Справа № 804/15588/15
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Наполі» до відповідача-1 Державної реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, до відповідача-2 Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Хафусової Владислави Вячеславівни про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Наполі» до відповідача-1 Державної реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, до відповідача-2 Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Хафусової Владислави Вячеславівни в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Хафусової Владислави Вячеславівни Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України № 23931441 від 26 серпня 2015 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень;
В обґрунтування позову позивач зазначив, що державний реєстратор незаконно та безпідставно відмовив у державній реєстрації права власності на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.Чкалова 31, приміщення 8, тим самим порушив ч.1 ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", оскільки позивачем відповідачу надані всі необхідні документи для проведення реєстраційної дії.
Відповідач-2 надав заперечення суть яких зводиться до того, що рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 23931441 від 26 серпня 2015 року прийнято в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Представник позивача не заперечував щодо розгляду справи в порядку письмового провадження.
Відповідач-1 в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідача-2 просив розглянути справу без участі представника.
Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Таким чином, суд ухвалив розглянути справу без участі сторін відповідно до положень ст.128 КАС України в письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
04.08.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Наполі» звернулося із письмовою заявою до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про державну реєстрацію права власності на належний Позивачу об'єкт нерухомого майна в житловому будинку літ. Б-3 нежитлове приміщення 8 загальною площею 175,6 кв. м., яке складається з: поз. 1 - 14, в т.ч. прибудова літ. б'-l, поз.8 площею 20,5 кв.м, літ. б4-навіс, і розташоване по вул. Чкалова, 31 у м.Дніпропетровськ. Заяву Позивача прийнято відповідно до Картки прийому заяви № 23380263 від 04.08.2015р.
копія довіреності представника ТОВ «Наполі»; рішення суду №34/187-08 від 11.11.2008р.; свідоцтво про право власності САА № 806269 від 31.08.2006р.; витяг про реєстрацію права власності №11742406 від 05.09.2006р.; витяг з реєстру прав власності №11920649 від 22.09.2006р.; рішення Дніпропетровської міської ради №3252 від 28.08.2006р.; рішення Дніпропетровської міської ради № 3456 від 28.08.2006р.; лист № 2-1/5765 від 02.10.2006р. Санітарно - епідеміологічної станції; лист № 2-1/5936 від 10.10.2006р. Санітарно - епідеміологічної станції; Експертний висновок №6261/08 від 12.10.2006р.; рішення Дніпропетровської міської ради №231 від 08.02.2007р.; технічний паспорт від 22.05.2008р.; технічний висновок від 01.01.2008р.; договір оренди АЕК №114486 АЕК 114488, реєстровий номер 1072 від 07.06.2002р.; договір оренди АЕК №114489 АЕК 114492, реєстровий номер 1071 від 07.06.2002р.; копія статуту ТОВ «Наполі» від 04.08.2015р.; копія довідки ЄДРПОУ від 04.08.2015р.
Вказаний об'єкт нерухомого майна належить позивачу на підставі Рішення Господарського суду Дніпропетровської області по справі № 34/187- 08 від 11.11.2008р.
28.09.2015 року Позивач отримав в Реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області «Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень» № 23931441 від 26.08.2015року.
Оскаржуване рішення ухвалене державним реєстратором на підставі статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 13.04.2011р. № 461., та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р. № 868.
Відмову в державній реєстрації права власності, державний реєстратор прав на нерухоме майно мотивував тим, що подані Позивачем документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, оскільки нерухоме майно не прийнято в експлуатацію відповідно до вимог законодавства.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.
Згідно ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:
1) право власності на нерухоме майно;
2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном;
3) інші речові права відповідно до закону;
4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.
Частиною 2 ст.9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.
Відповідно до п.1, п.2, п.3 ч.1 ст.15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку, зокрема, прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок), пунктом 8 якого встановлено, що для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1-1 цього Порядку, заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.
Відповідно до п.10 Порядку заявник під час подання заяви особисто пред'являє органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1-1 цього Порядку, документ, що посвідчує його особу. У разі подання заяви уповноваженою особою органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1-1 цього Порядку, крім документа, що зазначений в абзацах другому - четвертому цього пункту, пред'являється документ, що підтверджує її повноваження, та подається його копія, засвідчена в установленому порядку.
Пунктом 13 Порядку передбачено, що заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1-1 цього Порядку, необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату адміністративного збору.
