Справа № 808/9539/14
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2016 р. Справа №808/9539/14

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 17:20

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Волгіної Н.П.,

при секретарі судового засідання - Химич М.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача: - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Прокуратури Донецької області

про визнання дій неправомірними, скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_4, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Прокуратури Донецької області, в якому (з урахуванням уточнень) просить суд:

- визнати дії відповідача неправомірними, скасувати наказ № 2338-к від 17 листопада 2014 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності шляхом звільнення ОСОБА_1;

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого прокурора прокуратури м. Дружківки Донецької області;

- зобов'язати відповідача нарахувати та сплатити позивачу середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу в межах одного року після звільнення (а.с. 2 т. 1, 80 т. 2).

Позовні вимоги мотивовані наступним.

Позивач з 30 липня 2002 року проходив службу в органах прокуратури Донецької області:

- 30 липня 2002 року прийнятий на службу в органи прокуратури на посаду старшого помічника прокуратури м. Єнакієве Донецької області;

- 1 листопада 2002 року переведений на посаду старшого слідчого прокуратури м. Дружківка Донецької області;

- 6 травня 2003 року переведений на посаду помічника прокурора м. Дружківка, під час роботи на якої, а саме - з 11 грудня 2006 року, ОСОБА_1 був обраний керівником Первинної профспілкової організації Обласної профспілкової організації робітників прокуратури Донецької області в м. Дружківка;

- 20 лютого 2009 року позивач переведений на посаду старшого помічника прокурора;

- з 6 червня 2013 року призначений на посаду старшого прокурора прокуратури м. Дружківка.

Наказом прокуратури Донецької області від 17 листопада 2014 року № 2338-к позивача звільнено з посади старшого прокурора прокуратури м. Дружківка та органів прокуратури Донецької області за вчинення проступку, який порочить працівника прокуратури.

ОСОБА_1 вважає, що його звільнення було незаконним, так як ніякого проступку, який би порочив його як працівника прокуратури, він не скоював (а.с. 2 т. 1, 60 т. 2).

Враховуючи наведене вище, будучи не згодним з прийнятим Прокуратурою Донецької області наказом № 2338-к, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Позивач та представник позивача до суду з'явились, наполягали на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник Прокуратури Донецької області у судове засідання з'явився, заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, зазначивши, що звільнення позивача з посади було цілком законним та відповідало фактичним обставинам справи.

Наполягав на тому, що ОСОБА_1 скоїв вчинок, який порочить його як працівника прокуратури, зокрема, позивач, будучи працівником прокуратури, тривалий час (з 1 квітня 2014 року по 12 червня 2014 року) у телефонному режимі спілкувався з особою, яка фактично є посередником у терористичній організації «ДНР» - ОСОБА_5 (є зв'язним із членом цієї організації - Мозговим). Зазначив, що таке спілкування між вказаною особою та позивачем який на той час займав посаду старшого прокурора м. Дружківка, дійсно є свідченням того, що ОСОБА_1 не дотримався присяги та скоїв ганебний вчинок. За вказаним фактом прокуратурою області розпочато кримінальне провадження № 0000705, яке станом на час розгляду даної справи триває. Крім цього, позивач у червні 2014 року декілька разів перетинав державний кордон у бік Російської Федерації, що також в існуючих умовах свідчить про вчинення ним дій, які порочать звання працівника прокуратури. Надав суду письмові заперечення на позовні вимоги позивача (а.с. 237-242 т. 1, а.с. 80, 105-111 т. 2).

Провадження у справі неодноразово відкладалось та зупинялось для отримання судом додаткових доказів по справі.

Заслухавши позивача та представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1:

- у 2002 році закінчив Національну юридичну академію України ім. Я.Мудрого;

- липень 2002 року - листопад 2002 року - працював на посаді помічника прокурора м. Єнакієве Донецької області;

- листопад 2002 року - травень 2003 року - старший слідчий прокуратури м. Дружківка Донецької області;

- травень 2003 року - жовтень 2005 року - помічник прокурора м. Дружківка Донецької області;

- жовтень 2005 року - червень 2012 року - старший помічник прокурора м. Дружківка Донецької області;

- з червня 2012 року по 17 листопада 2014 року - старший прокурор м. Дружківка Донецької області.

Зазначене встановлено на підставі довідки начальника відділу роботи з кадрами прокуратури області, яка міститься в матеріалах службової перевірки та копія якої наявна в матеріалах справи (а.с. 146 т. 1).

Відповідно до пояснень представника відповідача, які підтверджуються матеріалами справи (а.с. 153, 206 т. 1), особова справа позивача знаходиться на території, непідконтрольної Україні, тому надати суду вказану справу (разом із наказами про призначення позивача на посаду та про наступні переведення) не вбачається за можливе.

Як встановлено в судовому засіданні, у вересні 2014 року на адресу прокурора Донецької області Франтівського М.М. надійшов лист від прокурора відділу 25 Генеральної прокуратури України Цьоньо О., в якому зазначено про те, що за результатом перевірочних дій стосовно 27 осіб з числа працівників органів прокуратури Донецької області, наявна інформація щодо підтримання систематичного зв'язку із представниками так званої «ДНР» 5-ю особами, в тому числі і ОСОБА_1, які протягом тривалого часу телефонували особам, що мають відношення до сепаратистських і екстреміських рухів та НЗФ (незаконних збройних формувань) (а.с. 48, 125 т. 1).

