Справа № 810/5348/15
Суддя: Мамчур Я.С
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/5348/15 Головуючий у 1-й інстанції: Василенко Г.Ю. Суддя-доповідач: Мамчур Я.С
У Х В А Л А

Іменем України

02 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Мамчура Я.С.

суддів: Желтобрюх І.Л., Шостака О.О.

при секретарі Кривді В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогазмонтаж" до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогазмонтаж", звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.10.2015 року № та №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2015 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою у задовлені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області проведено позапланову документальну виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогазмонтаж" () з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ "Гарт Пром" (код за ) за період з 01.03.2015 по 30.04.2015, ТОВ "Прилад Імпекс Автоматизація" (код за ) за період з 01.11.2014 по 30.11.2014, ТОВ "БК "Нові Горизонти Ірпеня" (код за ), ТОВ "Найкраще Місто" (код за ), ТОВ "Корнум" (код за ) та ТОВ "Істер Буд Груп" (код за ) за період з 01.03.2015 по 31.03.2015.

У висновку Акт перевірки від 28.09.2015 року № 317/10-13-22-05/31462406 відповідач встановив порушення позивачем норм Податкового кодексу України, а саме: п. 198.2, п.198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість (яка підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету (р. 25 Декларації) на загальну суму 596640 грн., в тому числі за листопад 2014 року на суму 17021 грн., березень 2015 року на суму 307232 грн., квітень 2015 року на суму 272387 грн. та зменшено від'ємне значення з податку на додану вартість на загальну суму 652913 грн., в тому числі за грудень 2014 року на суму 1382 грн. та квітень 2015 на суму 651531 грн.

На підставі Акту перевірки ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 23.10.2015 року, а саме: №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" у розмірі 894 960,00 грн., з яких: 596640,00 грн. - за основним платежем; 298 320,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; №, згідно з яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 652 913,00 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, зазначив, що висновок податкового органу щодо порушення позивачем норм Податкового кодексу України є необґрунтованим та таким, що суперечить чинному законодавству, а винесені податкові повідомлення-рішення від 23.10.2015 року № та № є незаконними та неправомірними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Згідно п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, серед іншого, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу.

В силу п.201.10 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Також слід зазначити, відповідно до норм п. 44.1 і п. 44.3 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (№996-ХІV), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

З аналізу положень податкового законодавства вбачається, що основною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та його контрагентами (ТОВ "Гарт Пром", ТОВ "Прилад Імпекс Автоматизація", ТОВ "БК "Нові Горизонти Ірпеня", ТОВ "Найкраще Місто", ТОВ "Корнум", ТОВ "Істерн Буд Груп") було укладено ряд договорів. На підтвердження здійснення господарських операцій позивачем надано такі документи, як специфікації по договорах, видаткові накладні, податкові накладні, розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних, платіжні доручення, акти надання послуг та товарно-транспортні накладні.

Як свідчать матеріалів справи, підставою для висновку відповідача щодо порушення позивачем норм Податкового кодексу України є встановлення ним ряд порушень, а саме: правочини, укладені між позивачем та ТОВ "Гарт Пром", ТОВ "Прилад Імпекс Автоматизація", ТОВ "БК "Нові Горизонти Ірпеня", ТОВ "Найкраще Місто", ТОВ "Корнум", ТОВ "Істерн Буд Груп", є нікчемними, оскільки спрямовані на порушення публічного порядку, а контрагенти позивача здійснювали постачання товарно-матеріальних цінностей, надання послуг без мети реального настання правових наслідків, що призвело до безпідставного віднесення позивачем сум до податкового кредиту. Такий висновок податкового органу ґрунтується на використаних під час аналізу господарських операцій позивача даних АС "Податковий блок".

Однак, судом першої інстанції були досліджені та оцінені надані позивачем первинні документи на підтвердження реальності його господарських операцій з контрагентами, які досліджувалися відповідачем під час перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогазмонтаж". Під час огляду та дослідження зазначених документів судом першої інстанції не встановлено їх невідповідності вимогам чинного законодавства, навпаки, вони містять всі обов'язкові реквізити, отже такі документи можна вважати належними доказами реальності здійснених господарських операцій позивача з контрагентами.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що податковий орган в Акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, які містять видаткові та податкові накладні, а також не зазначав про невідповідність вказаних первинних бухгалтерських документів вимогам чинного податкового законодавства, зокрема, відсутності у них обов'язкових реквізитів.

Також, судом першої інстанції встановлено, що на час укладання та виконання зазначених правочинів ТОВ "Гарт Пром", ТОВ "Прилад Імпекс Автоматизація", ТОВ "БК "Нові Горизонти Ірпеня", ТОВ "Найкраще Місто", ТОВ "Корнум", ТОВ "Істерн Буд Груп" були зареєстровані як юридичні особи та були платниками податку на додану вартість. В Акті перевірки немає жодних посилань на те, що свідоцтва про державну реєстрацію та свідоцтва платника податку на додану вартість ТОВ "Гарт Пром", ТОВ "Прилад Імпекс Автоматизація", ТОВ "БК "Нові Горизонти Ірпеня", ТОВ "Найкраще Місто", ТОВ "Корнум", ТОВ "Істерн Буд Груп" були скасовані чи визнані недійсними за рішенням суду на момент укладання чи виконання договорів.

Що стосується посилання податкового органу на нікчемність договорів укладених між позивачем та контрагентами, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) цієї вимоги є підставою недійсності правочину (частини 5 статті 203 Цивільного Кодексу України).

В той же час, Цивільний кодекс України статтею 215 визначає підстави для визнання правочину недійсним. Серед іншого, вказаною нормою передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину. Так, частиною 1 статті 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом приписів статті 228 Цивільного кодексу України правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, є нікчемним. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (стаття 228 Цивільного кодексу України).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не надано суду доказів визнання правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами - ТОВ "Гарт Пром", ТОВ "Прилад Імпекс Автоматизація", ТОВ "БК "Нові Горизонти Ірпеня", ТОВ "Найкраще Місто", ТОВ "Корнум", ТОВ "Істерн Буд Груп", недійсними у судовому порядку, як і не обґрунтовано своєї позиції, в чому саме полягає порушення публічного порядку сторонами у ході укладення та виконання спірних правочинів.

Що стосується твердження відповідача про ненадання позивачем до перевірки документів, які свідчать про транспортування товарів, отриманих від своїх контрагентів, колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відсутність товарно-транспортної накладної не є підставою для не включення сум податку на додану вартість із вартості придбання товару до складу податкового кредиту з податку на додану вартість, адже зазначене включення здійснюється на підставі відповідних належним чином оформлених видаткових та податкових накладних, які в розумінні ст. 9 Закону України №966, відповідають її вимогам.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни або скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 211, 212 КАС України суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2015 року - залишити без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління державної фіскальної служби у Київській області () за рахунок бюджетних асигнувань в Державний бюджет України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 25 539 грн. 91 коп. (двадцять п'ять тисяч п'ятсот тридцять дев'ять гривень дев'яносто одна копійок).

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий Я.С. Мамчур

Судді І.Л. Желтобрюх

О.О. Шостак

Повний текст складено 05.02.16 р.

.

Головуючий суддя Мамчур Я.С

Судді: Желтобрюх І.Л.

Шостак О.О.