Справа № 808/6960/15
Суддя: Шара Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2016-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року о 12 год. 40 хв.Справа № 808/6960/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Шари І.В.

за участю секретаря судового засідання Панасенка О.О.

представників сторін:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма Рома, Лтд", м. Запоріжжя

до Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного Управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень

ВСТАНОВИВ:

10 вересня 2015 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі суд) надійшов адміністративний позов від Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма Рома, Лтд" (далі позивач) до Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного Управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення рішення № від 21.07.2015 на загальну суму 315 406, 50 грн.( основного платежу з податку на додану вартість - 210 271,00 грн., штрафу - 105 135,50 грн.),

- податкове повідомлення рішення № від 21.07.2015 на загальну суму 556 047,0 грн. (основного платежу з податку на прибуток - 370 698,00 грн., штрафу - 185 349, 00 грн.),

- податкове повідомлення рішення № від 21.07.2015 в частині зменшення від'ємного значення з податку на додану вартість у сумі 201 616,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на безпідставність висновків податкового органу, яких він дійшов за результатами позапланової виїзної перевірки ТОВ «ВКФ «Рома, Лтд» () з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток підприємства та податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських відносин з ПП «ІН КАР» (0) за період з 01.01.2014 по 31.12.2014. Зазначає, що всіма необхідними документами повністю підтверджується придбання позивачем товару (компютерних комплектуючих) у ПП «ІН КАР», його транспортування, сплата грошових коштів та його подальша реалізація. Зазначає, що позивачем правомірно визначено суму валових витрат та віднесено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по операціям з вказаним контрагентом. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечує, з підстав зазначених у письмових запереченнях (а.с 173-176) зокрема зазначає, що позивачем неправомірно включено до складу податкового кредиту суми ПДВ від операцій з контрагентом ПП «ІН КАР» за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, чим порушено вимоги п.44.1 ст.44, п.138.2, п.138.8 ст. 138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст. 139, п.п.14.1.36, п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.п.198.3 ст. 198, п.200.1 ст. 200, ст. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, у звязку з чим позивачем завищено суму витрат, що враховується при визначенні обєкта за 2014 р. у розмірі 2059435,00 грн., що призвело до заниження податку на прибуток за 2014 рік у розмірі 370698,00 грн.; завищено податковий кредит за серпень, вересень, жовтень, грудень 2014 р. на суму ПДВ 411887,00 грн. сформований від ПП «ІН КАР», що призвело до: заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту з ПДВ на суму 210271,00 грн.; завищення відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту з ПДВ за грудень 2014 р. на суму 201616,00 грн.; заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет на суму 210271,00 грн. Зокрема зазначив, що придбаний товар є імпортованим, але визначити контрагента імпортера та яким чином товар потрапив на територію України неможливо. До того ж, згідно інформації отриманої від ДПІ у Приморському районі м.Одеси, Кіровоградським МВ УМВС відкрито кримінальне провадження від 02.06.2014 №0000708 стосовно посадових осіб ПП «ІН КАР» таким чином відповідач вважає, що первинні документи ПП «ІН КАР», які використовувались для формування податкового кредиту ТОВ «ВКФ «Рома, Лтд» не засвідчують факт здійснення господарських операцій. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи №199850 серії А00 (а.с.172 т.2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма Рома, Лтд" зареєстроване, як юридична особа за адресою: 69037, Запорізька область, м.Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, буд. 39, .

Товариство взято на податковий облік в СДПІ по роботі з ВПП у м.Запоріжжі 12.01.1996 за №224, з 01.01.2012 і на час проведення перевірки перебуває на обліку у ДПІ в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя.

На підставі направлень від 24.06.2015 №320 та №321, виданих ДПІ в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя, фахівцями відповідача, згідно із п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.78.1.1 п.78.1 статті 78 Податкового Кодексу України, наказу ДПІ в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя від 23.06.2015 №352 проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма Рома, Лтд" () з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток підприємства та податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських відносин з ПП «ІН КАР» () за період з 01.01.2014 по 31.12.2014.

Перевірка проводилась з 24 червня 2015 року по 01 липня 2015 року за результатами якої складено акт №79/08-29-22-0208/23855495 від 08.07.2015.

У висновках Акту перевірки зазначено про порушення позивачем вимог:

п.44.1 ст.44, п.138.2, п.138.8 ст. 138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму витрат, що враховується при визначенні обєкта за 2014 р. у розмірі 2 059 435,00 грн., що призвело до заниження податку на прибуток за 2014 рік у розмірі 370 698,00 грн.;

п.п.14.1.36, п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.п.198.3 ст. 198, п.200.1 ст. 200, ст. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит за серпень, вересень, жовтень, грудень 2014 р. на суму ПДВ 411887,00 грн. сформований від ПП «ІН КАР» у т.ч. по періодам: за серпень 2014 р. 88 080,00 грн.; за вересень 2014 р. 45 781,00 грн., за жовтень 2014р. 76 410,00 грн., за грудень 2014 р. 201 616,00 грн., що призвело до:

-заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту з ПДВ (р.18 податкової Декларації з ПДВ) на суму 210 271,00 грн., у т.ч. по періодам за серпень 2014 р. 88 080,00 грн.; вересень 2014 р. 45 781,00 грн.; жовтень 2014 р. 76 410,00 грн.;

-завищення відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту з ПДВ (р.19 податкової Декларації з ПДВ) за грудень 2014 р. на суму 201 616,00 грн.;

-заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет (р.25) на суму 210 271,00 грн., у т.ч. по періодам за серпень 2014 р. 88 080, грн.., за вересень 2014 р. 45781,00 грн., за жовтень 2014 р. 76410,00 грн.

На підставі акту перевірки №79/08-29-22-0208/23855495 від 08.07.2015 податковим органом прийняті податкові повідомлення рішення:

- № від 21.07.2015, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 315 406,50 грн., в т.ч. за основним платежем 210 271,00 грн. та 105135,50 грн. за штрафними санкціями;

- № від 21.07.2015, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на загальну суму 556047,00 грн., в т.ч. за основним платежем 370698,00 грн. та 185349,00 грн. за штрафними санкціями;

- № від 21.07.2015, яким позивачу зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 201616,00 грн.

Позивач, не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями рішеннями, звернувся з позовом до суду.

З матеріалів справи судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень рішень став висновок контролюючого органу про відсутність підтвердження реальності господарських операцій між позивачем та ПП «ІН КАР» (0).

Як встановлено приписами підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що повязана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами;

Підпунктом 14.1.181, пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу; бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Положеннями п. 198.2 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події,що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того,чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.3 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом,спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до пункту 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 21.12.2010 №969 (який набрав чинності з 10.01.2011), податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України Платник податку зобовязаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.4 статті 201 ПК України встановлено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобовязань продавця.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201 ПК України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи із приписів вищевказаних норм Податкового кодексу України, податкова накладна є документом, який підтверджує фактичну сплату покупцем податку на додану вартість у ціні товару, та надає право на формування податкового кредиту платника податків-покупця. І лише придбання товарів (послуг, робіт), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності платника податку, відсутність податкової накладної та складання податкової накладної особою, що не зареєстрована як платник ПДВ, позбавляють платника податку права на включення до податкового кредиту сплачених (нарахованих) сум податків у звітному періоді у звязку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат.

У відповідності до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.2 статті 200 ПК України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При відємному значенні суми, розрахованої згідно з пункту 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.3 статті 200 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має відємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого відємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок відємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З наведених положень випливає, що обовязковою умовою віднесення витрат підприємства на оплату товарів (робіт, послуг) до складу валових витрат та податкового кредиту з ПДВ є наявність господарських операцій з придбання цих товарів (робіт, послуг) підкріплена належними документами та звязок цих витрат та податкового кредиту з ПДВ з господарською діяльністю платника.

Як свідчать матеріали справи, між ТОВ «ВКФ «Рома, Лтд» (Покупець) та Приватним підприємством «ІН КАР» (Постачальник) укладено договір від 16.07.2014 №96/1/2014 (а.с.89-92, т.1), відповідно до умов якого Постачальник зобовязався поставити та передати у власність Покупця, а Покупець приймає та оплачує товар в асортиметні, кількості та за цінами, вказаними у специфікаціях, що засвідчують передачу-приймання товару від Постачальника до Покупця. Згідно п.2.8 Договору, право власності на товар переходить до Покупця з моменту підписання уповноваженими представникоми сторін видаткової накладної, яка засвідчує момент передачі товару.

