Справа № 22-а-25326/11
Суддя: Мережко М. В.
Дата ухвалення: 2011-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
УХВАЛА

Іменем України

13 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Мережко М.В.,

суддів: Коцюрби О.П., Оношко Г.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні апеляційного суду Київської області справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2010 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області про зобовязання відповідача провести перерахунок доплати до пенсії,-

В С Т А Н О В И Л А :

21 грудня 2009 року ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом до управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області про зобов'язання проведення перерахунку і виплати недоотриманих сум доплати непрацюючому пенсіонеру проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю за період з 01 грудня 2008 року по 31 грудня 2008 року. Вимоги обґрунтовувала тим, що їй як непрацюючому пенсіонеру проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991 року має виплачуватися щомісячна грошова доплата в розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 02 лютого 2010 року позов задоволено.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість як непрацюючому пенсіонеру проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю, передбачену ч. 2 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 грудня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в позові в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність та необєктивність рішення суду, неповне зясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення Білоцерківським міськрайонним суду норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії зареєстрована в управлінні Пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області, як непрацюючий пенсіонер. Проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджується документами, що містяться в матеріалах справи.

Згідно з Постановою КМ України № 106 від 23.07.1991 року місто Біла Церква віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, проводиться оплата в розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, підвищуються у розмірах, встановлених ч. 1 ст. 39 вищезазначеного Закону (ч. 2 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідачем виплачувалась доплата до пенсії відповідно до вимог постанови КМ України № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

ОСОБА_1 оспорюючи дії відповідача вважала, що вона отримувала доплату значно нищу, ніж це передбачено ч. 2 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у звязку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем норм ч. 2 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Статтею 19 ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України (ст. 113 Конституції України).

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що постанова КМ України № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суперечить вимогам ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з огляду на наступне.

Пунктом 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року №107-VІ та ч. 2 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було замінено. Згідно з новою редакцією цієї норми громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Однак, у подальшому ці положення також було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008.

Таким чином, починаючи з 22.05.2008 року (після прийняття Конституційним Судом України рішення від 22.05.2008 року № 10-рп/2008) законодавче регулювання відносин з виплати доплати непрацюючим пенсіонерам проживаючим в зоні посиленого радіоекологічного контролю визначалось ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції від 06.06.1996 року №230/96-ВР), оскільки обмеження щодо її застосування було скасовано, а жодних інших обмежень Верховна Рада України не встановлювала.

Рішення Конституційного суду є обовязковим до виконання на всій території України.

Окрім того, встановлений ч. 2 ст. 95 Конституції України, ч. 2 ст. 38 Бюджетного Кодексу перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема Законом України "Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку щодо того, що позивачка має право на перерахунок доплати до пенсії як непрацюючий пенсіонер, який проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, за період з 01 грудня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

При таких обставинах, коли судом першої інстанції повно і всебічно зясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, а постановлене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області залишити без задоволення.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду від 02 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: