Справа № 2-а-10308/11/1412
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2012-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2012 р.Справа № 2-а-10308/11/1412

Категорія:Головуючий в 1 інстанції: Кузьменко А.Д.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Вербицької Н.В.,

судді Запорожана Д.В.,

судді Жук С.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду м.Миколаєва від 31 жовтня 2011 року по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги,

встановила:

05.10.2011 року позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання дій щодо не нарахування та невиплаті в повному обсязі щорічної грошової допомоги до 5 травня, як матері загиблого, відповідно до ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» неправомірними та стягнення недоплаченої щорічної одноразової грошової допомоги.

Справа була розглянута за відсутності сторін в порядку скороченого провадження.

Постановою Заводського районного суду м.Миколаєва від 31 жовтня 2011 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом 1-ї інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного та необєктивного дослідження обставин по справі, просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається і це правильно встановлено судом першої інстанції, що позивач є матірю військовослужбовця, загиблого 14.08.1985 року у Афганістані під час проходження військової служби, та має право на пільги, встановлені для сімей загиблих, зокрема ст.ст.10,12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту».

Відмовляючи в задоволені позовної заяви, суд керувався змістом ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»в редакції Закону України від 28.12.2007 року № 107-VI, відповідно до якої учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога в розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених Законом про Державний бюджет України.

Проте, суд не прийняв до уваги, що зазначені зміни були визнані неконституційними на підставі рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року. Таким чином, редакція ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка існувала до внесення змін від 28.12.2007 року відновила свою дію. Відповідно до попередньої редакції ч.5 ст.12 вказаного Закону учасникам бойових дій щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2011 рік»дія ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»не зупинялась.

Оцінюючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді позовних вимог суду першої інстанції необхідно було врахувати діючу редакцію ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

04.04.2011 року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 341 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується у 2011 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»та «Про жертви нацистських переслідувань», яка визначає разову грошову допомогу членам сімей загиблих померлих ветеранів війни у розмірі 245 грн. щорічно.

Відповідно до ст. 8 Конституції України та принципу верховенства права, закон має вищу юридичну силу, ніж нормативний підзаконно-правовий акт. А тому, при наявності суперечок між законом та постановою, необхідно керуватись нормами саме закону. Враховуючи це судова колегія приходить до висновку, що при визначенні розміру щорічної разової грошової допомоги позивачеві застосуванню підлягає ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не постанова Кабінету Міністрів України № 341 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2011 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»та «Про жертви нацистських переслідувань».

Європейський Суд з прав людини при розгляді справи «Кечко проти України»зазначив, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобовязань.

Оскільки судом першої інстанції при розгляді справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України, судова колегія скасовує постанову Заводського районного суду м.Миколаєва від 31 жовтня 2011 року та ухвалює нову постанову про задоволення позову ОСОБА_1 про визнання незаконними дій Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо недоплати щорічної разової грошової допомоги та зобовязує відповідача нарахувати та виплатити позивачу щорічну разову грошову допомогу відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»в розмірі пяти мінімальних пенсій за віком з врахуванням вже виплачених сум за цей період.

Судова колегія не зазначає конкретні суми нарахування, оскільки відповідно до ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту»це є повноваженнями органів праці та соціального захисту населення. Проте, наголошує, що розрахунок необхідно проводити з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», в виду того, що іншого розміру такої пенсії законодавством не передбачено.

Керуючись ч.1 ст. 195, п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202,205,207,ст.183-2 КАС України, колегія суддів

постановила

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Заводського районного суду м.Миколаєва від 31 жовтня 2011 року по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги скасувати.

Прийняти нову постанову про задоволення позову ОСОБА_1.

Визнати незаконними дії Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо недоплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в 2011 році в розмірі, передбаченому ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Зобовязати Департамент праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну, за 2011 рік, разову грошову допомогу відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»в розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, яка визначається відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»з врахуванням вже виплачених сум за цей період.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: С.І.Жук

Суддя: Д.В.Запорожан