Замовлення товару (компютерних комплектуючих) оформлено Специфікаціями (які є додатком до договору у якому наведено асортимент, кількість, ціна товарів, що поставляються): С-1 від 22.07.2014 на суму 528480,00 грн., С-2 від 01.08.2014 на суму 606504,00 грн., С-3 від 11.08.2014 на суму 269346,00 грн., С-4 від 18.08.2014 на суму 253062,00 грн., С-5 від 21.08.2014 на суму 80784,00 грн., С-6 від 28.08.2014 на суму 92268,00 грн., С-7 від 05.09.2014 на суму 182418,00 грн., С-8 від 15.09.2014 на суму 223092,00 грн., С-9 від 22.09.2014 на суму 235368,00 грн. (а.с.93-120 т.1).

За видатковими накладними: №ВН-280709 від 28.07.2014, №ВН-050814 від 05.08.2014, №ВН-130811 від 13.08.2014, №ВН-210816 від 21.08.2014, №ВН-270821 від 27.08.2014, №ВН-020909 від 02.09.2014, №ВН-100915 від 10.09.2014, №ВН-180907 від 18.09.2014, №ВН-240914 від 24.09.2014 Приватне підприємство «ІН КАР» передало, а позивач прийняв товар (компютерні комплектуючі) на загальну суму 2471322,00 грн. (в т.ч. ПДВ 411 887,00 грн.) (а.с.149-182 т.1).

На поставлений товар Приватним підприємством «ІН КАР» виписано податкові накладні: №1352 від 28.07.2014, №401 від 05.08.2014, №1203 від 13.08.2014, №2102 від 21.08.2014, №2607 від 27.08.2014, №104 від 02.09.2014, №915 від 10.09.2014, №1705 від 18.09.2014, №2305 від 24.09.2014.

Перевезення товару здійснювалось згідно товарно-транспортних накладних: №ВН-280709 від 28.07.2014, №ВН-050814 від 05.08.2014, №ВН-130811 від 13.08.2014, №ВН-210816 від 21.08.2014, №ВН-270821 від 27.08.2014, №ВН-020909 від 02.09.2014, №ВН-100915 від 10.09.2014, №ВН-180907 від 18.09.2014, №ВН-240914 від 24.09.2014, а також подорожніх листів та посвідчень про відрядження.

Оплата за товар здійснювалась у безготівковій формі на підставі рахунків за платіжними дорученнями №8397 від 18.09.2014, №8412 від 19.09.2014, №8474 від 29.09.2014, №8513 від 30.09.2014, №8545 від 01.10.2014, №8557 від 02.10.2014, №8594 від 07.10.2014 (а.с. 75-81 т.2)

З пояснень представника позивача встановлено, що товар був використаний у власній господарській діяльності, а саме реалізований покупцям: ТОВ «РІФ», ТОВ «ДТЕК ЕНЕРГО», ПАТ «Прикарпаттяобленерго», Запорізький окружний адміністративний суд, ПАТ «Львівобленерго», Підприємство з іноземними інвестиціями у формі ПАТ Запорізький залізорудний комбінат», ТОВ Проматом», що також підтверджується наданими до матеріалів справи накладними, довіреностями, рахунками, податковими накладними та платіжними дорученнями(а.с.19-63 т.2)

З матеріалів справи також встановлено, що на момент укладення та виконання договорів постачання, контрагент позивача мав зареєстровані у встановленому порядку установчі документи та цивільну дієздатність згідно з чинним законодавством, був зареєстрований як платник податку на додану вартість.

Сума податкового кредиту за вказаними господарськими операціями у розмірі 411887,00 грн. включена позивачем до податкових декларації з ПДВ за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 року.

Придбаний у контрагента товар оприбуткований позивачем шляхом здійснення записів у відповідних бухгалтерських документах, що не заперечується податковим органом.

Ставлячи під сумнів вказані вище господарські операції податковий орган посилається на результати аналізу наданих позивачем під час перевірки документів, зокрема податкових накладних отриманих від ПП «ІН КАР» за період липень вересень 2014 року, які містять товар (компютерні комплектуючі) із зазначенням коду УКТ ЗЕД, тобто придбаний товар є імпортованим, але визначити контрагента імпортера та яким чином товар потрапив на територію України неможливо, тому що згідно бази даних підсистеми «Дані митниці» АС «Податковий блок» ПП «ІН КАР» не задекларовано операції з імпорту або взаємовідносин з постачальниками імпортерами даного виду товару.

Проте, суд зазначає, що податкові накладні, наявні в матеріалах справи, які надані ПП «ІН КАР» для документального оформлення виконання умов договору, містять відомості про адресу місцезнаходження покупця та продавця, одиниці виміру товару, кількість товару, ціну товару, тому відповідають вимогам оформлення первинних документів бухгалтерської та податкової звітності. Будь-яких порушень щодо оформлення податкових накладних не встановлено, зауваження до змісту та форми зазначених документів відсутні, що не заперечується і відповідачем в акті перевірки. Податкові накладні видані особою, яка на час здійснення господарських операцій зареєстрована суб'єктом підприємницької діяльності, платником податку на додану вартість.

За таких обставин, немає підстав для не включення сум податку на додану вартість по вказаних податкових накладних до складу податкового кредиту позивача.

Поставлений товар був своєчасно та в повному обсязі оприбуткований ТОВ «ВКФ «Рома, ЛТД» на підставі видаткових та податкових накладних, оплачений та в подальшому використаний у власній господарській діяльності, що в свою чергу призвело до змін в активах підприємства та його зобовязаннях і реально спричинило зміни майнового стану платника податків, у звязку з чим товариством правомірно визначено суму валових витрат по вказаним господарським операціям на загальну суму 2059435,00 грн.

Суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 3 Закону України № 996-ІV від 16.07.1999 Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (зі змінами та доповненнями) (далі - Закон № 996-ІV) передбачено, що бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закону № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону та п.2.4 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.

Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Суд дійшов висновку, що наявність первинних документів є достатньою підставою для відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку, а оскільки дані податкового обліку базуються на даних бухгалтерського обліку, висновок відповідача щодо незаконності віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є необґрунтованим, що зумовлює відсутність підстав для висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій.

Вказані ж в Акті висновки є суто суб'єктивною думкою податкового органу, яка ґрунтується на припущеннях.

Здійснений податковим органом аналіз Єдиного реєстру податкових накладних, з якого відповідачу по ланцюгу постачання товару не вдалося встановити походження імпортованого товару не є доказами фіктивності поставки товару позивачу.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма Рома, Лтд" не наділене повноваженнями здійснювати контроль та перевірку господарської діяльності своїх контрагентів, та не має можливості перевіряти обставини придбання товару постачальниками.

Стосовно посилання відповідача на факт відкриття Кіровоградським МВ УМВС кримінального провадження №0000708 стосовно посадових осіб ПП «ІН КАР», слід зазначити, що відповідно до постанови старшого слідчого СВ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області від 14.03.2015, кримінальне провадження №0000708 закрито у звязку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення(а.с.208 т.2).

За таких обставин, до суду не надано доказів наявності обвинувального вироку відносно посадових (службових) осіб ПП «ІН КАР» та наявності рішення суду про визнання угод недійсними. Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладення штрафних санкцій.

Зазначене узгоджується з практикою Верховного Суду України, викладеною у постановах від 09 вересня 2008 року у справі № 21-500во08 та від 01 червня 2010 року у справі № 21-573во10.

Згідно ст.1 Закону України Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обовязковим для правозастосування органами правосуддя.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 22 січня 2009 року у справі Булвес АД проти Болгарії (заява №3991/03) визначено, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобовязань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

До того ж, ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер відповідальності юридичної особи.

Крім того, податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з вищевказаними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірність свого рішення.

Враховуючи наведене, позивач у відповідності до норм Податкового кодексу України правомірно визначив суму валових витрат по господарським операціям з ПП «ІН КАР» за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 на загальну суму 2059435,00 грн. та включив до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість у сумі 411887,00 грн.

Також, суд дійшов висновку, що податковий кредит підтверджений відповідними первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку та наявний зв'язок витрат позивача з його господарською діяльністю.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення - рішення відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма Рома, Лтд".

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У судовому засіданні, відповідно до ст.160 КАС України, сторонам проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Керуючись ст.ст. 86, 158, 160-163,167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма Рома, Лтд" задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати винесені Державною податковою інспекцією у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя податкові повідомлення рішення від 21.07.2015 №, №000131221 та №.

Судові витрати в сумі 1377,64 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма Рома, Лтд" за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного Управління ДФС у Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя І.В.Шара