Справа № 826/23025/15
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

04 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу представника Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві - Дяченко Юлії Вікторівни на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у м. Києві, Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у м. Києві, Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії. Свої вимоги обґрунтовує тим, що не погоджується з висновками та рішеннями Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у місті Києві та Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві щодо подання податкової звітності з порушенням встановленого порядку, оскільки такі висновки не ґрунтуються на правилах чинного законодавства України.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року задоволено вказаний позов частково. Визнано протиправною відмову Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві у прийнятті податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» з податку на додану вартість за податковий період календарний місяць лютий 2015 року з додатками 2, 3, 4, 5, доповненням до цієї податкової декларації у формі листа від 10 березня 2015 року вих. № 54 та флеш-носієм з копіями записів реєстрів виданих та отриманих податкових накладних в електронній формі. Вважати прийнятою та зареєстрованою податкову декларацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» з податку на додану вартість за податковий період календарний місяць лютий 2015 року з додатками 2, 3, 4, 5, доповненням до цієї податкової декларації у формі листа від 10 березня 2015 року вих. № 54 та флеш-носієм з копіями записів реєстрів виданих та отриманих податкових накладних в електронній формі - 10 березня 2015 року. В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням представник Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві - Дяченко Юлія Вікторівна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні даного позову.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» є юридичною особою, платником податків, з 13 червня 2005 року зареєстроване платником податку на додану вартість з присвоєнням індивідуального податкового номера 57, свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ №100342672 від 05 липня 2011 року.

10 березня 2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» подано до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві податкову декларацію з податку на додану вартість за податковий період календарний місяць лютий 2015 року з додатками 2, 3, 4, 5, доповненням до цієї податкової декларації у формі листа від 10 березня 2015 року вих. №54 та флеш-носієм з копіями записів реєстрів виданих та отриманих податкових накладних в електронній формі.

Листом Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 12 березня 2015 року № 16496/10/26-55-18-04 у прийнятті вищевказаної податкової звітності за лютий 2015 року відмовлено та звернено увагу платника на те, що з 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 31.07.2014 №1621-VІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України», яким введено систему електронного адміністрування податку на додану вартість та внесено зміни до Податкового кодексу України, зокрема, у частині подання звітності з податку на додану вартість та реєстрації податкових накладних. Відповідно до пункту 49.1 статті 49 Податкового кодексу України платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації до контролюючого органу в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством. Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

У зв'язку з викладеним позивача повідомлено про неможливість прийняття податкової декларації на паперовому носії та запропоновано подати звіт з податку на додану вартість у спосіб, передбачений статтею 49 Податкового кодексу України.

За результатом адміністративного оскарження відмови Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві у прийнятті податкової звітності, скарги позивача залишені без задоволення відповідно до рішень про результати розгляду скарг Головного управління ДФС у місті Києві від 13 травня 2015 року № 7722/10/26-15-11-03-11 та Державної фіскальної служби України від 05 серпня 2015 року № 16407/99-99-11-02-02-15.

Не погоджуючись із такими висновками та рішеннями Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у місті Києві та Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є правомірними та обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню частково.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обгрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до статті 48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Обов'язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Порядок подання податкової декларації до контролюючих органів визначається статтею 49 Податкового кодексу України, зокрема визначено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Платники податку на прибуток підприємств, які оподатковуються за ставкою нуль відсотків відповідно до пункту 154.6 статті 154 цього Кодексу, подають контролюючим органам декларації (розрахунки) з податку на прибуток підприємств за спрощеною формою у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 49.8 статті 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Вищезазначеними статтями Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація платника податку складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання, повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору. В свою чергу, контролюючий орган зобов'язаний прийняти належним чином оформлену податкову декорацію.

Разом з тим, пунктом 49.1 статті 49 Податкового кодексу України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання; у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.

Пунктом 49.15 статті 49 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв'язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації.

