 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності з вимогами ч.2 зазначеної статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни від 18 листопада 2004 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Статтею 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» встановлено, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог позивачки в частині виплати їй недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги, представник відповідача наводив ті доводи, що законом України Про соціальний захист дітей війни ця норма викладена в такій редакції: Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Право позивачки на отримання у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 01.02.2010 року пенсії, підвищеної до 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону № 2195-ІV від 18.11.2004 року - підтверджено Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 року та Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, з прийняттям яких положення Закону про Державний бюджет на 2007 рік та 2008 рік, що призупиняли дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у 2007 році та замінювали розмір підвищення до пенсії у 2008 році, визнані неконституційними, тому при вирішенні спору суд застосовує положення Закону з урахуванням його дії в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка стала діяти пізніше, тобто ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Пункт 2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 року містить розяснення, що закони та інші правові акти або їх окремі положення, визнані рішеннями Конституційного суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідно до ч.2 ст.150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обовязковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Враховуючи, що вказані рішення Конституційного суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли в наслідок дії положень статті зазначеного закону, що визнані неконституційними, суд приходить до висновку про протиправність рішення відповідача про відмову призначенні позивачці підвищення до пенсії у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 01.02.2010 року, тому вважає за необхідне зобовязати Управління Пенсійного Фонду України в Мелітопольському районі Запорізької області перерахувати та виплатити позивачці підвищення до пенсії у розмірі встановленому відповідно до ст.6 Закону № 2195-ІV від 18.11.2004 року та з урахуванням положень ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком при проведенні розрахунку підвищення пенсії позивачки.

Оцінюючі заперечення відповідача в частині того, що фінансування виплат соціальної допомоги дітям війни проводиться з державного бюджету, а не з бюджету Пенсійного Фонду України та тих обставин, що на 2006-2007 роки не був визначений механізм розрахунку та виплати вищевказаної соціальної допомоги, не визначено який орган, з яких джерел повинна призначатись 30% доплата до пенсії, то суд виходить з наступного.

Згідно ч.3 ч.4 ст.8 КАС України, звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

За вимогами чинного законодавства України, розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 - ІV, іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Приписи зазначеної у попередньому абзаці норми Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та положення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якою встановлено право особи зі статусом «дитина війни» на отримання пенсії, підвищеної на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, суд вважає недоречними посилання відповідача на положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та безпідставними доводи відповідача про неможливість застосування до спірних правовідносин розміру мінімальної пенсії за віком, бо окрім зазначеного частиною першої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімального розміру пенсії за віком - не існує. Не визначеність у Законі іншого розміру для обчислення підвищення до пенсії особам зі статусом «дитина війни», не може бути підставою для відмови в реалізації позивачу конституційної гарантії та її права на отримання щомісячного підвищення до пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як про це визначено у ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Статтею 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються. Таким чином, держава взяла на себе зобовязання забезпечити реалізацію громадянами своїх конституційних прав.

За змістом ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про соціальний захист дітей війни» реалізовано конституційне право на соціальний захист громадян, які мають статус «дитини війни», серед яких їм надано право на отримання 30% доплати до пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно абз.1 п.1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2002 року за №121/2001, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади.

Відповідно до зазначеного Положення, на Пенсійний фонд України покладено обовязок щодо… призначення пенсії; підготовки документів для її виплати; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій.

Пунктом 1.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 року за №8-2, управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є органами Пенсійного фонду України, підвідомчими відповідно головним управлінням цього фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Пенсійного фонду України та мають завданням забезпечення призначення та виплати пенсії.

Таким чином, обовязок по нарахуванню та виплаті підвищення до пенсії, яке передбачене Законом України «Про соціальний захист дітей війни», покладено саме на органи Пенсійного фонду України.

Надання дітям війни соціальної підтримки є державною програмою соціальної допомоги, яка згідно ст.87 Бюджетного кодексу України відноситься до видатків Державного бюджету, а Пенсійний фонд України згідно ст.21 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів для здійснення програми соціальної підтримки дітям війни та відповідно до ч.4 ст.22 Бюджетного кодексу України розробляє план своєї діяльності відповідно до завдань та функцій, визначених нормативно-правовими актами, виходячи з необхідності досягнення конкретних результатів за рахунок бюджетних коштів, а також розробляє на підставі плану діяльності проект кошторису та бюджетні запити і подає їх до Мінфіну України чий місцевому фінансовому органу, затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нічого рівня (до яких відноситься і відповідач) та інше.