Розпорядженням прокурора Донецької області Франтовського М.М. від 17 вересня 2014 року № 11/1-948 у зв'язку із отриманим повідомленням від прокурора відділу управління внутрішньої безпеки Генеральної прокуратури України Цьоньо О. призначено службову перевірку строком до 26 вересня 2014 року по факту підтримання старшим прокурором прокуратури м. Дружківка ОСОБА_1 систематичного зв'язку із представниками так званої «ДНР» (а.с. 124 т. 1).

18 вересня 2014 року начальником відділу роботи з кадрами прокуратури області ОСОБА_7 на ім'я заступника прокурора Донецької області Лівочки О.В. надано повідомлення щодо необхідності надати доручення щодо з'ясування обставин підтримання позивачем систематичного зв'язку із представниками «ДНР», надання ним матеріалів службових перевірок (а.с. 148 т. 1).

24 вересня 2014 року позивачем прокурору Донецької області Франтівському М.М. були надані пояснення, відповідно до яких до так званої «ДНР» позивач відноситься як до злочинної терористичної організації; з її представниками він не співпрацював та не співпрацює. Також у поясненнях зазначено, що 28 червня 2014 року на мобільний телефон ОСОБА_1 подзвонив невідомий йому чоловік, який назвався ОСОБА_6, сказав, що він є представником «народного ополчення» і що позивачу необхідно з'явитись до прокуратури міста та відчинити двері, в іншому випадку проникнення до прокуратури відбудеться шляхом застосування сили. ОСОБА_1 відповів, що такі рішення він не приймає, так як не є керівником прокуратури. Чоловік вказав, що буде чекати біля прокуратури о 13-00 год. Як зазначено у поясненнях, після цієї телефонної розмови позивач відразу подзвонив прокурору м. Дружківка ОСОБА_8 та розповів про вказану вище розмову. Через 10 хвилин ОСОБА_8 йому перетелефонував та сказав, що він узгодив це питання з керівництвом прокуратури Донецької області та що ОСОБА_1 необхідно з'явитись до прокуратури міста та відчинити двері. О 13-00 год позивач з'явився до будівлі прокуратури, де його чекали біля 10-12 осіб, які були одягнуті у камуфляжний одяг та озброєні, відчинив двері та відразу покинув будівлю прокуратури. Також у поясненнях зазначено, що у період окупації «ДНР» м. Дружківка ні позивач, ні інші працівники прокуратури міста за його проханням матеріали кримінальних проваджень або матеріали, які зареєстровані у книзі Єдиного обліку Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області та розглянуті відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» - не витребували; службові матеріали в період окупації міста позивач нікому не передавав; ніяких розмов щодо порушення територіальної цілісності держави він не вів, так як щиро та глибоко переконаний, що Україна повинна бути унітарною та неділимою (а.с. 136-138 т. 1). Також у матеріалах справи містяться аналогічні пояснення позивача, надані останнім Генеральному прокурору України 21 серпня 2014 року (а.с. 133-134 т. 1).

26 вересня та 13 жовтня 2014 року на ім'я прокурора Донецької області Франтовського М.М. начальником відділу роботи з кадрами прокуратури області ОСОБА_7 були подані рапорти про продовження терміну проведення службової перевірки (встановленого Розпорядженням прокурора Донецької області Франтовського М.М. від 17 вересня 2014 року № 11/1-948 до 26 вересня 2014 року) щодо ОСОБА_1 (а.с. 154-155 т. 1).

Документів щодо прийнятих рішень за результатом розгляду вказаних рапортів суду не надано (відповідних розпоряджень). За поясненням представника відповідача, наданими у судовому засіданні, саме наявність зазначених рапортів є достатньою підставою для продовження проведення службового розслідування і прийняття додаткового рішення з боку прокурора області не потребується.

Листом від 3 жовтня 2014 року № 25/1/2-вих.14, підписаним прокурором відділу запобігання правопорушенням у територіальних прокуратурах управління внутрішньої безпеки Генеральної прокуратури України Цьоньо О., прокурора Донецької області повідомлено, що оперативними спецпідрозділами СБ України та УБОЗ МВС України в рамках проведення оперативно-розшукових заходів задокументовано телефонні з'єднання у квітні - червні 2014 року з мобільного телефону, що належить ОСОБА_1, з ОСОБА_5, який є безпосереднім зв'язним із терористом Мозговим. Зазначено також щодо наявності оперативної інформації про те, що ОСОБА_1 надавав доступ сепаратистам до баз даних - Єдиного реєстру досудових розслідувань, матеріалів кримінальних проваджень, тощо. Також у листі вказано про доцільність проведення перевірки вказаних фактів слідчим шляхом в рамках проведення досудового розслідування (а.с. 49, 126 т. 1).

Як встановлено під час розгляду справи, 13 жовтня 2014 року слідчим управлінням прокуратури Донецької області розпочато кримінальне провадження № 0000705 за фактом сприяння ОСОБА_1 представникам терористичної організації «ДНР» (а.с. 63, 152 т. 1).

11 листопада 2014 року позивачем прокурору Донецької області Франтівському М.М. були надані пояснення, в яких зазначено, що у період червень - вересень 2014 року він декілька разів перетинав кордон із Російською Федерацією, але у всіх випадках це відбувалось за сімейними обставинами та за попереднім погодженням із прокурором м. Дружківки ОСОБА_8 Так, 3 червня, 6, 10 та 15 серпня 2014 року позивач перетинав кордон, знаходячись у відпустці; 20 червня 2014 року він перетинав кордон в неробочий час; 3 та 5 вересня 2014 року позивач перетинав кордон, знаходячись при цьому на лікарняному (а.с. 139 т. 1).

