Справа № 182/1565/15-а(2-а/0182/108/2015)
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 лютого 2016 рокусправа № 182/1565/15-а(2-а/0182/108/2015)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Юхименка О.В. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Лащенка Р.В.,

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2015 року у справі № 182/1565/15-а(2-а/0182/108/2015) за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, третя особа - Нікопольська міська рада про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив :

У березні 2015 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області (далі - Відповідач), в якому просила суд визнати неправомірними дії Відповідача щодо відмови у виплаті допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратам, зумовленими народженням та похованням»; зобов'язати Відповідача виплатити допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.07.2014 р. по 01.01.2015 р. в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством.

В обґрунтування вимог адміністративного позову зазначала, що не зважаючи на припинення дії положень відносно виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно Закону України «Про допомогу сім'ям з дітьми», діяли приписи Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». При цьому звертає увагу, що рішенням Конституційного Суду України було поновлено дію приписів ст.ст. 41 та 43 вказаного Закону, у зв'язку з чим у 2014 році їй мала виплачуватись допомога у розмірі прожиткового мінімуму на дитину до 6 років. Зауважує, що відмова органу соціального захисту з огляду на наявність судового рішення про відсутність підстав для виплати їй відповідної допомоги є необгрунтованою, оскільки вона звертається з вимогами про виплату сум допомоги на дитину до досягнення нею трирічного віку у відповідності до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». (а.с.20-22)

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що у зв'язку зі змінами у законодавстві - виключенням із закону розділу, яким передбачалась виплата допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, підстави для такої виплати у Відповідача були відсутні. Крім того, у відповідності до приписів ст.. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» обов'язок по здійсненню перерахунку та виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку здійснюється згідно приписів ст.. 50 цього Закону, відповідно до яких такий обов'язок покладено на роботодавця, а не на Відповідача. (а.с.79-81)

ОСОБА_1, не погодившись із рішенням суду, подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2015 року та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про покладення законодавцем обов'язку щодо виплати матеріального забезпечення у відповідності до приписів Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» саме на роботодавця. Останній зобов'язаний лише здійснювати контроль за правильним нарахуванням та своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про його відмову, припинення виплат тощо, в той час, як саме питання виплати допомоги по догляду за дитиною покладається виключно на Відповідача. Крім того, заявник апеляційної скарги посилається на порушення судом норм процесуального права, а саме - розгляд справи за відсутності позивача, який не давав своє згоди на розгляд справи в порядку письмового провадження. (а.с.89-92)

Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області заперечувало проти задоволення апеляційної скарги. Зазначали, що з огляду на прийняття Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» із Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» було виключено розділ ІV «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку» та відповідні виплати було припинено Позивачу з 01.07.2014 р. При цьому їй було поновлено з 01.06.2015 року виплати допомоги у розмірі 130 грн., у зв'язку з чим вважають свої дії правомірними та такими, що відповідають приписам чинного законодавства. Просили розглядати справу без їх участі. (а.с.110-111).

У судовому засіданні апеляційної інстанції Позивач - ОСОБА_1, вимоги апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити із підстав, у ній зазначених. При цьому підтвердила, що дійсно допомогу по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку їй призначено у відповідності до приписів статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», первісно розмір допомоги складав 130 грн., а після того, як вона надавала до Відповідача довідки про дохід сім'ї за кожні сім місяців, допомога до 30.06.2014 року виплачувалась по 731.91 грн. Розмір виплачуваної допомоги та порядок призначення допомоги до суду не оскаржував ся.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду відповідно до ст. 195 КАС України - в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 має малолітню доньку - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.25), у зв'язку з чим Позивач знаходиться на обліку у Відповідача та з 05 серпня 2013 року отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, при цьому Позивач є працюючою особою. Відповідна допомога була призначена їй у відповідності до приписів статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (а.с.65 зворот), про що Позивач зазначає у позовній заяві (а.с.1). Доказів оскарження дій УПСЗН щодо призначення Позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку саме у відповідності до приписів статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» до суду не надано, навіть не зазначено про наявність таких.

З 01.07.2014 року виплата відповідної допомоги їй була припинена у зв'язку із прийняття Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» та виключенням із Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» було виключено розділ ІV «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку».

Позивач, не погодившись із рішенням про припинення таких виплат, зверталась до суду із позовом про визнання відповідних дій Відповідача неправомірними та зобов'язання поновити відповідні виплати за період з 01.07.2014 року по 01.01.2015 р., та свої вимоги обґрунтовувала тим, що прийняття нового Закону не спричиняє припинення виплати вказаної допомоги тим матерям, які вже її отримують.

