Справа № 826/27377/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 січня 2016 року № 826/27377/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Калпатару Пауер Трансмішн Україна» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «Калпатару Пауер Трансмішн Україна» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 01 жовтня 2015 року № та № , мотивуючи позовні вимоги тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені податковим органом із порушенням чинного законодавства України, ґрунтуються на неправильному застосуванні норм податкового законодавства, а тому, підлягають скасуванню. При цьому представник позивача стверджує, що ним було правомірно сформовано податковий кредит та витрати виробництва, посилаючись на наявність документів та реальність господарських операцій.

В ході судового розгляду справи представники позивача позовні вимоги підтримали повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належний чином.

В наданих суду письмових запереченнях представник відповідача зазначив, що господарська діяльність ТОВ «Квірун» по взаємовідносинах з ТОВ «Калпатару Пауер Трансмішн Україна» має ознаки нереальності здійснення господарських операцій, а відтак оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті податковим органом обґрунтовано та правомірно.

З урахуванням неявки представника відповідача в судове засідання, суд на підставі вимог ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалив про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва суд встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі наказу №908 від 28.04.2015 р. та направлень №877/22-04П, №878/22-04П від 29.04.2015 р. в період з 29.04.2015 року по 30.04.2015 року та з 03.09.2015 року по 07.09.2015 року проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Калпатару Пауер Трансмішн Україна» з питань правильності нарахування, повноти та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств по взаємовідносинах із товариством з обмеженою відповідальністю «Квірун» (код за ) за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 рік.

За результатами проведеної перевірки інспекторами Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві складено Акт № 54/26-57-22-03-10/38449584 від 14.09.2015 року, в якому встановлено порушення п.п. 14.1.228 п. 14.1 ст.14, п.138.1, п. 138.2, п. 138.8 ст.138, п.п. 139.1.1 та п.п. 139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), пунктів 1 та 2 ст. 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», (зі змінами та доповненнями), що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 4 063 488, 00 грн. за 2013 рік, та п.44.1 ст.44, п. 185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п. 198.2, п.198.3, п. 198.6 ст.198, п.201.1, 201.6, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), ст. 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», (зі змінами та доповненнями), п.п.2.5. п. 2 «Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704 (зі змінами і доповненнями), що призвело до заниження суми податкових зобов'язань на загальну суму 4 277 356, 00 грн. в тому числі по періодах: за листопад 2013 року на суму 3 046 617, 00 грн. і за грудень 2014 року на суму 1 230 739, 00 грн.

24.09.2015 року позивачем до Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві подані заперечення на Акт № 54/26-57-22-03-10/38449584 від 14.09.2015 року, за результатами розгляду яких висновки викладені у акті № 54/26-57-22-03-10/38449584 від 14.09.2015 року залишено без змін, а заперечення без задоволення.

На підставі висновків акту перевірки податковим органом прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № від 01.10.2015 р., яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - податок на додану вартість у розмірі 4277356,00 грн. за основним платежем, 2138678,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення № від 01.10.2015 р., яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - податок на прибуток підприємств у розмірі 4063488,00 грн., 2031744,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

За результатами адміністративного оскарження вказані повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу позивача залишена без задоволення.

Матеріалами справи підтверджується, що між позивачем та ТОВ «Квірун» укладено договір від 08.02.2013 року щодо підготовчих робіт з очищення траси ПЛ 750 . Обсяг робіт включає організацію та контроль виконання робіт з вирубування дерев, вивезення вирубаних дерев та утилізацію неліквідної деревної маси по трасі ПЛ 750 кВ. Акт перевірки містить посилання на те, що суми податку на додану вартість за податковими накладними, відображених в акті перевірки, включено до податкового кредиту за період з 01.04.2013 р. по 31.12.2014 р. у загальній сумі 57220462,00 грн. та відображено у реєстрі отриманих податкових накладних.

В акті зазначено, що згідно баз даних ДПІ у Святошинському районі по ТОВ «Квірун» внесено запис про відсутність підтвердження відомостей. Свідоцтво платника ПДВ анульовано 21.07.2014 року, у зв'язку із відсутністю поставок на не дання декларацій. На підприємстві відсутні основні засоби, амортизація не нараховувалась, відсутні власні та орендовані складські приміщення, власний чи орендований транспорт та необхідні трудові ресурси.

З огляду на вищевикладене відповідач дійшов висновків, що ТОВ «Квірун» не могло надати послуги ТОВ «Калпатару Пауер Трансмішн Україна» за перевіряємий період.

Суд з зазначеними посиланнями не погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до умов договору позивачем було передано частину обов'язків по проекту «Проектування, будівництво, монтаж, наладка та введення в експлуатацію ПЛ 750 кВ Рівненська АЕС-ПС «Київська».

