Справа № 813/6479/15
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року № 813/6479/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Зубач С.А.

за участю:

представників позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Городоцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій, -

Встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулася з адміністративним позовом до Городоцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що працівники Головного управління Міндоходів у Львівській області не здійснювали перевірки, на підставі якої складено акт перевірки, що підтверджується журналом реєстрації перевірок позивача. З акту перевірки (п.1.6) видно, що перевірка була проведена в присутності ОСОБА_5, продавця Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6. Проте, Фізична особа-підприємець ОСОБА_7 взагалі немає найманих працівників про що не могло бути не відомо Головному управлінню Міндоходів у Львівській області. ОСОБА_8 перевірки не містить жодних відомостей про використання Позивачем найманої праці без укладення трудового договору. ОСОБА_8 перевірки (п.1.6) не містить відомостей про документи, з яких посадові особи податкової інспекції дійшли висновку про те, що здійснюють перевірку саме у присутності продавця Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6. Пункти 4.1, 4.2, 4.5 акту перевірки містять відомості про відмову ОСОБА_5 від підписання акту перевірки. Також, стосовно відмови від підпису акту посадовими особами податкової інспекції складено Акт №39/13/01/2203/НОМЕР_1 відмови від підпису від 20 листопада 2014 року. Водночас в пункті 4.5 акту перевірки в графі 3 актом перевірки ознайомлений, один примірник акта перевірки отримав: міститься наступний запис ОСОБА_5, продавець 20.11.2014 [підпис]. Натомість, ОСОБА_8 відмови від підпису складений посадовими особами податкової інспекції ОСОБА_9 та ОСОБА_10, належним чином не оформлений, оскільки не містить підпису ОСОБА_9 Вважає, що оскільки, акт містить недостовірну інформацію щодо запису про перевірку в журналі реєстрації перевірок та щодо особи в присутності якої нібито проводилася перевірка то і висновки акту є неправомірними. Податкова інспекція не надсилала Позивачу зареєстрований акт перевірки в порядку визначеному Податковим кодексом України. Позивач є платником єдиного податку, а тому до нього не може бути застосовано пункт 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг».

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та додаткових поясненнях до нього, просив суд адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив та вважає, що Городоцька обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області та Головне управління ДФС у Львівській області в ході винесення рішення про застосування фінансових санкцій жодним чином не порушило прав та інтересів Позивача.

В судовому засіданні представник відповідача заперечення підтримав, просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доводи представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець державним реєстратором Яворівської районної державної адміністрації 20.12.2007 (запис в ЄДР №2 018142) та перебуває на обліку в Яворівської ДПІ ГУ ДФС у Львівській області.

20.11.2014 Головне управління ДФС у Львівській області провело фактичну перевірку дотримання Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_11 порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій, за результатами якої склало акт (довідку) перевірку дотримання суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій №1236/13/01/2230/НОМЕР_1 («акт перевірки»).

Згідно висновків акту перевірки Головне управління ДФС у Львівській області встановило порушення Позивачем: п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР (далі- Закон №265/95-ВР), ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" N 481/95-ВР (далі- Закон №481/95-ВР), ст. 267 Податкового кодексу України.

Перевіркою встановлено продаж в магазині за адресою: м. Львів, вул. Багряного, 59 продавцем Позивача ОСОБА_12 алкогольних напоїв (Коньяк *** 0,5л) без придбання торгового патенту, без придбання ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, без використання належним чином зареєстрованого реєстратора розрахункових операцій на суму 75 грн. 50 коп.

09.12.2014 Городоцькою обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Львівській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми «С» №, яким до позивача застосовано фінансову санкцію 1,00 грн.

09.12.2014 Городоцькою обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Львівській області прийнято рішення про застосування фінансових санкцій № згідно з яким з посиланням на статтю 17 Закону №265/95-ВР нараховано штраф у сумі 17 000 грн.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Відповідно до ст. 15-3 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Положеннями статті 17 цього ж Закону визначено, що за порушення його норм щодо виробництва і торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів, зокрема, у разі:роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, - 200 відсотків вартості отриманої партії товару,але не менше 17000 гривень.