17 листопада 2014 року був складений висновок службової перевірки стосовно старшого прокурора прокуратури м. Дружківка ОСОБА_1, відповідно до якого у зв'язку із вчиненням проступку, який порочить працівника прокуратури, необхідно вирішити питання щодо звільнення із займаної посади та органів прокуратури Донецької області старшого прокурора прокуратури м. Дружківка молодшого радника юстиції ОСОБА_9 (а.с. 114-116 т. 1).

Також у висновку зазначено наступне.

У вересні 2014 року до відділу роботи з кадрами прокуратури області надійшов лист від прокурора відділу Генеральної прокуратури України Цьоньо О., в якому зазначено про те, що старшим прокурором прокуратури м. Дружківка ОСОБА_1 підтримується систематичний зв'язок із представниками терористичної організації «ДНР». Згідно рапорту від 28 серпня 2014 року заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби управління нагляду прокуратури області ОСОБА_10 (а.с. 127 т. 1), останнім отримано інформацію від начальника Краматорського МРВ УСБУ в Донецькій області про те, що позивач висловлювався про посягання на територіальну цілісність України. З рапорту прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при проведенні досудового розслідування управління нагляду додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області ОСОБА_11 та за рапорту старшого прокурора цього ж відділу ОСОБА_12 (а.с. 128, 130 т. 1), встановлено, що представник МВС України в м. Краматорську ОСОБА_13 та начальник Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області ОСОБА_14 повідомили, що у спілкуванні з мешканцями та представниками влади м. Дружківка старший прокурор прокуратури м. Дружківка ОСОБА_1 у період окупації території цього міста терористичним угрупуванням «ДНР» позиціонував себе як «народний прокурор м. Дружківка». Також ОСОБА_1 витребувались матеріали перевірок Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області за фактом сприяння сепаратизму та із вказаними матеріалами він ознайомлював сторонніх осіб. Згідно інформації Генеральної прокуратури України (№ 25/1/2-вих.14 від 3 жовтня 2014 року): оперативними спецпідрозділами СБ України та УБОЗ МВС України в рамках проведення оперативно-розшукових заходів задокументовано телефонні з'єднання з мобільного телефону, що належить ОСОБА_1, з терористом «ДНР» ОСОБА_5 (безпосередній зв'язок терориста Мозкового); ОСОБА_1 надавав доступ сепаратистам до баз даних - Єдиного реєстру досудових розслідувань, матеріалів кримінальних проваджень, пов'язаних із діяльністю учасників «ДНР»; за даними Донецького прикордонного загону Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 у період з червня по вересень 2014 року постійно перетинав кордон України у бік Російської Федерації (а.с. 147 т. 1). Відомості щодо перетинання позивачем у вказаний період державного кордону містяться і у рапорті прокурора відділу 04/2/2 управління нагляду прокуратури Донецької області ОСОБА_15 (а.с. 129 т. 1). На підставі наведеного, слідчим відділом слідчого управління прокуратури області 13 жовтня 2014 року розпочато кримінальне провадження № 0000705 за фактом сприяння представникам терористичної організації «ДНР».

Разом із цим у висновку також зазначено, що старший прокурор прокуратури м. Дружківки ОСОБА_1 за характером є тактовним, врівноваженим; у колективі користується повагою, дисциплінарних стягнень не має. За поясненням в.о. прокурора м. Дружківки ОСОБА_16 позивач порушень трудової дисципліни не допускав; у колективі прокуратури користується повагою, про сприяння та взаємодію ОСОБА_1 із представниками «ДНР» останньому нічого не відомо. Про відсутність відомостей щодо співпраці позивача із представниками «ДНР» показала і спеціаліст першої категорії прокуратури м. Дружківка ОСОБА_17 (а.с. 142 т. 1). За поясненнями самого ОСОБА_1, наданими ним під час здійснення щодо нього службової перевірки, ніякого сприяння представника так званої «ДНР» він не здійснював, будь-яких зв'язків з її членами він не підтримував та не підтримує; до вказаної «ДНР» відноситься як до терористичної організації; з червня по вересень 2014 року перетинав кордон України у бік Російської Федерації виключно за сімейними обставинами (а.с. 114-116, 120-122 т. 1).

Наказом Прокуратури Донецької області від 17 листопада 2014 року № 2338-к за вчинення проступку, який порочить працівника прокуратури, старшого прокурора прокуратури м. Дружківки молодшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено із займаної посади та органів прокуратури Донецької області. Як зазначено у мотивувальній частині цього наказу, звільнення позивача відбулось на підставі ст. 8, п. 5 ст. 9 Дисциплінарного статуту прокуратури України у зв'язку із, по-перше, підтримуванням систематичного зв'язку із представниками «ДНР»; по-друге, наданням доступу до баз даних Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також матеріалів кримінальних проваджень, пов'язаних із діяльністю учасників «ДНР»; по-третє, постійним перетинанням кордону у бік Російської Федерації без дозволу керівництва, по-четверте, здійсненням телефонних розмов із учасниками терористичної організації «ДНР». Також у наказі зазначено, що за фактом сприяння старшим прокурором прокуратури м. Дружківка ОСОБА_1 представникам терористичної організації «ДНР» розпочато кримінальне провадження № 0000705 (а.с. 3, 50, 117-118 т. 1).

Відповідно до відмітки, зробленої працівниками прокуратури ОСОБА_18 та ОСОБА_19, із вказаним наказом позивач ознайомлений 28 листопада 2014 року (а.с. 118, 161 т. 1). Як зазначив представник відповідача від підпису про ознайомлення з цим наказом та від повернення службового посвідчення та флеш-карти із ключем доступу до ЄДРР позивач відмовився.