За змістом повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації судом першої інстанції було встановлено, що помилок у поданій Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» податковій декларації не встановлено, натомість, контролюючим органом відмовлено у прийнятті у зв'язку з її поданням на паперовому носії, оскільки вказане, на думку контролюючого органу, є порушенням пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України та перешкодою у прийнятті податкової звітності позивача.

Колегія суддів погоджується з критичним сприйняттям судом першої інстанції таких доводів податкового органу, оскільки обмеження щодо подання податкових декларацій до контролюючого органу в електронній формі, встановлені пунктом 49.4 статті 49 Податкового кодексу України, розповсюджуються лише на платників податків, що належать до великих та середніх підприємств.

Разом з тим, під час розгляду справи відповідачами (Державною фіскальною службою України, Головним управлінням ДФС у місті Києві та Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві) не надано доказів віднесення Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД», як платника податків, до великих та середніх підприємств.

При цьому, статтею 49 Податкового кодексу України платникам податків надано право подання податкової звітності як в електронному так і в паперовому вигляді, обмеження прав платників податків на звітування не допускається.

Таким чином, враховуючи подання позивачем податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2015 року, за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу, яка містить обов'язкові реквізити і відповідає нормам та змісту відповідного податку, відсутність доказів віднесення Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД», як платника податків, до великих та середніх підприємств, колегія суддів вважає правильним висновок сууд першої інстанції про те, що відмова Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві у прийнятті податкової звітності є необґрунтованою.

Правова позиція по даному питанню висловлена в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 24 жовтня 2013 року № 1486/12/13-13, за змістом якого резолютивна частина постанови адміністративного суду про задоволення позовних вимог у справі, предметом оскарження в якій є протиправність неприйняття податкової накладної для реєстрації, з урахуванням вимог пункту 1 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України повинна містити висновок про визнання протиправним неприйняття податкової накладної для реєстрації, а також зазначення того, що податкову накладну потрібно вважати прийнятою та зареєстрованою протягом операційного дня, коли її було надіслано платником податку (із зазначенням дати).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з метою захисту порушеного права позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та задовольнити адміністративний позов шляхом визнання протиправною відмову Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за податковий період календарний місяць лютий 2015 року з додатками 2, 3, 4, 5, доповненням до цієї податкової декларації у формі листа від 10 березня 2015 року вих. № 54 та флеш-носієм з копіями записів реєстрів виданих та отриманих податкових накладних в електронній формі, вважати прийнятими та зареєстрованими податкову звітність днем фактичного подання - 10 березня 2015 року.

З урахуванням вищевикладеного, вимога про визнання незаконним, скасування листа Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 12 березня 2015 року № 16496/10/26-55-18-04 не підлягає задоволенню.

Щодо вимог про визнати незаконним та скасування рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 13 травня 2015 року № 7722/10/26-15-11-03-11 про результати розгляду первинної скарги та рішення Державної фіскальної служби України від 05 серпня 2015 року № 16407/99-99-11-02-02-15 про результати розгляду скарги колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи) про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Аналіз вищезазначеної норми свідчить, що рішення контролюючого органу можуть бути оскаржені в адміністративному порядку шляхом подання скарги платника податків. При цьому, контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги.

Тобто, стаття 56 Податкового кодексу України встановлює порядок та строки оскарження рішень, прийнятих контролюючим органом.

Судом першої інстанції було встановлено, що подана до Головного управління ДФС у місті Києві скарга від 23 квітня 2015 року № 83 (вх. від 27 квітня 2015 року № 11493/10) розглянута, про що викладено у рішенні від 13 травня 2015 року № 7722/10/26-15-11-03-11.

Скарга від 19 червня 2015 року (вх. №17444/6 від 22 червня 2015 року), з урахуванням продовження строків розгляду скарги, розглянута, про що викладено у рішенні від 19 серпня 2015 року № 16407/99-99-11-02-02-15.

Наведене свідчить, що відповідачами (Державною фіскальною службою України та Головним управлінням ДФС у місті Києві) , в порядку та строки, встановлені Податковим кодексом України, розглянуті скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД».