Взяті на себе державою обовязки по захисту осіб за статусом «Дитина війни» шляхом підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком - покладені виконанням на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, що діє через свої місцеві органи.

Проте відповідач не вчинив жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, а тому суд вважає, що відповідач не виконав своїх повноважень без поважних причин.

При розгляді справи суд також враховує положення глави 4 Бюджетного кодексу України щодо бюджетного процесу та встановлений у ст.35 Бюджетного кодексу України порядок розроблення бюджетних запитів, які враховуються при підготовці проекту Державного бюджету України - з огляду на які суд вважає, що правомірними вважалися б дії відповідача у разі прийняття ним участі у формуванні Бюджету України, як це передбачено діючими нормативно-правовими актами, тобто відповідні звернення до Головного Управління та Пенсійного Фонду України з пропозиціями щодо обсягу бюджетних коштів (з урахуванням права позивачки), необхідних для діяльності територіального органу пенсійного фонду після надання Конституційним Судом України розяснень щодо неконституційності положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» і Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», та на наступний бюджетний період.

Такої можливості на думку суду відповідач не був позбавлений.

Доводи відповідача про відсутність відповідного фінансування даних видатків, суд вважає безпідставними, оскільки незалежно від того, чи визначено в рішенні, висновку Конституційного Суду України порядок його виконання, відповідні державні органи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, навіть при відсутності належного фінансування державою даного виду виплат, відповідач був зобовязаний діяти на підставі і у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і використовувати надані йому повноваження з метою, з якою ці повноваження надані.

Отже, відсутність коштів у відповідача, який не вчинив жодної дії щодо їх отримання для забезпечення виконання своїх зобовязань або невиконання іншим органом виконавчої влади свого обовязку щодо виділення коштів на здійснення позивачу виплат, гарантованих йому Конституцією України, не є підставою для відмови в задоволенні позову та визнання правомірними дій або бездіяльності відповідача.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про наявність підстав для захисту її прав від протиправної бездіяльності відповідача, якій було відмовлено у проведенні перерахунку її пенсії відповідно до приписів ст.6 Закону № 2195- ІV від 18.11.2004 року, дія якої відновлювалася після постановлення Конституційним Судом України Рішень № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року та № 22-рп/2008 від 22.05.2008 року.

Відповідно до п.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду встановлюється річний строк з моменту, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В поданому позові позивачка ставить питання про поновлення їй пропущеного строку на звернення до суду за захистом своїх прав за період з 01.01.2006 року і до 01.02.2010 року.

Вирішуючи питання про поновлення строку, суд ураховує посилання позивачки на причини його пропуску, а саме: що їй не було повідомлено про належні виплати, тому про факт порушення своїх прав їй стало відомо лише після висвітлення цих подій у пресі у звязку з ухваленням відповідного рішення Конституційним Судом України 09.07.2007 року; та заперечення проти цих обставин представника відповідача, який вважав ці доводи неповажними.

Відповідно до вимог ч.1 ст.102 КАС України, пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

За змістом наведених у попередньому абзаці норм КАС України, суд приймає до уваги, що відповідач у спірних правовідносинах з позивачкою виступає субєктом владних повноважень, який виконує покладені на нього державою владно-управлінські повноваження у сфері соціального захисту та матеріального забезпечення пенсіонерів.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вбачається зі змісту позову на обґрунтування поважності причини пропуску звернення до суду, позивачка посилається на те, що про порушення її прав відповідачем їм стало відомо лише після висвітлення цих фактів у засобах масової інформації.

Крім того, в матеріалах справи міститься письмова відповідь відповідача на звернення позивача про відмову у перерахунку пенсії, підвищеної йому як «дитині війни».

Таким чином, враховуючи наведені у позові причини пропуску строку звернення до суду за захистом, похилий вік позивачки та її звернення до відповідача з приводу виплати підвищення до пенсії, а також встановлений судом факт протиправної бездіяльності відповідача і визначені законом функції та завдання органів Пенсійного фонду, зокрема покладені на ці органи обовязки проводити інформаційно-розяснювальну роботу серед населення та розяснювати особам, що перебувають у них на обліку про належні їм за Законом підвищення до пенсії та інші виплати, а також про внесення змін до положень чинного законодавства, які стосуються цих осіб, суд приходить до висновку, що з дня прийняття Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 та № 10-рп/2008 відповідач повинен був керуватися його положеннями в своїй діяльності, а також був зобовязаний розяснити позивачці про відновлення її права отримувати суми пенсії, підвищеної відповідно до вимог ст.6 Закону № 2195- ІV від 18.11.2004 року.