Вказане підтверджується також і матеріалами справи (а.с. 206 т. 1) та не заперечується і позивачем у справі.

Не погодившись із наказом відповідача щодо свого звільнення 15 грудня 2014 року позивач звернувся до суду із даним позовом (а.с. 2, 6 т. 1).

При прийнятті рішення по справі суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Ст. 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні у даній справі правовідносини регулюються чинним на час виникнення спірних правовідносин Законом України "Про прокуратуру" № 1789-XII від 5 листопада 1991 року, Дисциплінарним статутом прокуратури України, затвердженим Постановою Верховної Ради України № 1796-XII від 6 листопада 1991 року (далі - Дисциплінарним статутом), Інструкцією Про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури України, затвердженою Наказом Генерального прокурора України від 6 березня 2012 року № 20 (далі - Інструкція № 20).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про прокуратуру" (тут і надалі - в редакції, чинної станом на час виникнення спірних правовідносин) повноваження прокурорів, організація, засади та порядок діяльності прокуратури визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законодавчими актами.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про прокуратуру" прокуратура України становить єдину систему, на яку відповідно до Конституції України та цього Закону покладаються такі функції: 1) підтримання державного обвинувачення в суді; 2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом; 3) нагляд за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; 4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян; на прокуратуру не може покладатися виконання функцій, не передбачених Конституцією України і цим Законом.

Підстави для звільнення працівників прокуратури передбачені ст. 46-2 Закону № 1789-ХІІ, відповідно до якої: прокурори і слідчі можуть бути звільнені з роботи на загальних підставах, передбачених законодавством про працю. Військовослужбовці військових прокуратур можуть бути звільнені з військової служби відповідно до законодавства, що регулює порядок її проходження. Прокурори і слідчі підлягають звільненню з органів прокуратури, у тому числі з позбавленням класного чину, також у таких випадках: 1) недотримання пов'язаних із проходженням служби в органах прокуратури вимог, передбачених ч. 6 ст. 46 цього Закону, та інших вимог і обмежень, які встановлюються законом; 2) порушення "Присяги працівника прокуратури" чи відмови від її прийняття; 3) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо них; 4) за результатами атестації у разі невідповідності працівника займаній посаді; 5) припинення громадянства України; 6) притягнення до відповідальності згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України; 7) набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції"; 8) у разі неможливості або відсутності згоди на переведення на іншу посаду у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі. Прокурори або слідчі прокуратури, яких притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, пов'язаного з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", або кримінального правопорушення, звільняються з роботи (служби) у триденний строк з дня отримання відповідним органом прокуратури копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 Закону України "Про прокуратуру" за порушення закону, неналежне виконання службових обов'язків чи скоєння ганебного вчинку прокурори і слідчі несуть відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України, який затверджується Верховною Радою України.

Статтями 1 та 2 Дисциплінарного статут передбачено, що відповідно до Закону України "Про прокуратуру" Генеральний прокурор України та підлеглі йому прокурори здійснюють вищий нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів й важливою передумовою успішного виконання покладених на прокуратуру функцій є компетентність та особиста дисципліна прокурорів і слідчих прокуратури; працівники прокуратури повинні мати високі моральні якості, бути принциповими і непримиренними до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов'язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю; вони повинні особисто суворо додержувати вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя.

Згідно ст. 9 Дисциплінарного статуту дисциплінарними стягненнями є: 1) догана; 2) пониження в класному чині; 3) пониження в посаді; 4) позбавлення нагрудного знаку "Почесний працівник прокуратури України"; 5) звільнення; 6) звільнення з позбавленням класного чину.

Відповідно до ст. 8 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення до прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовується за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури; винесення виправдувального вироку, повернення кримінальної справи для додаткового розслідування, скасування запобіжного заходу та інших процесуальних рішень тягне дисциплінарну відповідальність прокурорів і слідчих, якщо ними в процесі слідства були допущені недбалість або несумлінність.

Як зазначено у спірному Наказі відповідача № 2338-к від 17 листопада 2014 року, підставою для застосування до ОСОБА_1 такого дисциплінарного стягнення як звільнення звільнення було «порушення останнім вимог Присяги працівника прокуратури, що є проступком, який порочить працівника прокуратури та є несумісним із подальшим перебуванням ОСОБА_1 в органах прокуратури» (а.с. 3, 50, 117-118 т. 1).

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про прокуратуру» особи, вперше призначені на посади старших прокурорів та прокурорів прокуратур, слідчих прокуратури, приймають "Присягу працівника прокуратури" такого змісту: "Я, (прізвище, ім'я, по батькові) вступаючи на службу в прокуратуру, присвячую свою діяльність служінню Українському народові і Українській державі та урочисто: неухильно додержуватися Конституції, законів та міжнародних зобов'язань України; сумлінним виконанням своїх службових обов'язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; захищати права і свободи людини та громадянина, інтереси суспільства і держави; постійно вдосконалювати свою професійну майстерність, бути принциповим, чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов'язки, з гідністю нести високе звання працівника прокуратури. Усвідомлюю, що порушення присяги несумісне с подальшим перебуванням в органах прокуратури".

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до приписів Закону № 1789-ХІІ, такі підстави як «порушення "Присяги працівника прокуратури" та «скоєння вчинку, що порочить особу як працівника прокуратури» є окремими підставами для застосування до посадової особи такого виду відповідальності як звільнення: п. 2 ч. 2 ст. 46-2 Закону № 1789-ХІІ - звільнення за порушення "Присяги працівника прокуратури", п. 6 ч. 2 ст. 46-2 Закону № 1789-ХІІ - притягнення до відповідальності згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України (відповідно до ст. 8 якого передбачено застосування дисциплінарного стягнення за скоєння вчинку, що порочить особу як працівника прокуратури). Крім цього, частиною 3 ст. 48 Закону № 1789-ХІІ передбачено, що за скоєння ганебного вчинку прокурори і слідчі несуть відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України.

