Справа № 813/101/16
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 року № 813/101/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Зубач С.А.

за участю:

представників позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Т.В.Д.» до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

Встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Т.В.Д.» (далі - ТзОВ «Т.В.Д.») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області ( далі - ДПІ Сихівському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.08.2015 №.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вказане податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню, оскільки прийняте відповідачем на підставі висновків, які ґрунтуються не на первинних облікових звітних документах, а виключно на припущеннях. Зазначає, що в акті перевірки зроблено формальний висновок про нереальність господарських операцій. Всі надані для проведення перевірки документи складені та оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, перевіркою не встановлено, що подані документи складені з порушенням вимог, що до них ставляться Податковим кодексом України, Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, вказаних в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечила, вважає оскаржуване податкове повідомлення рішення таким, що винесене з урахуванням вимог чинного законодавства. Покликається на те, що ТзОВ «Т.В.Д.» укладено з ПП «Хімінвест» договір субпідряду від 27.01.2015 року. ДПІ у Сихівському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області при проведенні перевірки використано узагальнену податкову інформацію від 08.07.2015 №681/26-59-22-Сят~ 19 ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві з питань здійснення операцій з придбання та подальшої реалізації товарів (робіт, послуг) підприємствам - покупцям за період за лютий 2015 року, їх реальності та повноти відображення в обліку ПП «Хімінвест». Під час проведеного аналізу можливості виконання ПП «Хімінвест» оформлених господарських операцій, враховуючи зміст та технологічну специфіку операцій з придбаних товарів і послуг, та враховуючи відсутність транспортних засобів тощо, а також відсутність їх залучення у третіх осіб, встановлено неможливість виконання документально оформлених господарських операцій ПП «Хімінвест». Враховуючи наведене вважає, що ПП «Хімінвест» не було виконано роботи відповідно до укладного договору з позивачем.

В судовому засіданні представник відповідача заперечення підтримала, просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши думку сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Державною податковою інспекцією у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області проведено виїзну позапланову документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.В.Д.» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування податку на додану вартість при здійсненні взаєморозрахунків з ПП «Хімінвест» за лютий 2015 року.

За результатами вищевказаної перевірки складено акт 03.08.2015 №770/13-50-22-04-11/20796403, яким встановлено порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ, із змінами та доповненнями, в результаті чого ТзОВ «Т.В.Д.» занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету по взаєморозрахунках з ПП «Хімінвест» () за лютий 2015 в сумі 475 350 грн.

На підставі вказаного акта перевірки ДПІ Сихівському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області 12.08.2015 винесено податкове повідомлення-рішення №, яким ТзОВ «Т.В.Д.» збільшено суму грошового збовязання з податку на додану вартість в сумі 713 025,00 грн., в т.ч. за основним платежем - 475 350,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 237 675,00 грн.

Позивачем оскаржувалось вказане податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку, однак рішенням Головного управління ДФС у Львівській області від 21.10.2015 №4958/10/13-01-10-0705 скаргу ТзОВ «Т.В.Д.» залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 12.08.2015 № - без змін та рішенням Державної фінскальної служби України від 09.12.2015 №26245/6/99-99-10-01-01-25 скаргу ТзОВ «Т.В.Д.» залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 12.08.2015 № та рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 21.10.2015 №4958/10/13-01-10-0705 - без змін.

Не погоджуюсь із вказаними рішеннями та вважаючи податкове повідомлення-рішення від 12.08.2015 № протиправним, позивач оскаржив його в судовому порядку.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами і доповненнями), ЦК України, ГК України, КАС України.

Предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та/або формування валових витрат; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та/або формування валових витрат.

Із матеріалів справи видно, що 14 лютого 2014 між ТзОВ «Т.В.Д.» ( підрядник) та ТзОВ «Пологовий будинок «Лелека» укладено договір генерального підряду №14-02/14 на виконання робіт із реконструкції комплексу будівель під медичний заклад на вул. Гамарника, 56 у м. Києві. Відповідно до умов договору генерального підряду підрядник має право залучати до виконання робіт субпідрядні організації.

27 січня 2015 між ТзОВ «Т.В.Д.» (замовник) та ПП «Хімінвест» (субпідрядник) укладено договір субпідряду, згідно умов якого субпідрядник зобов'язаний своїми силами і засобами виконати комплекс будівельних робіт з реконструкції приміщень будівлі під медичний заклад за адресою: м. Київ, вул. Гамарника, 56, а замовник зобов'язується прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх згідно умов цього Договору.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (примірна форма КБ-3) від 28.02.2015 року за лютий 2015 року (найменування будівництва та його адреса - Реконструкція комплексу будівель під медичний заклад за адресою вул. Гамарника, 56, Оболонського району м. Києва) на загальну суму 2 852 100 грн. в тому числі ПДВ 475 350 грн.; акт приймання виконаних будівельних робіт (примірна форма КБ-2в) від 28.02.2015 року № 1/2 за лютий 2015 року; податкові накладні від 28.02.2015 №744 на загальну суму 950 700,00 грн, в т.ч. ПДВ 158 450,00 грн, №746 на загальну суму 950 700,00 грн, в т.ч. ПДВ 158 450,00 грн, №745 на загальну суму 950 700,00 грн, в т.ч. ПДВ 158 450,00 грн.