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.10,2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2015 року, у справі № 182/7158/14а у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено в повному обсязі. (а.с.27-28,29-30)

Вважаючи неправомірними дії Відповідача щодо припинення їй з 01.07.2014 по 01.01.2015 р виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, в той час, як вона має право на отримання такої допомоги у відповідності до приписів ст.. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом порушеного права, посилаючись на недотримання Відповідачем

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку зі змінами у законодавстві - виключенням із закону розділу, яким передбачалась виплата допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, підстави для такої виплати у Відповідача були відсутні. Крім того, у відповідності до приписів ст.. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» обов'язок по здійсненню перерахунку та виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку здійснюється згідно приписів ст.. 50 цього Закону, відповідно до яких такий обов'язок покладено на роботодавця, а не на Відповідача.

Колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог та вважає за необхідне зазначити наступне.

Як слідує із правових норм, що регулюють спірні правовідносини, до 1 січня 2008 року, тобто, до набрання чинності Законом України від 28 грудня 2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 107-VI) - правовідносини щодо призначення допомоги регулювалися як Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» № 2811-XII від 21 листопада 1992 (далі - Закон № 2811-ХІІ), дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом № 2240-III, який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб, (що стосується безпосередньо Позивача). Розмір допомоги також визначався цими Законами (статтями 15 та 43 відповідно).

Зокрема, статтею 43 Закону № 2240-III було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. При цьому, будь яких обмежень щодо розміру указаної допомоги норма Закону не містила, та не визначала будь-якого іншого порядку щодо призначення вказаної допомоги.

Однак, пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI були внесені відповідні зміни до Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III, а саме: дію статті 13 Закону № 2811-ХІІ з 01 січня 2008 року поширено і на застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III виключено статті 40-44.

В той же час, рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними положення пункт 25 розділу II Закону № 107-VI щодо виключення статей 40-44 Закону № 2240-III.

Крім того, пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Аналіз указаних правових норм свідчить про те, що з 01 січня 2009 року відновлено дію вищезазначених положень Закону № 2240-III, у тому числі, і статті 43 цього Закону, на яку посилається Позивач у даному позові, приписи якої стосуються саме визначення розміру допомоги. При цьому, дія статей 13 та 15 Закону № 2811-ХІІ неконституційними не визналась, отже, обов'язок призначення та виплати допомоги покладено на відповідні УПСЗН.

Порядок та умови призначення такої допомоги для Управлінь визначались Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001р. № 1751 р. Будь-яких інших актів уряду щодо регулювання виконання покладених на УПСЗН обов'язків не приймалось.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 7 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" у Законі України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" виключено розділ IV "Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку".

При цьому аналіз правових норм вказаного закону свідчить про те, що законодавцем змінено порядок та підстави призначення та виплати допомоги як при народженні, так і по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. Згідно діючого законодавства передбачено один вид допомоги, її розмір та порядок виплати на протязі 36 місяців.

Зазначені зміни, згідно п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" набрали чинності з 01.07.2014р.

В той же час, Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014р. № 208 (яка набрала чинності 04.07.2014р.) виключено розділ "Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку" Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001р. № 1751р. (далі - Порядок № 1751)

Однак абзацом 7 пункту 13 Порядку № 1751 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, регламентовано, що для осіб, у яких закінчився строк виплати допомоги при народженні першої дитини, яка виплачується 24 місяці, на наступних 12 місяців призначається допомога до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 130 гривень.

Таким чином, враховуючи, що з 01.07.2014р. у Законі України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" виключено розділ IV "Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку", який передбачав виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, підстави для виплати такої допомоги після 01 липня 2014 року до раніше діючого порядку - відсутні, а виплати мають продовжуватись згідно з приписами абзацу 7 пункту 13 Порядку № 1751.

Як пояснила Позивач, у 2015 році їй призначено виплату допомоги у розмірі 130 грн. до 11.05.2016 року (досягнення дитиною трирічного віку).

При цьому виплата допомоги у 2015 році та розмір цієї виплати Позивачем по даній справі не оскаржується.

За таких обставин та у межах доводів апеляційної скарги підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС України, суд, -

ухвалив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2015 року у справі № 182/1565/15-а(2-а/0182/108/2015)- залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України у строки, визначені статтею 212 КАС України.

Повний текст ухвали складено 03 лютого 2015 року.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Суддя: О.В. Юхименко

Суддя: Я.В. Семененко