Справа № 1305/2380/12,2а-441/8/13,2а-1305/81/12
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 р. Справа № 876/10889/13

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Городоцького районного суду Львівської області від 08.07.2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Городоцької міської ради Городоцького району, Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 10.12.2012 року звернувся в суд з позовом до Городоцької міської ради, Львівської області, третя особа ОСОБА_2, про визнання незаконним та скасування рішення Городоцької міської ради №528 від 27.12.2011р.

Вимоги мотивує тим, що йому на праві власності належить 1/2 житлового будинку АДРЕСА_1, згідно реєстраційного посвідчення від 20.03.1996р., друга половина цього житлового будинку належить ОСОБА_2 Будинок перейшов їм у власність на підставі договору дарування від їхньої матері - ОСОБА_3 В листопаді 2012р. позивачу стало відомо, що частину земельної ділянки, передано у власність ОСОБА_2 При зверненні до Городоцької міської ради, позивачу було надано відповідь, що згідно рішення Городоцької міської ради №528 від 27.12.2011р. ОСОБА_2 було затверджено технічну документацію із землеустрою та передано безоплатно у власність земельні ділянки, загальною площею 0,0573га по АДРЕСА_1, та видано два Державні акти на право власності на земельні ділянки, площею 0,0545 га і 0,0028 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Вважає, що цим рішенням Городоцької міської ради Львівської області порушено його права, оскільки дерев'яний сарай належав йому, а надавався лише у користування ОСОБА_2, тому земельна ділянка, яка служить для обслуговування гаражу була передана ОСОБА_2 незаконно, обманним шляхом, крім цього, при виготовленні технічної документації позивач як співвласник будинку не давав згоди на розподіл земельної ділянки між ним та ОСОБА_2 та не підписував проекту розподілу, просить визнати незаконним та скасувати рішення №528 від 27.12.2011р. Городоцької міської ради Львівської області щодо затвердження документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності гр.ОСОБА_2 на земельні ділянки по вул.. Підгіря 66а, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та суміжну межу з гр. ОСОБА_1, передачі безоплатно у власність гр. ОСОБА_2 земельних ділянок загальною площею 0,0573 га, по АДРЕСА_2, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Оскаржуваною постановою Городоцького районного суду Львівської області від 08.07.2013 року в задоволені позовної заяви - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, тим, що рішенням Городоцької міської ради Львівської області порушено його права, оскільки дерев'яний сарай належав йому, а надавався лише у користування ОСОБА_2, тому земельна ділянка, яка служить для обслуговування гаражу була передана ОСОБА_2 незаконно, обманним шляхом, крім цього, при виготовленні технічної документації позивач, як співвласник будинку не давав згоди на розподіл земельної ділянки між ним та ОСОБА_2 та не підписував проекту розподілу, просить визнати незаконним та скасувати рішення № 528 від 27.12.2011р. Городоцької міської ради Львівської області щодо затвердження документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності гр. ОСОБА_2 на земельні ділянки по АДРЕСА_2, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та суміжну межу з гр. ОСОБА_1, передачі безоплатно у власність гр. ОСОБА_2 земельних ділянок загальною площею 0,0573 га, по вул. Підгір'я 66а, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що Городоцька міська рада Львівської області при прийнятті рішення №528 від 27.12.2011р. щодо затвердження документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності гр. ОСОБА_2 на земельні ділянки по АДРЕСА_2, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, діяла у відповідності до вимог Конституції України, земельного законодавства, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", з врахуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення земельного спору та прийняття законного і обґрунтованого рішення, в межах наданих повноважень, та позивач не надав доказів, що оскаржуване рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та наданні її у власність порушує його права.

Так, як судом встановлено, що при прийнятті рішення №528 від 27.12.2011р. Городоцької міської ради Львівської області щодо затвердження документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності гр. ОСОБА_2 на земельні ділянки по АДРЕСА_2, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, Городоцька міська рада діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про місцеве самоврядування», доказів порушення прав позивача внаслідок прийняття цього рішення в суді не здобуто, а отже, не вбачається підстав до визнання його протиправним та скасування, та суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позову.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, частково відповідають нормам матеріального права.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4, згідно договору купівлі-продажу від 06.03.1996р. , подарувала ОСОБА_1 та ОСОБА_2, рівних долях, житловий будинок з цегли, площею 86,6 кв.м. та господарські споруди: літню кухню, сарай, гараж з цегли та гараж з дощок, за адресою: АДРЕСА_1, який належав їй на праві власності згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого на основі рішення Городоцької міської ради від 08.09.1994р. №343, зареєстрованого в Самбірському МБТІ 23.11.1994р. №1182. За вищезгаданим договором, ОСОБА_1 перейшло у право власності, згідно плану будинку наступні приміщення: веранда 11, коридор 1-9, кімнати 1-6, 1-7, 1-9, літня кухня та сарай. У власність ОСОБА_2 перейшли: коридор - 1, кухня 1-2, ванна 1-1, кімнати 1-3, 1-10, гараж.

Як вбачається із пояснень сторін та матеріалів справи, а саме, ухвали Городоцького районного суду Львівської області від 11.06.1999р.н., між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 затверджена мирова угода, згідно з якою сторони погодились на добровільний поділ земельної ділянки в АДРЕСА_1, в рівних долях, по варіанту зазначеному в плані земельної ділянки .

Судом встановлено, що рішенням Городоцької міської ради Львівської області №528 від 27.12.2011р., вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності гр. ОСОБА_2 на земельні ділянки по АДРЕСА_2, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та суміжну межу з гр.. ОСОБА_1, та передати безоплатно у власність гр. ОСОБА_2 земельні ділянки загальною площею 0,0573 га, по АДРЕСА_2, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель. На підставі вищевказаного рішення Городоцької міської ради, ОСОБА_2 видано державні акти НОМЕР_1 та НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,0028 га та земельну ділянку 0,0545га, розташовані в вул. Підгір'я 66а, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Проте, при передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0573 га по АДРЕСА_2, Львівської області, земельна ділянка у встановленому законом порядку у ОСОБА_1 не вилучалася, його право користування земельною ділянкою не припинялося, про поділ земельної ділянки позивач погодився в добровільному порядку, по що свідчить, затверджена ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 11.06.1999р., мирова угода.

Згідно із п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

В той же час, відповідно до частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Справою адміністративної юрисдикції може бути спір, який виник між кількома суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб'єкта, а цей суб'єкт відповідно зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта. Єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення ним владних управлінських функцій і при цьому ці функції повинні здійснюватись ним саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

З висловленої позиції позивача в обґрунтування позивних вимог, з пояснень представника прокуратури, досліджених в судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що існує спір щодо правомірності набуття права власності на спірні земельні ділянки та , як наслідок відновлення порушеного права власності позивача.

Тобто предмет спору в даній справі безпосередньо пов'язаний із реалізацією права власності на землю, в тому числі відновлення порушеного права позивача. Отже, такий спір є спором про право і повинен вирішуватись в порядку цивільного судочинства, що в свою чергу виключає розгляд справи в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Оглянувши матеріали справи та враховуючи вищенаведене , суд вважає , що справу за позовом ОСОБА_1 до Городоцької міської ради Городоцького району, Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення, слід розглядати в порядку цивільного судочинства України, а провадження у даній справі слід закрити.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 зазначеного Кодексу справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказав, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

З матеріалів справи слідує, що в процесі розгляду треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору підтвердили наявність у них державних актів на право власності на земельні ділянки, видані на підставі оскаржуваних рішень, та їх державну реєстрацію.

Відтак, колегія суддів зазначає, що оскаржувані рішення, які є актами індивідуальної дії, вичерпали свою юридичну силу після їх реалізації, а саме: після одержання власниками земельної ділянки документів, що посвідчують право власності та його державної реєстрації.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що після оформлення відповідно до чинного законодавства права власності на земельну ділянку виник спір про право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені у статтях 152 ЗК та 16 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 01.10.2013 року у справі № 21-228а13.

Частиною 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що рішення Верховного Суду України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

А згідно з частиною 1 статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених статтею 157 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

постанову Городоцького районного суду Львівської області від 08.07.2013 року у справі № 1305/2380/12 - скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар