Справа № П/811/28/16
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2016-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2016 року Справа № П/811/28/16

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Притула К.М., розглянувши у порядку письмового провадження в м. Кіровограді справу за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Кіровоградської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними та стягнення суддівської винагороди,-

в с т а н о в и в

ОСОБА_1 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача у обмеженні її суддівської винагороди 15 мінімальними заробітними платами та недоплаті суддівської винагороди за період з липня по грудень 2014 року;

- стягнути з Апеляційного суду Кіровоградської області на її користь суддівську винагороду за період з липня по грудень 2014 року в сумі 15347,32 грн.;

- стягнути з апеляційного суду Кіровоградської області на її користь компенсацію за втрачену частину суддівської винагороди заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, яка проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством, починаючи з серпня 2014 року до ухвалення судового рішення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог вимог, позивач зазначив, що відповідно до ч.1 ст.129 Закону України Про судоустрій і статус суддів (в редакції від 01.05.2014 року) суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Так, позивач вказував, що своїми протиправними діями відповідач порушив норми Закону України Про судоустрій і статус суддів (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), чим звузив обсяг прав на суддівську винагороду. Тому, як наслідок знижено досягнутий рівень гарантій незалежності суддів. Позивач вважав дії відповідача щодо недоплаті суддівської винагороди протиправними, а тому стягненню підлягає суддівська винагорода за період з липня по грудень 2014 року в сумі 15347 грн. 32 коп.

Позивач в судове засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача до судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, також долучив письмові заперечення, де зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає та заперечує проти їх задоволення. Також, в письмових запереченнях зазначено, що 31 липня 2014 року прийнято Закон України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік (далі - Закон № 1622-VII).

Цим Законом №1622-VII Прикінцеві положення Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік № 719-VII доповнено пунктом 64, яким було обмежено максимальний місячний розмір суддівської винагороди 15 розмірами мінімальної заробітної плати. Дана норма є нормою прямої дії. Тому на виконання зазначеного Закону вчинені дії щодо винесення наказу яким обмежено суддівську винагороду.

Представник третьої особи до суду надав заяву про розгляд справи без його участі.

Дослідивши подані документи і матеріали, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі Постанови Верховної ОСОБА_2 України від 16 грудня 1992 року, ОСОБА_1 зараховано до складу апеляційного суду Кіровоградської області.

31 липня 2014 року прийнято Закон України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік (далі - Закон № 1622-VII).

Цим Законом №1622-VII Прикінцеві положення Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік № 719-VII доповнено пунктом 64, яким було обмежено максимальний місячний розмір суддівської винагороди 15 розмірами мінімальної заробітної плати.

На виконання вищезазначених положень відповідачем була обмежена виплата суддівської винагороди, що підтверджується довідкою від 28.05.2015 року №79 (а.с.7).

Надаючи правову оцінку обґрунтованості позовних вимог, відповідним доводам позивача та висновкам відповідача, суд зазначає наступне.

Положеннями п. 14 ст. 92 Конституції України визначено, що судоустрій, судочинство і статус суддів визначаються виключно законами України.

В ч. 1 ст. 129 Закону України Про судоустрій і статус суддів в редакції, яка була чинною до 01 січня 2015 року, зазначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України Про Конституційний Суд України та не може визначатися іншими нормативно - правовими актами.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 129 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат.

Посадові оклади інших суддів установлюються пропорційно до посадового окладу судді місцевого суду з коефіцієнтом: 1) судді апеляційного суду - 1,1; 2) судді вищого спеціалізованого суду - 1,2; 3) судді Верховного Суду України, судді Конституційного Суду України - 1,3.

Отже, складові суддівської винагороди, визначені статтею 129 Закону України Про судоустрій і статус суддів, окремо скороченню не підлягають.

Суд зауважує, що визначене Законом №1622-VII обмеження максимального розміру суддівської винагороди застосовується не до складових суддівської винагороди, а до її загальної суми, нарахованої відповідно до вимог ст. 129 Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Тому, відповідно до ч. 2 ст. 41, ст. 129 абз. 6 п. 1 розділу XII Прикінцеві положення Закону України Про судоустрій і статус суддів та ст. 8 Закону України Про Державний бюджет на 2014 рік правомірно відповідачем обмежена виплата суддівської винагороди. Підставою вчинення таких дій відповідача було введення у дію Закону України від 31.07.2014 року № 1622-VII Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Держава прагне до збалансованості бюджету України.

У рішенні від 26.12.2011 р. №20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Позивач в обґрунтування протиправності оскаржуваного наказу здійснює посилання на низку міжнародних документів, зокрема на положення Європейської хартії про закон Про статус суддів та Рекомендації СМ/Кес (2010) 12 Комітету ОСОБА_2 Європи, які мають рекомендаційний характер.

Суд при вирішенні спору враховує положення інших міжнародних документів, відповідно до яких оскаржувані дії відповідача відповідають в повній мірі.

