Справа № 22-а-19118/11
Суддя: Мережко М. В.
Дата ухвалення: 2011-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Мережко М.В.,

суддів: Корзаченко І.Ф., Оношко Г.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Апеляційного суду Київської області матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Іванківської районної державної адміністрації Київської області на постанову Іванківського районного суду Київської області від 24 грудня 2009 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Іванківської районної державної адміністрації Київської області про визнання дій неправомірними та стягнення недоплачених сум, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2009 року позивач звернувся до відповідача з даним позовом про визнання дій відповідача неправомірними та стягнення недоотриманих сум, посилаючись на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, проживає на території гарантованого добровільного відселення, перебуває на обліку у відповідача, де отримує щомісячну грошову допомогу у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та щорічну допомогу на оздоровлення.

Відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасникам ЛНА на ЧАЕС виплачується щорічна допомога на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Недоплата за період з жовтня 2008 року по вересень 2009 року становить 3620 грн.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у звязку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі 40% від мінімальної заробітної плати. Відповідач виплачував щомісячно ОСОБА_1 по 2 грн. 10 коп., як це передбачено постановою КМ України №836 від 26.07.1996 року. Недоплата за період з жовтня 2008 року по вересень 2009 року становить 2884 грн. 80 коп.

Позивач вважає дії відповідача при розрахунку йому зазначених вище сум незаконним. Зазначені вище недоплачені суми позивач просить стягнути з відповідача.

Постановою Іванківського районного суду Київської області від 24 грудня 2009 року позов задоволено.

Визнано дії Управління праці та соціального захисту населення Іванківської РДА щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті недоотриманих сум у розмірі, передбаченому ст. 37, 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", неправомірними. Зобовязано Управління праці і соціального захисту населення Іванківської РДА провести перерахунок щомісячної грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до ст.ст. 37, 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 40% мінімальної заробітної плати та у розмірі 5 мінімальних заробітних плат на момент виплати щомісяця з урахуванням проведених виплат за період з 09 грудня 2008 року по вересень 2009 року включно та стягнути перераховані кошти.

В апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Іванківської РДА просить скасувати постанову Іванківського районного суду Київської області від 24 грудня 2009 року та ухвалити нову, в якій відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

По справі встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії та проживає в смт. Іванків, яке відноситься відповідно до постанови КМУ № 106 від 23.07.1991 року до зони радіоактивного забруднення (зони гарантованого добровільного відселення), що підтведжується матеріалами справи.

Відповідно до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ліквідаторам наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідам 2 групи, виплачується щорічна допомога на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати, відповідно до частини 7 цієї статті, визначається на момент її виплати.

У 2008 році УПСЗН виплачувало щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

На момент виплати позивачу у 2008 році щорічної допомоги на оздоровлення розмір мінімальної заробітної плати становив -515 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправними дій УПСЗН та стягнення на користь позивача недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік , суд першої інстанції, виходив із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами та дійшов висновку, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Закони України про Державний бюджет України на відповідні роки, якими визначався розмір мінімальної заробітної плати.

Відтак, задовольняючи позовні вимоги про стягнення недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік, суд першої інстанцій обґрунтовано виходив з того, що розмір виплаченої позивачу грошової допомоги не відповідає розміру, встановленому ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому невиплачена в цей період сума допомоги підлягає стягненню у судовому порядку.

Згідно ст. 37 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", позивачу, як особі, яка проживає на території гарантованого добровільного відселення має виплачуватися щомісячна грошова допомога у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у розмірі 40% від мінімальної заробітної плати. Позивачу виплачувались кошти у розмірі 2 грн. 10 коп. ( як це передбачено постановою КМУ України № 836 від 26.07.1996 року). Відповідно відповідачу недоплачувались щомісячно суми, які передбачені зазначеною вище статтею.

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції, виходячи з принципу пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, правомірно прийшов до висновку, що постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 12.07.2005 року № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суперечать вимогам ст.ст.37, 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку щодо того, що позивач мають право на перерахунок компенсації у звязку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва та особистого підсобного господарства та грошової допомоги на оздоровлення відповідно до ст.ст. 37 та 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними актами і при вирішенні даного спору підлягають застосуванню саме положення ст.ст. 37, 48 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у постанові суду першої інстанції, висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, постанова суду ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для її скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. ст. 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Іванківської районної державної адміністрації Київської області - залишити без задоволення.

Постанову Іванківського районному суду Київської області від 24 грудня 2009 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: