Справа № 806/1155/15
Суддя: Євпак В.В.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шимонович Р.М.
Суддя-доповідач:Євпак В.В.
УХВАЛА

іменем України

"03" лютого 2016 р. Справа № 806/1155/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Євпак В.В.

суддів: Капустинського М.М.

Мацького Є.М.,

при секретарі Шведюк М.М. ,

за участю позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Беспризванного А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "07" вересня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною відмову у внесенні змін до наказу та зобов'язання внести зміни ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України, датовану 03.03.2015 № 6-6-П-2347, у внесенні змін до наказу управління Міністерства внутрішніх справ України у Житомирській області № 619 від 24.07.2013 та зобов'язати вказане управління внести зміни до цього наказу, а саме: виключити з нього речення про грубе ігнорування ним наказів МВС № 157-227, № 81-2007, № 90-2010 щодо зміцнення транспортної дисципліни, керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 10.09.2015 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нову про задоволення позову. В апеляційній скарзі зазначив, що згідно статей 20, 21 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, має право оскаржити наказ про звільнення з органів внутрішніх справ до Міністра внутрішніх справ України чи безпосередньо до суду, оскільки частина інформації, викладена у наказі є недостовірною, а саме те, що він керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння. Відповідачем в порушення зазначених вимог закону його звернення до Міністра внутрішніх справ України про внесення змін до наказу про звільнення №619 від 24.07.2013, викладених у його заявах від 24.07.2014 та 03.02.2015, фактично не розглянуті. Звернення від 03.02.2015 знову безпідставно було направлено до начальника УМВС України в Житомирській області. Суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені обставини та ухвалив незаконне рішення.

Переглянувши судове рішення, доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 24 липня 2013 р. тимчасово виконуючий обов'язки начальника управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області ОСОБА_5 видав наказ № 619 про грубе порушення позивачем ПДР України та транспортної дисципліни та звільнення з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни за п. 64 "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

16 серпня 2013 р. тимчасово виконуючим обов'язки начальника управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області ОСОБА_5 видано наказ № 257 по особовому складу про звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ у запас (з поставленням на військовий облік) за п. 64 "є" (порушення дисципліни) на підставі наказу УМВС від 24.07.2013 № 619.

Зазначені накази були оскаржені ОСОБА_3 до Житомирського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 01.04.2014 по справі №806/1492/14, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014, позовну заяву ОСОБА_3 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, третя особа: ОСОБА_5 про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов'язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, - залишено без розгляду.

Постановою Баранівського районного суду Житомирської області від 08.02.2014, зміненої в описово-мотивувальній частині постановою Апеляційного суду Житомирської області від 19.03.2014, закрито провадження у справі щодо ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв'язку з недоведеністю його вини і відсутністю в його діях складу даного правопорушення. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закрито провадження у справі у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Вважаючи, що вказана обставина є безумовною підставою для внесення змін до наказу про звільнення в частині зазначення про керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, позивач звернувся до Міністра внутрішніх справ України про внесення змін до наказу.

Не погодившись з отриманою відмовою, ОСОБА_3 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просив визнати протиправною відмову управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, датовану 12.08.2014, у внесенні змін до наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області № 619 від 24.07.2013 та зобов'язати управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області внести зміни до цього наказу, а саме: виключити з нього речення про грубе ігнорування ним наказів МВС № 157-227, № 81-207, № 90-2010 щодо зміцнення транспортної дисципліни, керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 03.12.2014 у справі №806/4573/14, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2015, позовну заяву ОСОБА_3 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про визнання протиправною відмову від 12.08.2014 та зобов'язання вчинити дії, - залишено без розгляду.

03.02.2015 ОСОБА_3 звернувся до Міністра внутрішніх справ України зі скаргою, в якій просив внести зміни до наказу № 619 від 24.07.2013, а саме: виключити з нього речення про грубе ігнорування ним наказів МВС №157-2007, № 81-2007, №90-2010 щодо зміцнення транспортної дисципліни, керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння (а.с. 27).

Листом від 03.03.2015 № 6/6-П-237 відповідач відмовив у перегляді наказу № 619 від 24.07.2013.

Не погодившись із відмовою відповідача, ОСОБА_3 звернувся до суду із даним позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

За змістом статті 7 Закону України "Про міліцію", міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції. Міністр внутрішніх справ України здійснює керівництво всією міліцією України.

Згідно зі частиною 1 статті 18 Закону України "Про міліцію", порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22.02.2006 N 3460-IV.

Згідно зі статтею 3 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, начальник - особа начальницького складу, яка має право віддавати накази та розпорядження, застосовувати заохочення і накладати дисциплінарні стягнення або порушувати клопотання про це перед старшим прямим начальником. Начальники в межах наданих їм повноважень можуть видавати накази, які є обов'язковими для виконання.

Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати. Накази можуть даватись як в усній, так і в письмовій формі. У разі одержання наказу від старшого прямого начальника підлеглий зобов'язаний виконати його та повідомити про це свого безпосереднього начальника. Скасувати наказ має право тільки начальник, який видав відповідний наказ, або старший прямий начальник. Накази повинні бути законними, зрозумілими і виконуватися беззаперечно, точно та у визначений строк. У разі одержання наказу, який суперечить закону, підлеглий не повинен виконувати його, про що повинен негайно поінформувати начальника, який віддав наказ, а в разі підтвердження цього наказу - письмово поінформувати старшого прямого начальника. Віддання і виконання наказу, який суперечить закону, або невиконання правомірного наказу тягне відповідальність, передбачену цим Статутом та іншими законодавчими актами.

