Справа № 461/7039/15-а
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року Справа № 876/8874/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Большакової О.О., Гуляка В.В.

за участю секретаря судового засідання - Бедрій Х.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Галицького районного суду м. Львова від 29.07.2015р. у справі № 461/7039/15-а за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Головного територіального управління юстиції у Львівській області, управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дії державного виконавця та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 47771497, -

В С Т А Н О В И В:

18 червня 2015 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулося до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Львівській області, управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області у якому просило визнати неправомірними дії Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо нездійснення керівництва управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області та координування і контролю за їх діяльністю; визнати протиправними дії державного виконавця при винесенні постанови від 08.06.2015 ВП №47771497 про відкриття виконавчого провадження; скасувати постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 08.06.2015 ВП №47771497.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 29.07.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області оскаржило її в апеляційному порядку та просить скасувати постанову Галицького районного суду м. Львова від 29.07.2015 р. та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що суд при системному аналізі нормативно правових актів (Конституції України, Положення про Пенсійний фонд України, Положення про головні управління. Пенсійного фонду України а Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі) робить висновок про те, що Пенсійний фонд України та його територіальні органи відносяться до органів виконавчої влади, і як наслідок - до органів державної влади, а тому обов'язок з виконання рішення суду, за яким боржником є Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області покладено на відповідний підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби. Також суд у своєму рішенні погоджується з тим, що головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області є територіальним органом центрального органу виконавчої влади - Пенсійного фонду України.

Зокрема визначено Положенням про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженим постановою правління ПФУ від 27.06.2002 №11-2 головні управління ПФУ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі утворюють систему органів Пенсійного фонду України, який є центральним органом виконавчої влади.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Галицького районного суду м. Львова від 17.06.2011 року по справі №2а-232/11 в задоволенні адміністративного позову Львівського обласного осередку Всеукраїнської громадської організації "Товариства українських офіцерів" в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 відмовлено. Після розгляду справи Львівським апеляційним адміністративним судом та Вищим адміністративним судом України, 17 квітня 2015 року по адміністративній справі № 2а-232/11 видано виконавчий лист.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області від 08 червня 2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 47771883 за виконавчим листом № 2а-232/11 від 17 квітня 2015 року, про зобов'язання здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_11

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

На підставі ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою згідно виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до ч.1 ст. 258 КАС України, за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист.

Вимоги до виконавчого документа визначені в ст. 18 Закону. Згідно із п. 6 ч.1 ст. 26 Закону, у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Згідно з частинами першою, другою статті 25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Частина 1 ст. 18 Закону містить вимоги до виконавчого документа, у якому зокрема має бути зазначено й індивідуальний ідентифікаційний номер боржника та стягувача (фізичної особи). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 цього Закону у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам ст. 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 11 Закон надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Враховуючи вимоги положень Закону, відсутність ідентифікаційного номера стягувача чи боржника у виконавчому листі не може слугувати підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, що узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 червня 2014 року у справі № 6-62цс14.

Доводи позивача щодо непідвідомчості виконання вищевказаного виконавчого листа відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ є безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до статті 3 Закону примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами, та накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду, Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України та Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України.

Згідно із ст. 21 Закону, на підрозділ примусового виконання рішень відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції покладається виконання рішень, за якими:

1) боржниками є територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, міські, районні, міжрайонні, інші прирівняні до них прокуратури, військові прокуратури гарнізонів, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи;

2) сума зобов'язання становить від трьох до десяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

З аналізу змісту вказаної статті видно, що обов'язок з виконання рішень, за якими боржниками є, зокрема, територіальні підрозділи центральних органів державної влади покладено на підрозділи примусового виконання рішень відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції.

З оскаржуваної постанови державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС ГТУЮ Львівської області про відкриття виконавчого провадження вбачається, що боржником у справі є ГУПФУ у Львівській області.

Судом першої інстанції встановлено, що дії державного виконавця при відкритті виконавчого провадження відповідають вимогам чинного законодавства з чим погоджується суд апеляційної інстанції. Доводи позивача щодо неправомірності дій державного виконавця та незаконності прийнятого ним рішення про відкриття провадження за виконавчим листом суд відхиляє, оскільки відповідно до ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, на підставі правильно встановлених обставин справи та визначених їм правовідносин, прийшов до обґрунтованих і законних висновків. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи і відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись 41, ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 29.07.2015р. у справі № 461/7039/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: В.Я. Макарик

Судді: О.О. Большакова

В.В. Гуляк