Справа № 805/4701/15-а
Суддя: Кірієнко В.О.
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 р. Справа № 805/4701/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кірієнка В.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовбудвентиляція» до Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 01.10.2015року,

ВСТАНОВИВ:

16 жовтня 2015 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовбудвентиляція» до Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 01.10.2015року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Жовтневою об'єднаною державною податковою інспекцією м. Маріуполя Головного управління ДФС у Донецькій області було проведено позапланову документальну невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовбудвентиляція» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на додану вартість за період з 01.02.2015року по 30.04.2015року по взаємовідносинах з контрагентом - постачальником ТОВ «Фрахттранссервіс» та контрагентами - покупцями. За результатами перевірки відповідачем складно акт від 17.09.2015 року №306/05-81-22-02/33244305, за результатами чого прийняте податкове повідомлення-рішення № від 01.10.2015року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 165341грн. і застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 82670,50грн. Позивач вважає висновки акту перевірки необґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення, прийняте на підставі його висновків, неправомірними та такими що підлягає скасуванню. Просив суд визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 01.10.2015року.

Представник позивача надав через канцелярію суду клопотання, відповідно до якого просив суд справу розглянути без його участі.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, надав суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що актом від 17.09.2015 року №306/05-81-22-02/33244305 встановлені порушення позивачем п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст. 198, п.п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено заниження задекларованої суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного періоду з урахуванням залишку від ємного значення попереднього звітного періоду та сплачується до державного бюджету на суму 165 341грн., у тому числі за березень 2015року на суму 101469грн., за квітень 2015року на суму 63872грн. за операціям з придбання товарів/послуг у ТОВ «Фрахттранссервіс». Порушення позивачем діючого законодавства, виникли з підстав недотримання законодавства його контрагентом - постачальником ТОВ «Фрахттранссервіс». Просив відмовити в позовних вимогах в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, встановив наступне.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Азовбудвентиляція», є юридичною особою, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 22.12.2004 року за кодом , знаходиться на податковому обліку відповідача з 14.02.2005 року. Згідно свідоцтва № 100012514 від 16.01.2007року є платником податку на додану вартість (надалі ПДВ).

Відповідач, Жовтнева об'єднана державна податкова інспекція м. Маріуполя Головного управління ДФС у Донецькій області, є юридичною особою та у відповідності до норм Податкового кодексу України є органом державної влади, уповноваженим здійснювати функцію контролю за своєчасністю, достовірністю,повнотою нарахування і сплати податків та зборів, установлених цим Кодексом, а також перевіряти достовірність цих документів щодо правильності визначення об'єктів оподаткування і обчислення податків та зборів.

Посадовими особами відповідача у період з 28.08.2015 року по 10.09.2015 року відповідно до ст.20, п.75.1.2 ст.75, п.78.1.1 п.78.1 ст.78, ст.79 Податкового кодексу України проводилась позапланова невиїзна документальна перевірка позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на додану вартість за період з 01.02.2015року по 30.04.2015року по взаємовідносинах з контрагентом - постачальником ТОВ «Фрахттранссервіс» та контрагентами - покупцями, за результатами чого складено акт від 17.09.2015 року №306/05-81-22-02/33244305.

Актом перевірки встановлено порушення позивачем:

- п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст. 198, п.п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено заниження задекларованої суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду та сплачується до державного бюджету на суму 165 341грн., у тому числі за березень 2015року на суму 101469грн., за квітень 2015року на суму 63872грн. за операціям з придбання товарів/послуг у ТОВ «Фрахттранссервіс».

Зі змісту акту перевірки вбачається що, порушення позивачем діючого законодавства, виникли з підстав недотримання законодавства його контрагентом - постачальником ТОВ «Фрахттранссервіс».

Зокрема зазначено, що джерелом встановлення обставин та висновків контролюючого органу стосовно безтоварності господарських операцій позивача та його контрагента - постачальника ТОВ «Фрахттранссервіс» була Довідка (податкова інформація) про результати проведення зустрічної звірки ТОВ «Фрахттранссервіс» щодо документального підтвердження господарських відносин із ТОВ «Імперіалбуд ЛТД» за лютий 2015рку, ТОВ «Укр Сервіс груп» за березень, квітень 2015року за №87/05-19-22-01/20390931 від 31.07.2015року.

Також, в якості підстав, що свідчать про нереальність здійснення господарських операцій позивача з контрагентом - постачальником ТОВ «Фрахттранссервіс» в акті перевірки, зазначено не знаходження за юридичною адресою контрагентів ТОВ «Фрахттранссервіс» та відсутність у них трудових, матеріальних ресурсів, виробничих потужностей, транспортних засобів, що дають змогу ставити під сумнів факт здійснення суб'єктами господарювання господарської діяльності.