За змістом статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

При цьому, статтею 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачено, що старший прямий начальник має право протягом одного місяця з дня оголошення особі рядового або начальницького складу наказу про накладення дисциплінарного стягнення посилити, а протягом року - пом'якшити чи скасувати дисциплінарне стягнення, накладене підлеглим йому начальником, якщо встановлено, що воно не відповідає тяжкості вчиненого проступку.

Так, згідно зі статтею 20 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, особа рядового або начальницького складу має право усно чи письмово послідовно звернутися зі скаргою щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення до старшого прямого начальника - аж до міністра внутрішніх справ України або до суду. Якщо вирішення питань, порушених у скарзі, не належить до повноважень начальника, який її отримав, скарга не пізніше ніж протягом п'яти днів надсилається за належністю, про що повідомляється заявникові. Забороняється пересилати скарги на розгляд тих начальників, дії чи рішення яких оскаржуються.

Відповідно до статті 21 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржено протягом трьох місяців з дня ознайомлення з наказом особи, на яку воно накладено. Пропущений строк для подання скарги може бути поновлено старшим прямим начальником, який має право накладати дисциплінарні стягнення. Старший прямий начальник у разі надходження заяви про поновлення пропущеного строку подання скарги повинен всебічно та об'єктивно розглянути її і прийняти відповідне рішення не пізніше 10 днів після надходження заяви. Про результати розгляду заяви про поновлення пропущеного строку повідомляються особа рядового або начальницького складу, яка її подала, та начальник, який наклав на неї дисциплінарне стягнення.

Відтак, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене особою рядового або начальницького складу до старшого прямого начальника - аж до міністра внутрішніх справ України протягом 3-х місяців.

Встановлено, що позивачем при зверненні до Міністра внутрішніх справ України зазначений строк був пропущений, останнім не порушувалось питання поновлення строку для подачі відповідної скарги, так як дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення накладено було ще у 2013 році.

Разом із тим встановлено, що про скасування наказів про звільнення № 619 від 24.07.2013 та № 257 від 16.08.2013, поновлення на посаді, зобов'язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, позивач звертався з відповідним позовом до суду.

Строк упродовж якого особа, на яку накладено дисциплінарне стягнення має право звернутись до старшого прямого начальника - Міністра внутрішніх справ України із проханням пом'якшити чи скасувати дисциплінарне стягнення відповідно до ст. 13 Дисциплінарного статуту становить один рік.

При цьому, пом'якшення чи скасування дисциплінарного стягнення є правом старшого прямого начальника, а не обов'язком.

Відтак, з 24.07.2013, з дня винесення наказу № 619, по 24.07.2014 ОСОБА_3 мав гарантоване законом право звернутись до Міністра внутрішніх справ України із проханням пом'якшити чи скасувати дисциплінарне стягнення.

Встановлено, що позивач звернувся до Міністра внутрішніх справ України про внесення змін до наказу № 619 03.02.2015, тобто поза межами визначеного строку.

Встановлено, що 14.07.2014 позивач звертався до Міністра внутрішніх справ з проханням внести зміни до наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області № 619 від 24.07.2013, а саме: виключити з нього речення про грубе ігнорування ним наказів МВС № 157-227, № 81-207, № 90-2010 щодо зміцнення транспортної дисципліни, керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння (а.с. 19-22).

Указане звернення було скероване Міністерством внутрішніх справ України до управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, і 12.08.2014 Управління відмовило у задоволенні заяви ОСОБА_3

За результатами судового оскарження вказаної відмови управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 03.12.2014 у справі № 806/4573/14, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2015, позовну заяву ОСОБА_3 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про визнання протиправною відмову від 12.08.2014 та зобов'язання вчинити дії, - залишено без розгляду.

Встановлено, що дії Міністра внутрішніх справ щодо безпідставного направлення скарги позивача від 14.07.2014 про внесення змін до наказу № 619 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, останнім в межах строку передбаченого КАС України не оскаржені (не оскаржені вони і на даний час), відмова управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 12.08.2014 - не скасована у судовому порядку, а відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у Міністерства внутрішніх справ України станом на 2015 рік не було підстав для внесення змін до наказу про звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ

Крім того встановлено, що у справі яка переглядається позивачем оскаржується відмова відповідача датована 03.03.2015.

Також встановлено, що усі перелічені обставини повторно були досліджені відповідачем при розгляді заяви ОСОБА_3 від 03.02.2015, матеріали перевірки по якій долучено до матеріалів справи (а.с. 64-85).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач під час розгляду заяви ОСОБА_3 від 03.02.2015 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України та Законом України "Про міліцію".

Колегія суддів також зазначає, що Міністерство внутрішніх справ України не є належним відповідачем щодо заявлених позивачем вимог про зобов'язання Управління Міністерства внутрішніх справ України у Житомирській області внести зміни до наказу №619 від 24.07.2013, а саме : виключити з нього речення про грубе ігнорування ним наказів МВС № 157-227, № 81-2007, № 90-2010 щодо зміцнення транспортної дисципліни, керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач довів правомірність прийнятого ним рішення.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "07" вересня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.В. Євпак

судді: М.М. Капустинський

Є.М. Мацький

Повний текст cудового рішення виготовлено "04" лютого 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,12701

3- відповідачу/відповідачам: Міністерство внутрішніх справ України вул.Академіка Богомольця,10,м.Київ, 01024

4- представник відповідача -Беспризванний А.А. АДРЕСА_2 - ,