Так зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яким визнано неприйнятними заяви литовських суддів, пов'язані з скороченням їм заробітної плати. ЄСПЛ у своєму Рішенні від 15 жовтня 2013 року у справі Савіцкас та інші проти Литви зазначив: Вислів коли економічна і фінансова ситуація в державі значно погіршується, що міститься в пункті 3 статті 11 Закону про суди, повинен бути витлумачений так, що у зв'язку з фундаментальними змінами економічної та фінансової ситуації в державі через особливі обставши (економічна криза, стихійні лиха тощо) в державі виникає надзвичайно складна економічна і фінансова ситуація. У такому разі з об'єктивних причин може бути нестача ресурсів для здійснення функцій держави та задоволення суспільних потреб, у тому числі гарантування матеріально-фінансових потреб судів. За таких обставин законодавець може змінити правове регулювання, що встановлює рівень заробітної плати для різних осіб, і ввести правове регулювання по заробітній платі, яка є менш сприятливою, якщо це необхідно для забезпечення життєво важливих інтересів суспільства і держави, а також захисту інших конституційних цінностей. Проте навіть у такому разі законодавець повинен підтримувати баланс між правами і законними інтересами тих осіб, до яких застосовуються менш сприятливі законодавчі акти, й інтересами суспільства та держави, тобто влада повинна звернути увагу на вимоги принципу пропорційності.

Слід також підкреслити, що в разі дуже серйозної економічної та фінансової ситуації бюджетне фінансування всіх державних установ слід переглянути і зменшити. Якщо в разі дуже серйозної економічної ситуації правові акти зазначатимуть, що фінансування судів і заробітної плати не може бути зменшено тільки щодо суддів, це означатиме, що суди необґрунтовано відрізнятимуться від інших державних установ і судді необґрунтовано виділятимуться серед інших осіб, які здійснюють функції в державних установах. Створення виключення такого роду для судів (суддів) відповідає вимогам відкритого, справедливого і громадянського суспільства, а також не відповідає вимогам правосуддя.

Суд акцентує увагу на тому, що аналогічні правові позиції ЄСПЛ неодноразово висловлював у рішеннях від 9 жовтня 1979 року у справі Ейрі проти Ірландії та від 12 жовтня 2004 року у справі Кйяртан Асмундсон проти Ісландії, які зводилися до того, що реалізація соціальних та економічних прав здебільшого залежить від ситуації, особливо фінансової, яка склалася в державі.

В спірних правовідносинах, що виникли, обмеження щодо реалізації прав позивача на отримання суддівської винагороди в повному розмірі, здійснено відповідачем відповідно до Закону №1622-VII який зумовлений необхідністю захисту національної безпеки та територіальної цілісності держави, а отже, відповідає наведеним критеріям пропорційності, позаяк є співрозмірним із цінностями правової держави, що охороняються Конституцією та законами України.

З огляду на викладене суд зазначає, що метою такого правового регулювання є певні інтереси, які обмежуються чи захищаються законодавцем з огляду на правову ситуацію яка виникла в державі. Проте, за будь-яких умов мета правового обмеження має бути законною. Така законність мети зумовлена її відповідністю публічним інтересам, які захищають Конституція України, міжнародні акти (це, наприклад, інтереси національної безпеки, територіальної цілісності, громадського порядку, економічного добробуту, захисту прав та свобод інших людей тощо).

Таким чином, за принципом пропорційності не лише мета, а й засоби правового регулювання мають відповідати принципу правової визначеності. Так, придатність засобів правового регулювання потребує, зокрема, щоб закон чітко визначав підстави обмеження прав та свобод, порядок їхньої реалізації, дискреційні повноваження публічної влади, пов'язані з втручанням у ці права та свободи. Такі критерії визначені, зокрема, практикою Європейського суду з прав людини та конституційного судочинства.

Водночас засоби правового регулювання, які встановлюють правообмеження, мають бути запроваджені лише на підставі закону (для України це обов'язкова конституційна вимога). В даному випадку законодавцем на дотримання зазначених критеріїв прийнято Закон України від 31.07.2014 року №1622-VII Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік.

Щодо тверджень позивача про те, що зменшення розміру суддівської винагороди відповідачем відповідно до Закону №1622-VII є фактичним зниженням рівня незалежності судді, суд зазначає наступне.

Пунктом 64 Прикінцевих положень Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік (у редакції Закону №1622-VII) установлювалося обмеження максимального місячного розміру суддівської винагороди 15 розмірами мінімальної заробітної плати, а не зменшення її розміру.

Тобто суддівська винагорода нараховувалася в повному обсязі відповідно до вимог Закону України Про судоустрій і статус суддів, а виплачувалася з урахуванням установленого цим Законом обмеження в розмірі 15 мінімальних заробітних плат.

З огляду на вищенаведене суд дійшов висновку, що дії відповідача не звужують зміст та обсяг гарантій незалежності суддів.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на положення ч. 2 ст. 19 Конституції України дії Апеляційного суду Кіровоградської області щодо виплати позивачу суддівської винагороди у розмірі 15 мінімальних заробітних плат є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства України, тому за наведених обставин та правових норм вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.,ст. 162, 163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова відповідно до ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_3