На підтвердження факту оплати за виконані роботи ПП «Хімінвест» позивачем подано платіжне доручення від 24.06.2015 №1088 на загальну суму 2 852 100,00 грн.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Відповідно до ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва-підприємцями.

Господарською діяльністю в розумінні п. 14.1.36. ст. 14 ПК України є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України (норми кодексу у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

-придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

-придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 розділу V Кодексу податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому відповідно до пункту 201.4 статті 201 розділу V Кодексу податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Водночас, ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначено п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95р. за № 168/704, та зазначено, що первинні документі - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Отже, виходячи із системного аналізу вказаних норм, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

У листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 зазначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

В контексті вищевказаного роз'яснення, суд відзначає, що реальність проведених операцій позивача з ПП «Хімінвест» на загальну суму ПДВ в розмірі 475 350,00 грн підтверджується наступними документами: актами приймання виконаних будівельних робіт, довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, податковими накладними, платіжним документом.

Досліджені податкові накладні, які відповідно до п.201.10 ПК України є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, були видані позивачу в лютому 2015 та їх юридична дійсність податковою інспекцією не оспорюється.

Як видно з акта перевірки, єдиною обставино, на яку посилається відповідач, як на підставу донарахування позивачу суми ПДВ в розмірі 475 350,00 грн та штрафними санкціями в сумі 237 675,00 грн є узагальнена податкова інформація від 08.07.2015 №681/26-59-22-08-19 ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві з питань здійснення операцій з придбання та подальшої реалізації товарів (робіт, послуг) підприємствам - покупцям за період за лютий 2015 року, їх реальності та повноти відображення в обліку ПП «Хімінвест» .

Під час проведеного аналізу можливості виконання ПП «Хімінвест» оформлених господарських операцій, враховуючи зміст та технологічну специфіку операцій з придбаних товарів і послуг, та враховуючи відсутність транспортних засобів тощо, а також відсутність їх залучення у третіх осіб, встановлено неможливість виконання документально оформлених господарських операцій ПП «Хімінвест». Крім того, ПП «Хімінвест» користується схемами ухилення від оподаткування податком на додану вартість та відсутністю оформлення ним нереальних господарських операцій за звітний період декларування ПДВ за лютий 2015 року згідно з даними СРПН, іншою податковою інформацією, а також згідно з наявними матеріалами перевірок, узагальнених податкових інформацій щодо контрагентів.

Однак, при дослідженні факту реальності господарських операцій суд досліджує відносини безпосередньо між ТзОВ «Т.В.Д.» та ПП «Хімінвест», на підставі яких сформовані дані податкового обліку.

Зокрема, як видно з акта перевірки, перевіркою встановлено, що відповідно до п.п.3.1. п.3 Договору субпідряду «Субпідрядник приступає до виконання робіт, передбачених даним Договором протягом трьох днів з моменту передачі йому відповідної проектно-кошторисної документації та фронту робіт.», проте, ТзОВ «Т.В.Д.» до перевірки не представлено жодних підтверджуючих документів, що засвідчують передачу об'єкта для виконання робіт ПП «Хімінвест», зокрема, не представлено актів прийому-передачі, а отже не можливо встановити чи був переданий даний об'єкт для виконання робіт, вказаних у даному договорі.

З даного приводу суд зазначає, що вказаний вище договір субпідряду не передбачає підписання окремого докуменат, який би засвідчував передачу об'єкта субпідряднику, а сам по собі факт відсутності окремого документа про передачу об'єкта (будівельного майданчика, фронту робіт) не свідчить про неможливість виконання робіт.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про реальність та товарність господарських операцій між ТзОВ «Т.Д.В.» та ПП «Хімінвест» на підставі належним чином складених первинних документів.

В контексті вказаного, суд додатково наголошує, що в податковому законодавстві діє принцип індивідуальної відповідальності кожного платника податків за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Така ж позиція висловлена і в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України", згідно якої, у разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС»АД проти Болгарії»(заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження правомірності винесення податкового повідомлення-рішення від 12.08.2015 №, а тому воно є протиправним та підлягає скасуванню, а позов - задоволенню.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, судові витрати у формі судового збору належить стягнути на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,-

Постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області від 12.08.2015 №.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок її бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Т.В.Д.» судовий збір в розмірі 10 692 (десять тисяч шістсот дев'яносто п'ять) грн 38 коп.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Р.М. Брильовський