Справа № 724/1700/15-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 724/1700/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Руснак А.І.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

26 січня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Совгири Д. І. Білоуса О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Хотинського районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Хотинської міської ради Чернівецької області про визнання протиправними та скасування пунктів рішень,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Хотинської міської ради Чернівецької області, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просить визнати протиправними рішення суб'єкта владних повноважень - Хотинської міської ради і скасувати: пункт 23 рішення №533/40/15 від 03 червня 2015 року "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації та проектних документацій із землеустрою в м. Хотині" та пункт 4 рішення №557/42/15 від 11 вересня 2015 року "Про внесення змін до рішень Хотинської міської ради".

Постановою Хотинського районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з судовим рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце судового засідання повідомлені завчасно і належним чином, а відтак судом апеляційної інстанції у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України розглянуто справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно витягу з рішення № 220/15/12 від 27 листопада 2012 року, Хотинська міська рада вирішила надати ОСОБА_2 дозвіл на розробку технічної документації щодо безоплатної передачі у власність земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських споруд будівель та споруд в АДРЕСА_1 - 0.1000 га, та надано дозвіл на розробку технічної документації щодо безоплатної передачі у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 0,0003 га.

Згідно з висновком постійної комісії з питань житлово-комунального господарства, архітектури та земельних відносин Хотинської міської ради за № 40/3 від 22 травня 2015 року, комісія рекомендує міській раді відмовити ОСОБА_2 на виділення земельної ділянки по АДРЕСА_1 оскільки згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №11057498 від 27 червня 2006 року, довідки Хотинського КРБТІ, державним нотаріусом отримано заяву на прийняття спадщини ОСОБА_3 .

Згідно витягу з рішення № 533/40/15 Хотинської міської ради від 03 червня 2015 року, міська рада вирішила відмовити у наданні дозволу ОСОБА_2 на виділення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, по АДРЕСА_1 (пункт 23).

Згідно витягу з рішення № 557/42/15 Хотинської міської ради від 11 вересня 2015 року, міська рада вирішила внести зміни до пункту 23 рішення Хотинської міської ради «Про надання дозволу на виготовлення технічних та проектних документацій із землеустрою в м. Хотин» від 03 червня 2015 року № 533/40/15, записавши замість слів «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» слова «для ведення особистого селянського господарства».

Відповідно до висновку постійної комісії з питань житлово-комунального господарства, архітектури та земельних відносин Хотинської міської ради за № 42/2,1 від 21 липня 2015 року, комісія рекомендує міській раді відмовити ОСОБА_2 у виділенні земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1, оскільки на вказаній земельній ділянці знаходиться нерухоме майно, яке не належить ОСОБА_2.

Відповідно до довідки № 262 від 03 жовтня 2015 року виданої Хотинським КРБТІ, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4.

Позивач вважаючи, що спірними пунктами рішень відповідача порушуються її права на безоплатну передачу земельної ділянки, звернувся з цим позовом до суду .

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у разі прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, спадкоємцям, які набудуть право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, переходить право власності чи користування на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, натомість посилання позивача як на підставу для задоволення адміністративного позову жодним чином не свідчать про те, що оскаржені рішення Хотинської міської ради Чернівецької області є протиправними і підлягають скасуванню.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з таких підстав.

Стаття 3 КАС України унормовує, що справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Аналогічна норма міститься в ст. 4 КАС України, згідно якої юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Позивач оскаржує пункти рішення Хотинської міської ради від 03 червня 2015 року та від 11 вересня 2015 року, які є правовими актами індивідуальної дії. Такі правові акти породжують права й обов'язки тільки тих суб'єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб'єктів), яким їх адресовано.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні Zand v. Austria від 12.10.1978 вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних судах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд який розглянув справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатись "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Крім того, завданням цивільного судочинства, відповідно до ст.1 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положеннями ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічна позиція щодо правил визначення юрисдикції адміністративних судів наведена в постанові Верховного суду України від 25 лютого 2015 року.

Так, згідно висновку Верховного Суду України який міститься у постанові від 17 лютого 2015 року справа № 21-551а14, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України зазначила, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Приймаючи постанову від 16 грудня 2014 року № 21-544а14, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України також дійшла висновку, що спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно-правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, разом з тим, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм права з огляду на те, що в цьому випадку неоднаково застосовано ст. 6 Конвенції стосовно "суду, встановленого законом". Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

За таких обставин, встановивши фактичні обставини справи та проаналізувавши правові норми, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при вирішенні цього спору порушена підсудність вирішення вимог, які мали бути вирішенні судом в порядку цивільного судочинства.

Така правова позиція узгоджується з судовою практикою Верховного Суду України (зокрема, постанова від 07 липня 2015 року справа №21-847а15), а в силу вимог ст.244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права, а тому постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям ухвали про закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Хотинського районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2015 року скасувати, а провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Хотинської міської ради Чернівецької області про визнання протиправними та скасування пунктів рішень закрити.

Роз'яснити ОСОБА_2 її право звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Курко О. П.

Судді Совгира Д. І. Білоус О.В.