Справа № 345/3103/15-а
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2016-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року Справа № 876/10076/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Запотічного І.І.,

суддів Довгої О.І., Ліщинського А.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.09.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій щодо відмови у перерахунку пенсії з урахуванням пільгового обчислення стажу, та зобов'язання управління Пенсійного фонду України в місті Калуші та Калуському районі зарахувати періоди його роботи з 29.04.1984 року по 19.02.2007 року як трудовий стаж в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, зарахувавши 1 рік роботи за 1 рік шість місяців та провести перерахунок його пенсії з урахуванням пільгового стажу з 01.01.2006 року.

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2015 року позов задоволено частково. Визнано дії управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з врахуванням роботи в районах, що прирівняні до районів Крайньої Півночі з 29.04.1984 року по 31.12.1990 року в пільговому обчисленні, а саме 1 рік роботи за один рік шість місяців неправомірними. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області зарахувати ОСОБА_1 в пільговому обчисленні період роботи з 29.04.1984 року по 31.12.1990 року з розрахунку за кожен рік один рік шість місяців, як трудовий стаж, вироблений в місцевостях прирівняних до району Крайньої Півночі та провести перерахунок розміру пенсії. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області провести виплату пенсії ОСОБА_1 у перерахованому розмірі з 16.07.2015 року, з врахуванням виплачених сум та надалі проводити виплату пенсії у перерахованому розмірі. В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, управлінням Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Апелянт будучи повідомленим про час та місце розгляду справи явки представника в судове засідання не забезпечив.

Позивач в запереченні на апеляційну скаргу вважає оскаржувану постанову суду законною та просив залишити її без змін. Позивач просив розгляд справи проводити без його участі.

Відповідно до п.2ч.1 ст.197 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати, та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 16.07.2015 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії та зарахування періоду роботи в районах Крайньої Півночі в 1,5 кратному розмірі, з 29.04.1984 року по 19.02.2007 року в пільговому обчисленні та провести перерахунок розміру пенсії з урахуванням пільгового обчислення стажу з 01.01.2006 року.

Відповідач листом № 254/Д 15 від 30.07.2015 року відмовив позивачу в проведенні перерахунку пенсії у зв'язку з тим, що відсутні підстави для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі з 29.04.1984 року по 19.02.2007 року.

Як вбачається з копії трудової книжки позивач з 29.04.1984 року по 19.02.2007 року працював електрозварником ручної зварки в місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі.

Відповідно до довідок ООО Лукойл Западная Сибирь Территориально производственное предприятие Когалымнефтегаз, Филиалла Строительной и торговой компании ЛУКТУР, ООО Север Нефтегазстрой позивач дійсно працював з 29.04.1984 року по 19.02.2007 року електрозварником ручної зварки 6 розряду в місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі вахтовим методом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на пільгове обчислення стажу роботи, набутого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, оскільки це передбачено законодавством колишнього СРСР та Тимчасовою угодою від 15 січня 1993 року між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення, а робота позивача в зазначені періоди підтверджується трудовою книжкою та довідками.

З таким висновком суду першої інстанції не можна з таких підстав.

За правилами абзаців 1 та 2 п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року. Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування пільг до осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій таких пільг: виплата надбавок до заробітної плати, надання додаткових відпусток, можливість об'єднання відпусток, але не більш як за три роки, виплата різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) у разі тимчасової втрати працездатності (статті 1-4).

Статтею 5 цього Указу встановлено надання додаткових пільг, зокрема, зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п'ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Аналогічні умови щодо застосування пільг, передбачених ст. 5 указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», передбачені й Інструкцією про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженою постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року № 530/П-28.

Абзацом 1 п. 5.9 Основних положень про вахтовий метод організації робіт, затверджених постановою Державного комітету СРСР з праці і соціальних питань, Секретаріату ВЦРПС та Міністерства охорони здоров'я СРСР від 31 грудня 1987 року № 794/33-82, встановлено, що працівникам підприємств та організацій, які виїжджають для виконання робіт вахтовим методом у райони Крайньої Півночі або в прирівняні до них місцевості з інших районів держави, надаються пільги, передбачені статтями 1-4 указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», з урахуванням змін та доповнень, внесених статтями 1 та 2 указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Таким чином, пільги, передбачені ст. 5 указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», в тому числі зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються на працівників, що працювали вахтовим методом.

Отже, на працівників, які працювали вахтовим методом в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, поширюються пільги, передбачені ст. 1-4 указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», а додаткові пільги, передбачені ст. 5 цього Указу, зокрема, зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 27 жовтня 2015 року (справа № 21-3324а15) та від 2 грудня 2015 року (справа № 21-3950а15).

Одночасно слід зазначити, що відповідно до ст. 1 Тимчасової угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року (далі - Тимчасова угода) громадяни сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років в районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): чоловіки - по досягненню 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки - по досягненню 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років. Громадянам сторін, що домовляються, які працювали як в районах Крайньої Півночі, так і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, один рік роботи в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, зараховується за дев'ять місяців роботи в районах Крайньої Півночі.

Згідно ст. 3 Тимчасової угоди при призначенні пенсії відповідно до ст. 1 цієї угоди на території України компетентні органи Російської Федерації відшкодовують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюється за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюється спеціальною угодою між компетентними органами сторін. Відшкодування витрат у відповідності із п. 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року).

Таким чином, вказана Тимчасова угода надає громадянам сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у ст. 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Водночас, ні в зазначеній Тимчасовій угоді, ні в угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Не йдеться про пільгове обчислення такого стажу й в Законах України «Про пенсійне забезпечення» і «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для перерахунку пенсії позивача з урахуванням пільгового обчислення стажу його роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З врахуванням того, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.160, 167, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області задовольнити.

Постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.09.2015 року №345/3103/15-а скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь управління Пенсійного фонду України місті Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області понесені судові витрати в розмірі 80 (вісімдесят) грн. 38 коп. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.І. Запотічний

Судді О.І.Довга

А.М. Ліщинський