Щодо фактичного скоєння позивачем дій, зазначених у спірному наказі, а саме: підтриманням систематичного зв'язку із представниками «ДНР»; наданням доступу до баз даних Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також матеріалів кримінальних проваджень, пов'язаних із діяльністю учасників «ДНР»; постійним перетинанням кордону у бік Російської Федерації без дозволу керівництва, здійсненням телефонних розмов із учасниками терористичної організації «ДНР», - суд зазначає наступне.

В якості доказів, на які посилається відповідач при підтвердженні факту надання позивачем (стороннім особам) доступу до баз даних Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також до матеріалів кримінальних проваджень, пов'язаних із діяльністю учасників «ДНР», зазначені: лист від 3 жовтня 2014 року № 25/1/2-вих.14, підписаний прокурором відділу запобігання правопорушенням у територіальних прокуратурах управління внутрішньої безпеки Генеральної прокуратури України Цьоньо О., яким прокурора Донецької області повідомлено, зокрема про те, що наявна оперативна інформація щодо надання ОСОБА_1 доступу сепаратистам до зазначених баз даних (а.с. 49, 126 т. 1); рапорт від 28 серпня 2014 року заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби управління нагляду прокуратури області ОСОБА_10, останнім отримано інформацію від начальника Краматорського МРВ УСБУ в Донецькій області про те, що позивач висловлювався про посягання на територіальну цілісність України (а.с. 127 т. 1); рапорт прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при проведенні досудового розслідування управління нагляду додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області ОСОБА_11 (а.с. 128 т. 1) та рапорт старшого прокурора цього ж відділу ОСОБА_12 (а.с. 130 т. 1), в яких зазначено, що представник МВС України в м. Краматорську ОСОБА_13 та начальник Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області ОСОБА_14 повідомили, що у спілкуванні з мешканцями та представниками влади м. Дружківка старший прокурор прокуратури м. Дружківка ОСОБА_1 у період окупації території цього міста терористичним угрупуванням «ДНР» позиціонував себе як «народний прокурор м. Дружківка», а також ОСОБА_1 витребувались матеріали перевірок Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області за фактом сприяння сепаратизму та із вказаними матеріалами він ознайомлював сторонніх осіб; інформація, що надійшла від Генеральної прокуратури України (лист № 25/1/2-вих.14 від 3 жовтня 2014 року), відповідно до якої оперативними спецпідрозділами СБ України та УБОЗ МВС України в рамках проведення оперативно-розшукових заходів задокументовано, крім іншого, що ОСОБА_1 надавав доступ сепаратистам до баз даних - Єдиного реєстру досудових розслідувань, матеріалів кримінальних проваджень, пов'язаних із діяльністю учасників «ДНР» (а.с. 126 т. 1).

Суд не приймає вказані вище документи в якості доказів на підтвердження факту надання позивачем (стороннім особам) доступу до баз даних Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також до матеріалів кримінальних проваджень, пов'язаних із діяльністю учасників «ДНР», так як вказані документи містять лише оперативну інформацію, яка не підтверджена належним чином а ні станом на час прийняття відповідачем спірного наказу, а ні станом на час розгляду даної справи. Зазначене підтверджується і документами, в яких зазначено про «ймовірність» цих фактів, «непідтвердженість», «не встановлення фактів», «необхідність перевірити наведені факти слідчим шляхом», «документальних підтверджень вказаних протиправних дій не має».

Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем факту надання позивачем (стороннім особам) доступу до баз даних Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також до матеріалів кримінальних проваджень, пов'язаних із діяльністю учасників «ДНР».

Щодо підтримуванням ОСОБА_1 систематичного зв'язку із представниками «ДНР» шляхом здійснення систематичного телефонного зв'язку із ними (зокрема, із ОСОБА_5 (ОСОБА_20), - суд зазначає наступне.

Як встановлено в судовому засіданні позивач дійсно здійснював у період з 1 квітня 2014 року по 7 червня 2014 року телефонні розмови (8 розмов) із особою, якій належать (належав) телефонні номери НОМЕР_2 та НОМЕР_3 (а.с. 215-216, 243-244 т. 1).

Відповідно до матеріалів справи за оперативними даними ці номери належать ОСОБА_5 (або ОСОБА_20) ОСОБА_20, який, знов таки, за оперативною інформацією, є «зв'язним терориста Мозкового»; при цьому у зазначених документах (та інших документах,що містяться в матеріалах справи) вказано, що особа ОСОБА_5 (або ОСОБА_20) ОСОБА_20 не встановлена (а ні станом на час прийняття відповідачем рішення про звільнення позивача, а ні станом на час розгляду справи) (а.с. 218-219, 220-222, 63, 196-197); фактів причетності ОСОБА_5 до протиправної діяльності «ДНР» - не встановлено (лист заступника слідчого управління прокуратури Донецької області ОСОБА_21 від 9 листопада 2015 року (вих. № 17/1-2681вих-15, а.с. 196-197 т. 1, 23 т. 2).

Таким чином, враховуючи приписи ст.ст. 69, 71 КАС України, суд дійшов висновку, що підтримання ОСОБА_1 систематичного зв'язку із представниками «ДНР» шляхом здійснення із ними систематичного телефонного зв'язку є не доведений.

Щодо постійного перетинання позивачем кордону України у бік Російської Федерації без дозволу керівництва, - суд зазначає таке.

В судовому засіданні встановлено (та підтверджено матеріалами справи), що ОСОБА_1 у період з 3 червня 2014 року по 5 вересня 2014 року 7 разів перетинав українсько-російський кордон у бік Російської Федерації (та у зворотному напрямку) а саме: 3 червня (повернувся 7 червня), 20 червня (повернувся 22 червня), 1 серпня (повернувся 6 серпня), 10 серпня (повернувся 10 серпня), 15 серпня (повернувся 15 серпня), 3 вересня (повернувся 3 вересня), 5 вересня (а.с. 129, 143-144, 147).

Разом із цим відповідно до матеріалів справи перетинання позивачем кордону у період з 20 червня по 5 вересня відбувалось у неробочий час (20 червня - після робочого дня о 18-51 год, а.с. 147 т. 1), 1 серпня - після робочого дня о 22-50 год, а.с. 147 т. 1), 10 серпня та 15 серпня - чергова відпустка, наказ № 1379 від 30 липня 2014 року (а.с. 149), 3 вересня та 5 вересня - знаходився на лікарняному, а.с. 173-174 т. 1, 175-176, т. 2).

Як встановлено в судовому засіданні, перетинання позивачем кордону 3 червня 2014 року мало місце у робочий час (а.с. 166-167 т. 1).

Разом із цим суд не погоджується із зазначенням у спірному наказі про «постійне перетинання кордону без дозволу керівництва» у зв'язку із тим, що, по-перше, цей випадок перетину кордону у робочий час був одиничний (тобто, відсутній елемент постійності або системності), по-друге, хоча у цей період позивачу не була надана відпустка, про яку він просив 2 червня 2014 року (а.с. 235-236 т. 1), але при цьому ОСОБА_1 попередньо узгоджував із прокурором м. Дружківки питання щодо від'їзду у вказаний період, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 235-236 т. 1, 16-19 т. 2).

Крім цього, суд не погоджується із відповідачем щодо кваліфікування поїздки позивача на територію Російської Федерації у робочий час «вчинком, що порочить звання працівника прокуратури» або «ганебним вчинком», так як поняття «ганебний вчинок», яке міститься у ч. 3 ст. 48 Закону України «Про прокуратуру», та «проступок, який порочить працівника прокуратури» (ст. 8 Дисциплінарного статуту прокуратури України) за своєю суттю є етико-правовими категоріями, і це дії (або бездіяльність), які суперечать положенням Кодексу професійної етики прокурора та дають реальну і достатню підставу вважати, що обов'язок прокурорсько-слідчого працівника чесно, неупереджено та незалежно виконувати свої професійні обов'язки порушено, а так само дії, що тягнуть за собою стійку негативну думку про моральне обличчя працівника прокуратури.

Зокрема, згідно ст. 5 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, затвердженому Наказом Генерального прокурора України від 28 листопада 2012 року № 123а, професійна діяльність працівника прокуратури має ґрунтуватися на неухильному дотриманні конституційних принципів верховенства права та законності; при здійсненні повноважень він зобов'язаний діяти законно та в межах своєї компетенції своєчасно вживати вичерпних заходів до усунення порушень закону, від кого б вони не виходили. Відповідно до ст. 15 цього кодексу при виконанні службових обов'язків працівник прокуратури має дотримуватися загальноприйнятих норм моралі та поведінки, бути взірцем добропорядності, вихованості і культури. Порушення трудової та виконавської дисципліни, непристойна поведінка є неприпустимими для працівника прокуратури і тягнуть за собою у відповідних випадках передбачену законом відповідальність. Згідно ч.ч. 3-4 ст. 18 кодексу працівнику прокуратури слід уникати особистих зв'язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об'єктивність виконання професійних обов'язків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс. Поза службою поводити себе коректно і пристойно. При з'ясуванні будь-яких обставин з представниками правоохоронних і контролюючих органів не використовувати свій службовий статус, у тому числі посвідчення працівника прокуратури з метою ухилення від відповідальності.

Проаналізувавши наведені норми, оцінивши встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що перетинання позивачем кордону у бік Російської Федерації, що мало місце 3 червня 2014 року у робочий час, є порушенням ОСОБА_1 трудового законодавства (фактично має місце прогул), але цей вчинок не можна кваліфікувати як «вчинок, що порочить звання працівника прокуратури» («ганебний вчинок»).

Згідно п. 2 зазначеної Інструкції № 20 метою службових розслідувань та службових перевірок є повне, об'єктивне і всебічне з'ясування обставин надзвичайних подій, ганебних вчинків та правопорушень, скоєних за участі працівників органів прокуратури, виявлення причин і умов, що їм сприяли, зміцнення службової дисципліни та попередження негідних вчинків серед особового складу.

Як встановлено під час розгляду справи службова перевірка стосовно ОСОБА_1 була проведена без дотримання вимог Інструкції щодо повного, об'єктивного і всебічного з'ясування обставин вчинків, зазначених у спірному наказі (підтримання систематичного зв'язку із представниками «ДНР»; надання доступу до баз даних Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також матеріалів кримінальних проваджень, пов'язаних із діяльністю учасників «ДНР»; постійне перетинання позивачем кордону у бік Російської Федерації без дозволу керівництва, здійснення телефонних розмов із учасниками терористичної організації «ДНР»), висновки щодо цієї перевірки зроблені на підставі інформації, яка не може вважатись достовірною (оперативна інформація за КПК України за своєю суттю є інформацією, яка потребує доведення).

Крім цього, відповідно до ст. 11 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Як встановлено судом у судовому засіданні, більшість вчинків, за скоєння яких позивача звільнено з посади, та які наведені у Наказі відповідача № 2338-к від 17 листопада 2014 року, не знайшли свого підтвердження. Крім того, зазначаючи у мотивувальній частині висновку про наявність позитивних характеристик позивача (а.с. 114-116, 143-144, 69-75 т. 2), відповідач не надав цьому жодної оцінки.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про те, що спірний наказ відповідача є необґрунтованим та неправомірним.

Крім цього, суд зазначає, що постановою старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області від 25 грудня 2014 року кримінальне провадження № 0000705 від 13 жовтня 2014 року закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - за відсутності ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 256 Кримінального кодексу України (а.с. 21-23, 162-165 т. 1).

Постановою заступника прокурора Донецької області Коршуна Г. від 17 червня 2015 року скасовано постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області Оголя В.М. від 25 грудня 2014 року про закриття кримінального провадження № 0000705. При цьому, скасування попередньої постанови (постанова слідчого від 25 грудня 2014 року) має місце у зв'язку із її передчасністю - по-перше, в ході досудового розслідування слідчим не отримано та не долучено до провадження матеріали оперативно-розшукових заходів, здійснених спецпідрозділами УБОЗ МВС України та СБ України, на які посилається в повідомленні (а.с. 49 т. 1) прокурор відділу запобігання правопорушенням у територіальних прокуратурах управління внутрішньої безпеки Генеральної прокуратури України Цьоньо О.; по-друге, не встановлено особу ОСОБА_5 (ОСОБА_20) та його причетність до терористичної організації «ДНР» і способи зв'язку із ОСОБА_1 (а.с. 68-69 т. 1).

23 червня 2015 року (вих. № 17/1/1-1495вих-15) старшим слідчим першого слідчого відділу слідчого управління Прокуратури Донецької області В.Оголь на адресу начальника СБУ в Донецькій області полковнику ОСОБА_23 направлено доручення у порядку ст.ст. 40, 93 КПК України про вжиття заходів щодо: встановлення особи ОСОБА_5 (ОСОБА_20) та його повних анкетних даних; перевірки вказаної особи на причетність його до терористичної організації «ДНР»; встановлення способів зв'язку ОСОБА_5 (ОСОБА_20) з ОСОБА_1 (а.с. 99-100).

30 червня 2015 року Прокуратурою Донецької області направлений запит начальнику Управління внутрішній безпеки та захисту працівників прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_24 про надання допомоги із витребування матеріалів оперативно-розшукових заходів (щодо телефонних з'єднань позивача із іншими особами), які проводились спецпідрозділами СБУ та УБОЗ МВС України, про зазначення джерел отримання оперативної інформації та надання відомостей щодо надання ОСОБА_1 доступу сепаратистам до баз даних Єдиного реєстру досудових розслідувань, матеріалів кримінальних проваджень тощо (а.с. 95-96 т. 1).

26 червня 2015 року на запит суду отримано лист з Генеральної прокуратури України, підписаний начальником УВБ прокуратури ОСОБА_24 від 18 червня 2015 року (вих. № 25-27800-15), в якому зазначено, що кримінальне провадження № 0000705 триває (а.с. 63 т. 1).

Як вже зазначалось судом раніше, 10 листопада 2015 року судом отриманий лист, підписаний заступником слідчого управління прокуратури Донецької області ОСОБА_21 від 9 листопада 2015 року (вих. № 17/1-2681вих-15), згідно якого фактів причетності ОСОБА_5 (ОСОБА_20) до протиправної діяльності «ДНР» не встановлено (а.с. 196-197 т. 1).

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено у відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КАС України факту вчинення позивачем дій, спрямованих на сприяння ОСОБА_1 представникам терористичної організації «ДНР», підтримання з цими представниками систематичного зв'язку; не доведено факту надання ОСОБА_1 доступу до баз даних Єдиного реєстру досудових розслідувань та матеріалів кримінальних проваджень, пов'язаних із діяльністю учасників «ДНР»; не доведено факту здійснення телефонних розмов безпосередньо з учасниками цієї злочинної організації; не доведено факту постійного перетинання позивачем державного кордону у бік Російської Федерації без дозволу керівництва, тобто, не доведено вчинення ОСОБА_1 проступку, що порочить позивача як працівника прокуратури та є несумісним з подальшим перебуванням останнього в органах прокуратури.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги приписи ст.ст. 2, 69, 71, 159 КАС України, суд дійшов висновку про недоведеність відповідачами правомірності спірного наказу.

Відповідно, наказ Прокуратури Донецької області від 17 листопада 2014 року № 2338-к є необґрунтованим та неправомірним.

Згідно ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги приписи ст. 11 КАС України, суд дійшов висновку за для повного захисту прав позивача вийти за межі позовних вимог та визнати наказ Прокуратури Донецької області неправомірним.

Згідно п. 1, ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень; відповідно до абз. 10 ч. 2 зазначеної статті суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Беручи до уваги наведене вище позовні вимоги позивача в частині скасування спірного наказу підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Суд зазначає, що при вирішення питання щодо поновлення позивача на попередній посаді суд виходить із того, що поновленню на посаді позивач підлягає саме з дати його незаконного звільнення - з 17 листопада 2014 року, коли посада старшого прокурора прокуратури м. Дружківки Донецької області, яку позивач займав до звільнення, не була ліквідована чи скорочена, як і не була ліквідована і Прокуратура м. Дружківки Донецької області.