Проте, відповідач не розяснював позивачці про чинність положень ст.6 Закону № 2195- ІV від 18.11.2004 року у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та починаючи з 22.05.2008 року, а у відповідь на її звернення повідомив про відсутність у органів пенсійного фонду підстав для перерахунку та виплати підвищення до її пенсії як дитині війни.

Неодноразове внесення законодавцем змін до ст.6 Закону № 2195- ІV від 18.11.2004 року, якими призупинялася дія цієї норми та змінювався розмір підвищення до пенсії, а також позиція відповідача, який до цього часу вважає про відсутність підстав для перерахунку пенсії позивачці згідно ст.6 Закону № 2195- ІV від 18.11.2004 року, при цьому посилаючись лише на дії інших державних органів з якими у позивачки не виникало будь-яких правовідносин - вочевидь заважало позивачці розумітися в нормах Законів та дотриматися визначеного КАС України річного строку звернення до суду.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що законні підстави для застосування негативних юридичних наслідків по відношенню до позивачки по цій справі щодо пропуску нею строку звернення до адміністративного суду за захистом права - відсутні.

Окрім того, суд вважає, що після прийняття Конституційним Судом України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 не вносилося будь-яких змін до ст.6 Закону № 2195- ІV від 18.11.2004 року, а тому відповідно у період 2009 року та 2010 рік відповідач зобовязаний діяти відповідно до приписів ст.6 Закону № 2195- ІV від 18.11.2004 року, тобто нараховувати та виплачувати позивачці пенсію, підвищену на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Щодо вимог позивачки про захист її права на отримання підвищення до пенсії у 2006 році та у період з 01.01.2007 року до 09.07.2007 року і з 01.01.2008 року до 22.05.2008 року, суд звертає увагу на те, що у зазначені періоди діяли положення Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік», які не визнавалися неконституційним та є чинними, та положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», що зупиняли дію ст.6 Закону № 2195- ІV від 18.11.2004 року, а також положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та пункту 3 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким змінювався розмір підвищення пенсії дітям війни.

Таким чином, відповідач керуючись нормами наведених Законів у 2006 році та у період з 01.01.2007 року до 09.07.2007 року і з 01.01.2008 року до 22.05.2008 року діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом, а тому підстав для визнання дій відповідача незаконними у ці періоди немає, відповідно відсутні підстави для зобовязання відповідача нарахувати і виплатити позивачці недоотримані нею суми підвищення до пенсії у вказаний вище період часу.

10.03.2010 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами», який передбачає внесення змін до ч.1 ст. 15 ЦПК України.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо спорів з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації замість них.

Однак, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону після набрання чинності цим Законом адміністративні суди завершують розгляд справ, провадження в яких було відкрито за п.3 ст. 18 КАС України.

В звязку з тим, що провадження по вказаній справі було відкрито до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами», а саме до 10.03.2010 року, суд розглядає вказану справу за правилами КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,4,5,11,17-19,69-71,158,159,161,162,163 Кодексу Адміністративного судочинства України, Законом України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року, Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 року, Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року, Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 01.03.2002 року за №121/2001,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Мелітопольському районі Запорізької області про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги „Дітям війни - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав від протиправної бездіяльності Управління Пенсійного фонду України у Мелітопольському районі Запорізької області.

Визнати протиправною бездіяльність Управління пенсійного фонду України у Мелітопольському районі Запорізької області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 01.02.2010 року суми пенсії, підвищеної на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком згідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» № 2195- ІV від 18.11.2004 року, розрахованої з урахуванням вимог ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого на час виплати у період липня-грудня 2007 року та з 22.05.2008 року по 01.02.2010 року.

Зобовязати Управління пенсійного фонду України у Мелітопольському районі Запорізької області донарахувати та виплатити ОСОБА_1 у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 01.02.2010 року недоотриману нею суму пенсії, підвищеної на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком згідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» № 2195 - ІV від 18.11.2004 року, розрахованої з урахуванням вимог ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого на час виплати у період липня-грудня 2007 року та з 22.05.2008 року по 01.02.2010 року, з відрахуванням отриманих ОСОБА_1 сум у період з 22.05.2008 року по 01.02.2010 року.

Стягнути з державного бюджету на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3 гривень 40 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 20 днів, після подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення постанови або з дня складання її у повному обсязі.

Суддя: Н.В.Кучеренко