Позивачем з підстав обґрунтованості заявленого права на задекларовану суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду та сплачується до державного бюджету надано суду пояснення, відповідно до яких зазначено, що, податковий кредит за лютий, березень, квітень 2015 року по постачальнику ТОВ «Фрахттранссервіс», сформовано на підставі права, що виникло у зв'язку з отриманням податкових накладних, та первинних документів, за фактом придбання послуг в розмірі ПДВ 165 341грн.

Судом встановлено, що 01 січня 2011 року між позивачем як замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю " Фрахттранссервіс " як експедитором укладений договір №0109, за умовами якого експедитор згідно вимог замовника зобов'язувався надати посередницкі тренспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом за міжміським сполученням. При цьому, п.1.3 Договору передбачено, що експедитор вправі залучати до виконання зазначеного договору третіх осіб (перевезників), залишаючись відповідальним за їх дії, як за свої (т.1 арк.с.67-71).

Згідно з умовами договору позивачем були отримані податкові накладні (т.1 арк.с. 113, 118, 124, 131, 137, 142, 146, 152, 158, 164, 171, 176, 180, 185, 190, 196, 204, 209, 212, 215, 220, 225, 230, 234, 239, 244, 249, т.2 арк.с.4, 9, 14, 19, 24, 29, 36, 41, 46, 51, 56, 61, 66, 71, 77, 83, 89, 95, 101, 107, 113, 118, 124, 130, 136, 142, 148, 154, 160, 166, 172, 178, 184, 190, 196, 201, 207, 213, 219, 245, 250, т.3 арк.с.7 ).

В якості доказів використання придбаних послуг у ТОВ «Фрахттранссервіс» в своїй господарській діяльності, позивачем надані цивільні договори поставки ТМЦ з контрагентами - постачальниками та контрагентами - покупцями. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи факт того, що саме ці ТМЦ були предметом перевезення за договором №0109 від 01 січня 2011 року.

Також, на виконання договору №0109 від 01 січня 2011 року позиваче надані рахунки фактури, акти здачі-прийнятя робіт, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні (т.1 арк.с.111-112, арк.с.115-117, арк.с.120, 122-123, арк.с.126, 129-130, 133, 135-136, арк.с.139-141, 143-145, арк.с.148, 150, 151, 154-157, 160, 162, 163, 166, 168-170, 173-175, 177-179, 182-184, арк.с. 187-189, арк.с. 192-195, 198-200, 202, 203, 206-208, 210, 211, 213, 214, 217-219, 222-224, 227-230, арк.с.231-233, 236-238, арк.с.241-243, 246-248, т.2 арк.с.1-3, 6-9, 11-13, 16-18, 21-23, 26-28, 31, 33-35, 38-40, 43-45, 48-50, 53-55, 58-60, 63-65, 68-70, 73, 75, 76, 79, 81, 82, 85, 87, 88, 91, 93, 94, 97, 99, 100, 103, 105, 106, 109, 111, 112, 115, 116, 117, 120, 122, 123, 126, 128, 129, 132, 134, 135, 138, 140, 144, 146, 147, 150, 152, 153, 156, 158, 159, 162, 164, 165, 168, 170, 171, 174, 176, 177, 180, 182, 183, 186, 188, 189, 191, 192, 194, 195, 198, 199, 200, 203, 205, 206, 209, 211, 212, 215, 217, 218, 221, 242, 243, 244, 247-249, т.3 арк.с.2, 3,6, 9)

Розрахунки між сторонами за правочином проводились у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями від 02.02.2015року за №68, 69, від 10.02.2015року за №95, від 12.02.2015року за №101, від 22.02.2015року за №113, від 12.03.2015року за №165, від 19.03.2015року за 183, від 23.03.2015року за №190, від 31.03.2015року за №248, від 09.04.2015року за №1942.

Податковий кредит за лютий, березень, квітень 2015 року по постачальнику ТОВ «Фрахттранссервіс» позивачем сформовано на підставі права, що виникло у зв'язку з отриманням податкових накладних, та первинних документів, за фактом придбання товарів/послуг в розмірі ПДВ 165 341грн.

Суд дослідивши податкові накладні, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит за лютий, березень, квітень 2015 року дійшов висновку, що вони оформлені згідно з нормами статті 201 Податкового кодексу України, Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №957 від 22.09.2014 року.

Суми податку на додану вартість по вказаних податкових накладних було включено до складу податкового кредиту у січні, лютому, березні та квітні 2015 року та відображено у реєстрі отриманих податкових накладних за вказаний період.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 Податкового Кодексу України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Згідно з п.п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового Кодексу України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до п.46.1 ст. 46 Податкового Кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках,визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання,чи документ, що свідчить про суми доходу,нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до вимог п. 185.1. ст.. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

П. 188.1. ст.. 188 ПК України визначено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Суд вказує, на те, що відповідачем не надано суду доказу щодо наявності на момент вчинення господарських операцій дефекту у правовому статусі контрагентів позивача. Під час перевірки позивача відповідачем не перевірявся рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами - постачальниками.

Суд звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит позивача не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентами позивача податкової дисципліни (що відповідачем суду не доведено) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах суду від 29.01.2014 №К/9991/81114/11, від 22.01.2014 № К/9991/37637/12, від 17.02.2014 № К/800/50945/13, від 19.02.2014 № К/800/61338/13, від 11.03.2014 №К/800/1128/14, від 03.03.2014 № К/800/12888/13, від 02.06.2014 №К/800/6497/13, від 20.05.2014 №К/800/53111/13, від 05.06.2014 №К/800/1816/13, від 11.11.2014 №К/800/1336/14.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Висновки щодо отримання платником податків податкових накладних без мети реального настання наслідків та з метою заниження об'єкту оподаткування з податку на додану вартість по договорам укладеним з контрагентами-постачальниками, які грунтуються на даних інформаційних податкових баз (довідок зустрічних перевірок), суд не бере до уваги на підставі наступного.

Інформаційні бази даних податкового органу не мають статусу офіційних і можуть містити помилки, які впливають на правовий статус платника податку. Бази даних ДПІ не є належними доказами у справі, чинним законодавством також не передбачена належність таких баз до засобів доказування.

Дана правова позиція підтверджується доводами, що викладені в Постановах ВАСУ від 20.09.2012 року № К9991/574/12; № К 9991/5991/11 та № 9991/24891/11: «Програмне забезпечення (інформаційні бази ДПІ) до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків не відноситься. Крім того, абсолютно справедливо підкреслюється, що такі дані не є також належним доказом відсутності фактів здійснення господарських операцій безпосередньо платника податків - позивача, та доказом несплати ним податку, якщо спірний період податковим органом перевірено з урахуванням всіх первинних документів та документів податкової звітності».

Відповідно до Листа ВАСУ від 02.06.2011р. № 742/11/13-11 оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Суд погоджується з даними висновками Вищого адміністративного суду України та підкреслює, що письмові докази у вигляді первинних документів, які підтверджують здійснення господарських операцій позивача з контрагентами постачальниками спростовують висновки податкового органу, які грунтуються на даних інформаційних податкових баз.

Частиною 4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Щодо висновків акту перевірки в частині неможливості здійснення спірних господарських операцій платника податків з контрагентами-постачальниками через відсутність у останніх необхідних трудових ресурсів, виробничих активів, складських приміщень, суд вважає їх передчасними, оскільки укладення трудового договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання робіт чи надання послуг контрагентами. Крім того, податкове законодавство не ставить право платника податків на податковий кредит в залежність від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється виконання робіт чи надання послуг контрагентами.

Водночас, Акт перевірки податкового органу не може свідчити безпосередньо про порушення законодавства без підтвердження жодними доказами, а лише на підставі припущень. Доказів на обґрунтування позиції про неможливість здійснення господарських операцій у спірному періоді позивачем з контрагентами-постачальниками податковим органом не надано.

Таким чином, доводи відповідача, без відповідних доказів, про відсутність реальності поставок товарів (робіт, послуг), які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності тощо, що може свідчити про відсутність необхідних умов для здійснення відповідної господарської, економічної діяльності як позивачем, так і його контрагентом - є тільки припущенням.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та контрагентом - постачальником ТОВ «Фрахттранссервіс» за період лютий, березень, квітень 2015 року не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статі 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтті 72 цього Кодексу.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у податкового органу були відсутні підстави для визначення позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість та нарахування штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідачем під час судового розгляду справи не доведено, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення № від 01.10.2015року було прийнято законно та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх фактичних обставин.

У відповідності до положень ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 2-15, 17-18, 33-35, 45-46, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовбудвентиляція» до Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 01.10.2015року - задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення - рішення Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління ДФС у Донецькій області № від 01.10.2015року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 165 341грн. та застосування штрафний (фінансових) санкцій в розмірі 82 670,50грн.

Стягнути з Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління ДФС у Донецькій області (, 87549, м. Маріуполя, вул. Артема, буд.93) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовбудвентиляція» (, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Адмірала Нахімова, буд.130, кв.48) судовий збір у розмірі 3 720 грн. (три тисячі сімсот двадцять)грн.17коп.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кірієнко В.О.