Відповідно, позовні вимоги позивача щодо поновлення його саме на посаді старшого прокурора м. Дружківки Донецької області підлягають задоволенню.

При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що відповідач не позбавлений права вирішити питання щодо подальшого перебування позивача на службі в прокуратурі м. Дружківки (або звільнення із займаної посади) з врахуванням встановлених судом обставин відповідно до чинного законодавства.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача нарахувати та сплатити середньомісячную заробітну плату за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. .

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про протиправність спірного наказу, а також те, що позивач перебував на грошовому утриманні саме в Прокуратурі Донецької області, суд вважає, що позовні вимоги позивача про нарахування та виплату йому заробітної плати за час вимушеного прогулу з Прокуратури Донецької області також підлягають задоволенню.

Щодо розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача, суд виходить з наступного.

Згідно абз. 1, 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до абз. 1, 3 п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Оскільки позивач був звільнений з посади в листопаді 2014 року, розрахунок середньомісячної заробітної плати має бути проведений, виходячи з розміру його грошового забезпечення за вересень - жовтень 2014 року.

Середній заробіток позивача згідно довідки від 22 травня 2015 року за вересень - жовтень 2014 року становить 5 187,15 грн (2 795,94 грн + 7 578,36 грн / 2).

Враховуючи, що загальне число робочих днів у вересні - жовтні 2014 року відповідно до ОСОБА_25 України від 4 вересня 2013 року № 9884/0/14-13/13 складає 45 днів (22 робочих днів у вересні та 23 робочих дня у жовтні), середньомісячне число робочих днів за останні два календарних місяців, що передували місяцю звільнення позивача, складає 22,5 дня (45 : 2).

Середньоденний заробіток ОСОБА_1 на час звільнення за останні два місяця роботи складав 230,54 грн (5 187,15 грн (середньомісячне грошове забезпечення за вересень - жовтень 2014 року) : 22,5 (середньомісячне число робочих днів за останні два календарних місяців, що передували звільненню позивача).

Період вимушеного прогулу позивача з 18 листопада 2014 року (перший робочий день після звільнення позивача) по 17 листопада 2015 року (останній день річного періоду вимушеного прогулу) з врахуванням ОСОБА_25 України від 4 вересня 2013 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» № 9884/0/14-13/13 та ОСОБА_25 України від 9 вересня 2014 року № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік», складає 251 робочий день.

Таким чином, за час вимушеного прогулу за період з 18 листопада 2014 року по 17 листопада 2015 року (включно) Прокуратурою Донецької області ОСОБА_1 підлягає нарахуванню 57 865,54 грн (230,54 грн * 251 робочий день).

Як встановлено під час розгляду справи, після дати звільнення - 17 листопада 2014 року, позивач продовжував певний період часу працювати на своїй посаді, зокрема, із наказом про звільнення його було ознайомлено лише 28 листопада 2014 року, при цьому позивач зазначає, що фактично виконував свої обов'язки і у грудні 2014 року. Суду не надано відомостей щодо оплати позивачу днів, в які він працював після звільнення, як і не надано відомостей щодо кількості відпрацьованих після звільнення днів та розміру сплачених за ці дні сум. За таких обставин суд позбавлений можливості зазначити точний розмір грошового забезпечення, який підлягає нарахуванню та виплаті позивачу.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 листопада 2014 року по 17 листопада 2015 року (включно), виходячи із розміру грошового забезпечення за цей період 57 865,54 грн, але за відрахуванням зборів і обов'язкових платежів та сум грошового забезпечення, нарахованих та виплачених позивачу після дати його звільнення.

При вирішенні питання щодо визнання дій відповідача стосовно його звільнення із займаної посади неправомірними. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Враховуючи, що негативні наслідки від порушення з боку відповідачів мали місце у зв'язку із прийняттям спірного наказу, суд вважає, що для поновлення цих прав необхідним та достатнім є визнання незаконними та скасування саме спірного наказу. Відповідно, у задоволенні позовних вимог в цій частині суд вважає за необхідне відмовити.

Враховуючи, що судом задоволені майже всі позовні вимоги позивача, а відмова у задоволенні вимог позивача про визнання дій відповідача неправомірними сталось не з підстав виправдування цих дій, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача всі підтверджені документально судові витрати, які здійснив позивач під час під час розгляду цієї справи.

Відповідно пп. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та постанови про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи зазначене, постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та виплати йому грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць підлягають негайному виконанню.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення адміністративного позову позивача.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 11, 69-71, 159, 160-163, 185, 186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області про визнання дій неправомірними, скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів - задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати наказ Прокуратури Донецької області № 2338-к від 17 листопада 2014 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1.", яким старшого прокурора прокуратури м. Дружківки молодшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено із займаної посади та органів прокуратури Донецької області за вчинення проступку, який порочить працівника прокуратури.

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого прокурора прокуратури м. Дружківки.

Зобов'язати Прокуратуру Донецької області нарахувати та сплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу в межах одного року після звільнення з 18 листопада 2014 року по 17 листопада 2015 року - за відрахуванням зборів, обов'язкових платежів та сум грошового забезпечення, виплачених позивачу після його звільнення - в сумі 57 865 (п'ятдесят сім тисяч вісімсот шістдесят п'ять) гривень 54 копійки.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частина проголошені у судовому засіданні 21 січня 2016 року в присутності позивача, представників позивача та відповідача.

Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого прокурора прокуратури м. Дружківки та в частині нарахування та виплати позивачу середньомісячної заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складений 26 січня 2016 року.

Суддя Волгіна Н.П.