Згідно п.15 Порядку під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:
1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);
2) повноважень заявника;
3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;
4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;
5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.
Пунктом 36 Порядку встановлено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.
Відповідно до п.37 цього Порядку, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, серед іншого є свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.
Згідно з п.2, п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація прав, серед іншого, проводиться на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; рішень судів, що набрали законної сили.
Відповідно до п.20 Порядку за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.
Згідно п.28 Порядку Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Зокрема в п.4 ч. 1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено y разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують
Як вбачається з матеріалів справи, об'єкт нерухомого майна в житловому будинку літ. Б-3 нежитлове приміщення 8 загальною площею 175,6 кв. м., яке складається з: поз. 1 - 14, в т.ч. прибудова літ. б'-l, поз.8 площею 20,5 кв.м, літ. б4-навіс, і розташоване по вул. Чкалова, 31 у м.Дніпропетровськ, належить позивачу на підставі Рішення Господарського суду Дніпропетровської області по справі № 34/187-08 від 11.11.2008р.
При винесенні вказаного Рішення судом досліджено право власності Позивача, яке на той момент підтверджувалося Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно САА №806269 від 31.08.2006р.
Однак, в процесі користування належним йому майном, Позивачем було здійснено ремонт об'єкту нерухомості із реконструкцією.
Господарським судом Дніпропетровської області при ухваленні Рішення по справі №34/187-08 від 11.11.2008р. досліджено докази надані Позивачем (ТОВ «Наполі») серед яких також був Технічний висновок про обстеження технічного стану будівельних конструкцій нежитлових приміщень розташованих за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Чкалова 31 приміщення № 8, згідно якого реконструкцію об'єкта нерухомості проведено із додержанням будівельних вимог, конструкція в повному обсязі відповідає вимогам безпечного користування об'єктом.
Вказане рішення суду набрало законної сили 25.11.2008 року.
Тобто, суд розглядаючи матеріали справи дійшов до висновку про відсутність необхідності проведення додаткових досліджень, та про відповідність усім нормам проведеної реконструкції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Таким чином, враховуючи Рішення Господарського суду Дніпропетровської області по справі № 34/187-08 від 11.11.2008р. та надані позивачем документи, суд вважає рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно № 23931441 від 26 серпня 2015 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», орган державної реєстрації прав: 1) проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; 2) забезпечує ведення Державного реєстру прав; 3) надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; 4) забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; 5) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.
В свою чергу, статтею 9 вказаного Закону визначено, в тому числі, повноваження державного реєстратора, зокрема, приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.
Як вбачається зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Ради Європи державам-членам щодо виконання дискреційних повноважень адміністративними органами від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
В даному випадку суд не вправі перебирати на себе повноваження, що належать суб'єкту владних повноважень, які він може вчиняти у відповідності до приписів Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
При цьому, суд зауважує, що повноваженнями, які визначені ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», наділений саме державний реєстратор.
Згідно п.3 Порядку №868, рішення щодо державної реєстрації прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, форму та вимоги до оформлення яких встановлює Мінюст, приймає державний реєстратор прав на нерухоме майно.
Пунктом 25 Порядку №868 встановлено, що після внесення записів до Державного реєстру прав у разі, коли заявник бажає отримати витяг з Державного реєстру прав у паперовому вигляді та зазначив про це в заяві, державний реєстратор формує витяг з Державного реєстру прав та оформляє його у двох примірниках.
Отже, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні даної позовної вимоги, оскільки суд не може підміняти собою суб'єкта владних повноважень, і враховуючи надані саме державному реєстратору дискреційні функції, зобов'язувати суб'єкта владних повноважень - Реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області вчинити дії щодо прийняття рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень, враховуючи і той факт, що саме Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області не наділена повноваженнями приймати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень.
Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Частиною 3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Так, при подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1218,00 грн. за одну позовну вимогу немайнового характеру.
Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначені розміри ставок судового збору.
Так, за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано юридичною особою, ставка судового збору становить 1 розмір мінімальної заробітної плати - 1218 грн.
Таким чином, оскільки позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру, одна з яких задоволена судом, та враховуючи часткову сплату судового збору в розмірі 1218,00 грн., суд не стягує додатковий судовий збір відповідно до вимог ч.3 ст.94 КАС України.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Хафусової Владислави Вячеславівни Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України № 23931441 від 26 серпня 2015 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.
В решті позовних вимог відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова