Справа № 804/6239/13-а
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року м. Київ К/800/16605/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Вербицької О.В., Лосєва А.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничого підприємства «ВЕГА»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2013 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року

у справі № 804/6239/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничого підприємства «ВЕГА» (далі - ТОВ ВП «ВЕГА»)

до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська (далі - ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська)

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

У квітні 2013 року ТОВ ВП «ВЕГА» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому (з урахуванням подальшої зміни позовних вимог) просило визнати недійсним податкове повідомлення-рішення від 29.03.2013р. № , посилаючись на порушення відповідачем процедури проведення податкової перевірки та оформлення її результатів.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2013р. у позові відмовлено з тих мотивів, що орендна плата за земельну ділянку є формою земельного податку, у зв'язку з чим її справляння має здійснюватися з обов'язковим дотриманням вимог законодавства у сфері оподаткування.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2014р. зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін з посиланням на дотримання податковим органом законодавчо визначеного порядку документального оформлення податкової перевірки та на належне вручення податкового повідомлення-рішення посадовій особі платника.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся із касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування судами норм матеріального права, ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції, ухвали суду апеляційної інстанції та прийняття у справі нового рішення про задоволення позову.

На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що ані складений за результатами податкової перевірки акт, ані податкове повідомлення-рішення не було вручено уповноваженому представнику позивача, у зв'язку з чим останній був позбавлений можливості надати свої заперечення та пояснення ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська з приводу оспорюваного донарахування. Також скаржник зазначає, що припинення договору оренди земельної ділянки від 20.06.2001р. згідно з рішенням Дніпропетровської міської ради від 28.04.2010р. № 636/56 виключає законність нарахування платникові орендної плати за землю.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ ВП «ВЕГА» з питань правильності нарахування і сплати орендної плати за землю за період з 01.01.2010р. по 31.12.2012р., за результатами якої складено акт від 11.03.2013р. №550/1504/13450259.

Перевіркою виявлено факт недекларування та несплати позивачем протягом 2010-2012 років орендної плати за земельну ділянку площею 0,0092 га, що розташована по вул. Набережній Леніна, 1а, у м. Дніпропетровську та перебуває у користуванні ТОВ ВП «ВЕГА» на підставі договору оренди землі від 20.06.2001, укладеного з Дніпропетровською міською радою.

На підставі інформації, одержаної від Управління Держкомзему щодо нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки (2679,49 грн. за 1 кв.м), ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська було донараховано платникові грошове зобов'язання з орендної плати у сумі 13 303,18 грн. (у тому числі 10642,54 грн. за основним платежем та 2660,64 грн. за штрафними санкціями) за 2010-2012 роки.

Заперечуючи проти правомірності цього донарахування, ТОВ ВП «ВЕГА» послалося на порушення податковим органом процедури проведення вказаної перевірки та порядку ознайомлення платника з її результатами, що, за посиланням позивача, виявилося у підписанні акта перевірки ОСОБА_1, якого було звільнено з посади директора товариства 05.03.2013р.

Однак, суди цілком об'єктивно відхилили наведені доводи позивача як неспроможні, оскільки, як вбачається із залученого до матеріалів справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, на час оформлення названого акта перевірки директором ТОВ ВП «ВЕГА» значився ОСОБА_1; відомості про зміну директора були внесені до Єдиного реєстру лише 14.03.2013 (тобто після оформлення акта перевірки та його підписання ОСОБА_1).

В силу ж частини першої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Безпідставними є й посилання позивача як на мотив для задоволення цього позову на факт вручення оспорюваного податкового повідомлення-рішення Швецю, який, за твердженням скаржника, не є працівником ТОВ ВП «ВЕГА».

Так, відповідно до пунктів 42.1, 42.2 статті 42 Податкового кодексу України (далі - ПК) податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Згідно з пунктом 58.3 статті 58 ПК податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Таким чином, за умови надсилання податковим органом податкового повідомлення-рішення за податковою адресою платника рекомендованим листом з повідомленням про вручення єдиним випадком, при якому податкове повідомлення-рішення вважається неврученим, є його невручення через помилку, допущену податковим органом.

У даному разі податкове повідомлення-рішення було направлено ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська рекомендованим поштовим відправленням за податковою адресою платника. Тим самим відповідачем було додержано вищевикладені законодавчі вимоги. Власне ж вручення поштового відправлення конкретній особі та порядок такого вручення із встановленням цієї особи та перевіркою її повноважень є питанням організації взаємодії платника з власним поштовим відділенням при обробці поштової кореспонденції та не належить до кола обов'язків органу державної податкової служби.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками попередніх судових інстанцій про відсутність факту порушення з боку контролюючого органу порядку та процедури проведення податкової перевірки ТОВ ВП «ВЕГА» та повідомлення останнього про її результати.

Водночас, відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про плату за землю» (який діяв до 31.12.2010) використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Аналогічні за змістом нормативні положення містяться у статті 206 Земельного кодексу України, в силу вимог якої використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно з пунктом 269.1 статті 269 ПК платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, - це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, ПК визначив обов'язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136. пункту 14.1 статті 14 ПК). Подібне визначення містилося й у статті 21 Закону України «Про оренду землі».

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК, у підпункті 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 якого встановлено, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Як вбачається з встановлених судами обставин справи, на спірній земельній ділянці знаходиться нежитлове приміщення, яке належить позивачеві (за винятком відчуженого боксу № 3-з/б, площею 79,9 кв.м, який є частиною нежитлової будівлі).

Зі змісту статей 120 Земельного кодексу України та 377 Цивільного кодексу України вбачається, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені. При цьому з огляду на пріоритетність застосування норм ПК перед нормами інших галузей права у регулюванні податкових правовідносин, недотримання норм земельного, цивільного законодавства щодо реєстрації права оренди земельних ділянок (припинення цього права) не впливає на права та обов'язки платників у сфері оподаткування.

Наведене з урахуванням наявних у справі доказів щодо фактичного перебування спірної земельної ділянки у користуванні ТОВ ВП «ВЕГА» (зокрем, інформації з Державного реєстру земель) спростовує посилання позивача на припинення його податкового обов'язку зі сплати орендної плати за спірну земельну ділянку.

Арифметична правильність оспорюваного донарахування позивачем не заперечувалася.

Враховуючи викладене, підстав для висновку про незаконність спірного податкового повідомлення-рішення не вбачається.

Доводи касаційної скарги фактично відтворюють правову позицію позивача по справі; ці доводи одержали належну правову оцінку під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій.

За таких обставин, судами першої та апеляційної інстанцій, виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничого підприємства «ВЕГА» - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ О.В. Вербицька

___________________ А.М. Лосєв