Виконання даних робіт обумовлено укладанням у 2011 році між господарським товариством «Кальпатару Пауер Трансмішн Лімітед» Індія, та Державним підприємством «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» контракту №79/01-11 «Проектування, будівництво, монтаж, наладка і ввід в експлуатацію ВЛ 750 кВ Ровенська АЕС - ПС «Київська», та залучення ТОВ «Кальпатару Пауер Трансмішн Україна» на підставі договору між Генеральним підрядником та Головним підрядником.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підставі договору від 29.08.2014 р. було отримано податкові накладні.

Також позивачем надано суду акти здачі - прийняття робіт та докази як дозволу на виконання робіт - акти технічного обстеження лісових насаджень та лісорубні квитки, так і їх фактичного виконання, зокрема, побудови лінії електропередач.

Як зазначено Вищим адміністративним судом України в інформаційному листі від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби", процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи: 1. Встановлення факту здійснення господарської операції. 2. Встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції. 3. Встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку. 4. Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

У відповідності ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд звертає увагу, що на час проведення перевірки та на час розгляду справи Відповідачем не надано переконливих доказів про те, що контрагент позивача був ліквідований або припинено підприємницьку діяльність даного контрагента під час укладання та виконання договорів.

Як зазначено Вищим адміністративним судом України в інформаційному листі від 02.06.2011 р. N 742/11/13-11, оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Відповідно до ст. 9 розділу 3 Закону про бухгалтерський облік, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Господарські операції, як зазначено в п.5 ст.9 цього Закону, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Відповідно до ст. 11 Закону, на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність.

З аналізу вищезазначених норм закону та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позивачем надано суду переконливі докази того, що вищезазначені правочини були укладені з метою настання реальних обставин, а тому висновки викладені в Акті перевірки є помилковими та викладеними з порушенням норм податкового права.

Слід відмітити, що сторонами не заперечується та обставина, що на момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та контрагентом, контрагент позивача та Позивач, як юридичні особи були внесені в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та були зареєстровані платником податку на додану вартість.

Крім того, за п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними": при кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі.

Однак, відповідачем не було надано доказів наявності вироку суду відносно будь-кого - Позивача та контрагентів за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України (фіктивне підприємництво), а договір, укладений позивачем з даними товариствами до теперішнього часу у судовому порядку не визнано недійсними.

Слід відмітити, що податковим органом не було надано рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу на підтвердження "фіктивності" здійснених позивачем господарських операцій.

Не надано також добутих у визначений процесуальним законодавством спосіб доказів підробки документів або складання фіктивних документів на підтвердження здійснених позивачем господарських операцій. Зазначене вказує на необґрунтованість тверджень відповідача про фіктивність проведених позивачем господарських операцій.

Відповідно до ст. 198.3 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно вимог ст. 198.1 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Статтею 198.2 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За ст. 201.10 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому згідно із статтею 201.8 ПК України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених позивачем у складі ціни за придбану продукцію та виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні".

За ст. 9 розділу 3 Закону про бухгалтерський облік, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Господарські операції, як зазначено в п. 5 ст.9 цього Закону, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідно до ст. 11 Закону, на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність.

Виходячи з правових приписів п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч. 2 ст. 8 даного Закону питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій (ч. 1, 2 ст. 9. Закону).

Первинні облікові документи можуть бути складені на паперових носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З вищенаведених норм слідує, що обов'язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва, яка спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження.

Крім того, під час розгляду даної справи суд враховує положення статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Нормами частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р. № 3477-IV визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, при розгляді Європейським судом з прав людини податкових спорів в мотивувальній частині рішення найчастіше застосовується стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року. Даною статтею гарантується право на мирне володіння своїм майном. У ній, зокрема, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У контексті податкових спорів (в т.ч. даного конкретного спору) позбавлення права отримати податкову вигоду (податковий кредит) розглядається як позбавлення власності.

Так, у своєму Рішенні від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України» Європейський суд з прав людини зазначає, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

У Рішенні цього ж суду у справі «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) наводяться висновки про те, що позбавлення податковим органом права платників податків ПДВ на податковий кредит/бюджетне відшкодування з причини виявлення зловживань з боку їхніх постачальників є порушенням статті 1 Протоколу до Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Адже немає доказів залучення платника податку на додану вартість до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, чи доказів того, що йому було відомо/повинно було відомо про таку діяльність його постачальників. В цьому випадку недотримується принцип пропорційності, тобто справедливого балансу між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізації яких здійснюється втручання держави.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень покладений на нього обов'язок доказування правомірності оскаржуваних повідомлень-рішень не виконав.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись положеннями ст.ст. 71, 86, 158-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Калпатару Пауер Трансмішн Україна» задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 01 жовтня 2015 року № та № Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Калпатару Пауер Трансмішн Україна» () понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 187668,99 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов