Справа № 826/27915/15
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

02 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України, Прокуратури міста Києва, треті особи - Київська конкурсна комісія з проведення відкритого чотирирівневого конкурсу кандидатів на адміністративні посади у місцевих прокуратурах, Генеральний прокурор України, виконуючий обов'язки прокурора міста Києва, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання протиправними та скасування наказів, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Генеральної прокуратури України (далі - Відповідач-1, ГПУ), Прокуратури міста Києва (далі - Відповідач-2, Прокуратура міста Києва), третя особа - Київська конкурсна комісія з проведення відкритого чотирирівневого конкурсу кандидатів на адміністративні посади у місцевих прокуратурах (далі - Третя особа-1, Конкурсна комісія), про:

- визнання протиправним та скасування наказу Генерального прокурора України від 10.12.2015 року №834к про призначення керівником місцевої прокуратури №5 ОСОБА_3;

- визнання протиправним та скасування наказу виконуючого обов'язки прокурора міста Києва №4435к від 14.12.2015 року про призначення першим заступником керівника місцевої прокуратури №5 м. Києва ОСОБА_4;

- визнання протиправним та скасування наказу виконуючого обов'язки прокурора міста Києва №4507к від 14.12.2015 року про призначення заступником керівника місцевої прокуратури №5 м. Києва ОСОБА_5;

- визнання протиправним та скасування наказу виконуючого обов'язки прокурора міста Києва №4586к від 15.12.2015 року про призначення заступником керівника місцевої прокуратури №5 м. Києва ОСОБА_6;

- зобов'язання Генерального прокурора України та виконуючого обов'язки прокурора міста Києва прийняти об'єктивне та неупереджене рішення щодо призначення керівників Київської місцевої прокуратури №5 згідно рекомендацій Київської конкурсної комісії з проведення відкритого чотирирівневого конкурсу на заняття посад керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.12.2015 року відкрито провадження у справі, а також залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Генерального прокурора України (далі - Третя особа-2, Генпрокурор), виконуючого обов'язки прокурора міста Києва (далі - Третя особа-3, в.о. прокурора м. Києва), ОСОБА_3 (далі - Третя особа-4, ОСОБА_3), ОСОБА_4 (далі - Третя особа-5, ОСОБА_4), ОСОБА_5 (далі - Третя особа-6, ОСОБА_5), ОСОБА_6 (далі - Третя особа-7, ОСОБА_6).

Крім того, 15.01.2016 року Позивачем подано клопотання про забезпечення адміністративного позову, в якому останній просив:

- зупинити дію наказу Генерального прокурора України від 10.12.2015 року №834к про призначення керівником місцевої прокуратури №5 ОСОБА_3; наказу виконуючого обов'язки прокурора міста Києва №4435к від 14.12.2015 року про призначення першим заступником керівника місцевої прокуратури №5 м. Києва ОСОБА_4; наказу виконуючого обов'язки прокурора міста Києва №4507к від 14.12.2015 року про призначення заступником керівника місцевої прокуратури №5 м. Києва ОСОБА_5; наказу виконуючого обов'язки прокурора міста Києва №4586к від 15.12.2015 року про призначення заступником керівника місцевої прокуратури №5 м. Києва ОСОБА_6;

- заборонити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 вчиняти будь-які дії від імені місцевої прокуратури №5 м. Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.01.2016 року у задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів заяви не вбачається існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам ОСОБА_2 до ухвалення рішення в адміністративній справі, або того, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Не погоджуючись із викладеним в ухвалі рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу і вжити заходи забезпечення позову згідно заявленого клопотання. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказуючи на неврахування останнім наявності в ОСОБА_2 правових підстав бути призначеним до керівну посаду в органи прокуратури. Наголошує на невірному застосуванні судом положень ст. ст. 117, 118 КАС України, що спричинило ухвалення неправильного рішення.

У судовому засіданні повноважний представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд вимоги останньої задовольнити повністю.

Представник Відповідача-1 та представник Відповідача-2 наполягали на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.

Треті особи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, явку повноважних представників не забезпечили.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

При винесенні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем не було доведено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам ОСОБА_2 до ухвалення рішення в адміністративній справі, або того, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З таким рішенням суду не можна не погодитися, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КАС України суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Приписи ч. 3 ст. 117 Кодексу адміністративного судочинства визначають, що подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, але суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються. Ухвала негайно надсилається до суб'єкта владних повноважень, що прийняв рішення, та є обов'язковою для виконання.

При цьому, відповідно до абз. 2 п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України викладених у постанові від 06.03.2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для однозначного висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадку наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадку, коли захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Відтак посилання Апелянта на застування судом першої інстанції неіснуючого положення ч. 1 ст. 117 КАС України є помилковим, оскільки у цитованому ОСОБА_2 абзаці оскаржуваної ухвали викладено висновок суду, що заснований на аналізі приписів ч. 1 ст. 117 процесуального закону.

Крім того, зі змісту апеляційної скарги, вбачається посилання Позивача на наявність ознак незаконності оскаржуваних актів з підстав їх невідповідності вимогам Закону України «Про прокуратуру» та затвердженого наказом Генерального прокурора України від 20.07.2015 року №98 Порядку проведення чотирирівневного відкритого конкурсу на зайняття посад керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників, що, на думку колегії суддів, є обґрунтуванням предмету позову, яке підлягає перевірці та оцінці під час судового розгляду справи, в тому числі з урахуванням позицій відповідача, третіх осіб та вимог нормативно-правових актів.

Забезпечення позову у даному випадку могло призвести до вирішення спору по суті без з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами.

Аналогічна позиція підтримується Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 12.02.2015 року у справі № К/9991/12850/11.

Крім того, в обґрунтування апеляційної скарги, як і заяви про забезпечення позову, ОСОБА_2 вказує на те, що на підставі оскаржуваних рішень особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 наділені повноваженнями вчиняти дії від імені Київської місцевої прокуратури №5, які носять обов'язковий характер, у т. ч. видають накази, починають кримінальне переслідування осіб, мають доступ до обмеженої інформації, працюють в автоматизованих системах «ЄРДР» та «ЄССА», що, у свою чергу, у разі їх скасування, на думку Апелянта, може призвести до витоку інформації з обмеженим доступом та до секретної інформації з грифами «таємно» та «цілком таємно», внаслідок отримання доступу до такої.

Однак, таке твердження Позивача в якості обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову є, на думку колегії суддів, безпідставним, оскільки ОСОБА_2 жодним чином не доводить, яким чином дії Третіх осіб-4-7 у якості працівників прокуратури складають очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам Позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім того, як вже було зазначено раніше, доказів наявності в оскаржуваних наказах ознак, які свідчать про їх очевидну протиправність, Позивачем надано, а судами встановлено не було.

З огляду на викладене, судова колегія вважає правильним висновки суду першої інстанції про відсутність необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до приписів ст. 199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Згідно приписів ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 117, 195, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України, Прокуратури міста Києва, треті особи - Київська конкурсна комісія з проведення відкритого чотирирівневого конкурсу кандидатів на адміністративні посади у місцевих прокуратурах, Генеральний прокурор України, виконуючий обов'язки прокурора міста Києва, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання протиправними та скасування наказів, зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.