Отже, безпідставними є посилання на необґрунтованість змісту спірних рішень Головного управління ДФС у місті Києві від 13 травня 2015 року № 7722/10/26-15-11-03-11 та Державної фіскальної служби України від 05 серпня 2015 року № 16407/99-99-11-02-02-15, оскільки в даному випадку предметом дослідження є дотримання суб'єктом владних повноважень конкретних юридичних норм при прийнятті спірного рішення.

Крім цього, відповідно до частин 1, 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини 2 стаття 17 Кодексу адміністративного судочинства України ).

Отже, предметом оскарження є рішення, дії чи бездіяльність службових осіб, якщо вони обмежують чи порушують права, свободи чи законні інтереси особи.

Рішення про результат розгляду скарни та викладені у ньому факти та висновки не можна розглядати як рішення суб'єкта владних повноважень, що породжує для суб'єкта господарювання певні правові наслідки. Зазначене рішення є виключно носієм інформації про правомірність чи неправомірність будь-якого нарахування, здійсненого контролюючим органом у випадках, визначених Податковим кодексом України, або будь-яке іншого рішення. Контролюючий орган не позбавлений права викладати в рішенні власні суб'єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податку порушень.

В даному випадку, рішення про результат розгляду скарги не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для платника податків.

Щодо вимоги про зобов'язання Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві включити відомості з поданої ТОВ «Нікея-ЛТД» () податкової декларації з податку на додану вартість за податковий період календарний місяць лютий 2015 року, доповнення та додатків до цієї декларації, до облікових даних щодо цього товариства у інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України колегія суддів зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо розгляду скарг платників податків є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу, в даному випадку - Державної фіскальної служби України.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок сууд першої інстанції про те, що позовна вимога про зобов'язання Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві включити відомості з поданої ТОВ «Нікея-ЛТД» () податкової декларації з податку на додану вартість за податковий період календарний місяць лютий 2015 року розцінюється судом як втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягає задоволенню.

Крім цього, задоволення позову шляхом визнання спірної податової звітності поданою та зареєстрованою днем фактичного подання (10 березня 2015 року) є належним та виключним способом захисту порушеного права позивача.

Оскільки відповідачем не доведено правомірність своїх дій у відповідності до вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому, виходячи за межі позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» підлягає частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, а тому вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до правил ст. ст. 94, 98 КАС України у судовому рішенні вирішується питання щодо розподілу судових витрат.

Розмір судового збору, що підлягає сплаті при поданні апеляційної скарги в адміністративній справі визначено Законом України "Про судовий збір" з урахуванням змін до вказаного Закону, що набрали чинності з 01.09.2015 року.

Сума судового збору, що підлягає сплаті при поданні апеляційної скарги на постанову суду за вимогами немайнового характеру становить 1515,80 грн. (1 розмір мінімальної заробітної плати *100%).

Відповідно до абзацу 2 п. 3 ст. 6 вказаного Закону у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру. Судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Виходячи зі змісту позовної заяви, податковий орган при зверненні до суду з даною апеляційною скаргою повинен був оплатити судовий збір за чотири вимоги немайнового характеру, тобто 6063,20 грн.

Оскільки зазначені вимоги податковим органом дотримано не було, то колегія суддів вважає наявними підстави для стягнення з відповідача судового збору у вказаному розмірі.

Керуючись ст. ст. 2, 94, 98, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві - Дяченко Юлії Вікторівни - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року - без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві ( адреса: 01011, вул. Лєскова, 2, м. Київ, ) до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 6063,20 грн. (одержувач платежу: УДКСУ у Печерському районі м. Києва; код з ЄДР одержувача 38004897; банк одержувача: ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО: 820019; рахунок 1007, код бюджетної класифікації 00015622; код ЄДР суду 38004897).

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

Повний текст виготовлено 04.02.2016 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Мацедонська В.Е.

Грищенко Т.М.