Справа № 819/2974/14-а
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року Справа № 876/4149/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання - Мельничук Б. Б.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про визнання протиправними дій, скасування постанови, зобов'язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

18 грудня 2014 року Тернопільським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Пілярчука О. В. щодо не розгляду заяви позивача від 17 листопада 2014 року про зупинення виконавчого провадження та дій щодо винесення постанови від 18 листопада 2014 року № 45360935 про стягнення з позивача виконавчого збору.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що державний виконавець, не дочекавшись рішення суду про відстрочку чи розстрочку виконання рішення суду, виніс постанову про стягнення виконавчого збору, чим порушив права позивача.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 січня 2015 року позов задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Пілярчука О. В. щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 17 листопада 2014 року про зупинення виконавчого провадження. Визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Пілярчука О. В. від 18 листопада 2014 року № 45360935 про стягнення виконавчого збору.

Зазначену постанову мотивовано тим, що державним виконавцем Другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції під час виконання службових обов'язків було порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - Другим відділом Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судом апеляційної інстанції заслухано суддю-доповідача, досліджено матеріали справи та проаналізовано доводи апеляційної скарги, внаслідок чого зроблено висновок, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження в справі - закрити.

Відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Розглядаючи справу, суд першої інстанцій виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. Однак, суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки вони зроблені без належного з'ясування того, чи цей спір належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Встановлено, що 10 листопада 2014 року державним виконавцем Другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Пілярчуком О.В. винесено постанову ВП № 45360935 про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу № 607/2176/13-ц виданому 21 жовтня 2014 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 коштів в сумі 26000,00 грн., як компенсацію вартості однієї другої частини автомобіля марки VOLKSWAGEN T4, 1997 року випуску та 260,00 грн. судового збору та надано боржнику строк до 17 листопада 2014 року для самостійного виконання рішення суду.

За змістом ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із вимогами п.п.1, 7 ч.1 ст.3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі, на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого

провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

У розумінні ст.8 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

За правилами статті 383 і частини другої статті 384 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Розгляд скарги здійснюється в порядку, встановленому статтею 386 ЦПК України.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на спори про оскарження дій та рішень органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень у цивільних справах.

Вказаний висновок узгоджується з позицією, викладеній у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 825/2566/14).

З матеріалів справи видно, що предметом оскарження є неправомірні дії та рішення державного виконання при виконанні ним виконавчого листа № 607/2176/13-ц, виданого Тернопільським міськрайонним судом в цивільній справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в порядку поділу майна подружжя коштів в сумі 26000,00 грн., як компенсацію вартості однієї другої частини автомобіля марки VOLKSWAGEN T4, 1997 року випуску.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що такі вимоги позивача в порядку адміністративного судочинства розгляду не підлягають.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Згідно із вимогами ч.1 ст. 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

За вимогами п.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 січня 2015 року в справі № 819/2974/14-а слід скасувати та закрити провадження у справі.

Керуючись вимогами ст. ст. 41, 157, 160, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції - задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 січня 2015 року в справі № 819/2974/14-а - скасувати.

Провадження в справі № 819/2974/14-а за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про визнання протиправними дій, скасування постанови, зобов'язання до вчинення дій - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

Р. В. Кухтей

Ухвалу складено в повному обсязі 02 лютого 2016 року.