Відповідно до п. п. 5, 6 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 № 790, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є: акт перевірки додержання суб'єктом підприємницької діяльності встановлених законодавством вимог, обов'язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства; результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб'єкта підприємницької діяльності, пов'язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених пунктом 2 цього Порядку, приймаються керівником, а у разі його відсутності - заступником керівника органу, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами (Департамент контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів ДПС, його регіональні управління та їх територіальні підрозділи, Мінекономрозвитку), чи керівником (його заступником) органів МВС, МОЗ, ДПС, Держстату, Держспоживінспекції відповідно до їх компетенції, визначеної законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що 20.11.2014 Головне управління ДФС у Львівській області провело фактичну перевірку дотримання Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_11 порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій.

Проте, у журналі реєстрації перевірок №1 Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, відповідна відмітка відсутня.

Суд зазначає, що в Акті перевірки в графі «назва органу ДПС» який проводив перевірку зазначено «ГУ ДФС у Львівській області», в той же час, на Акті міститься кутовий штамп «Головне управління Міндоходів у Львівській області», а сам наказ від 13.11.2014 №19 «Про проведення фактичних перевірок» прийнятий Головним управлінням ДФС у Львівській області.

Крім того, на Акті стоять різні дати реєстрації акта в органі ДПС: за місцем здійснення діяльності субєкта господарювання 21.11.2014; за місцем державної реєстрації субєкта господарювання 02.12.2014.

Однак, станом на час проведення перевірки місце здійснення діяльності субєкта господарювання і місце державної реєстрації субєкта господарювання збігаються, і цим місцем є - Городоцька обєднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Львівській області.

На Акті перевірки проставлена ще й третя дата- 20.11.2014.

В Акті перевірки не зазначено посаду і звання посадових осіб, що здійснювали перевірку, замість посади і звання написано абревіатуру, яка не дозволяє її зрозуміти та й допускається Правилами скорочення слів.

Суду відповідач не надав інформацію кому посадові особи податкової інспекції вручали наказ та направлення на перевірку, у присутності кого проводили перевірку, та кому вони вручали акт перевірки.

Не надано відповідачем і доказів направлення та отримання позивачем ОСОБА_8 перевірки, рішення про застосування фінансових санкцій Городоцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області від 09.12.2014 № та податкового повідомлення-рішення Городоцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області від 09.12.2014 №.

В Акті вказано, що перевірка була проведена в присутності ОСОБА_12, продавця Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

Форма акту перевірки (п.1.6) передбачає зазначення інформації про документи на підставі яких посадовими особами податкової інспекції з'ясовано статус осіб у присутності яких проводиться перевірка. ОСОБА_8 перевірки (п.1.6) не містить відомостей про документи, з яких посадові особи податкової інспекції дійшли висновку про те, що здійснюють перевірку саме у присутності продавця Фізичної особи-підприємеця ОСОБА_6.

Судом встановлено, що ОСОБА_12 в трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 не перебувала, що підтверджується податковою декларацією платника єдиного податку фізичної особи-підприємця та не спростовується відповідачем.

При цьому, слід враховувати, що відповідно до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" необхідною умовою для відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 17 Закону N 481/95-ВР, є факт продажу алкогольного напою особою, яка перебуває у трудових відносинах із суб'єктом господарювання.

Городоцькою обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області не надано належних доказів, які б підтверджували роздрібну торгівлю без наявності ліцензії.

В рішенні про застосування фінансових санкцій Городоцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області від 09.12.2014 № зазначено, що перевіркою встановлено «порушення вимог ст.15 Закону України від 19.12.95 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»: роздрібна торгівля алкогольними напоями без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, а саме: 20.11.2014 року було реалізовано 1 пляшку коньяку місткістю 0,5 л по ціні 75 грн. 50 коп.».

Однак, суд звертає увагу, що в самому Акті перевірки жодним чином не вказано про вищевказане порушення, а саме ст.15 Закону № 481/95-ВР.

В Акті зазначено порушення вимог ст.17 Закону № 481/95-ВР.

Неправдиву інформацію подано представником відповідача і в самому запереченні на позов «За результатами проведеної фактичної перевірки підприємця, складено акт від 20.11.2014 року №1236/13/01/2230/НОМЕР_1, у якому зазначено про порушення вимог ст.15 Закону України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР.

Судом встановлено, що факт роздрібної торгівлі алкогольними виробами без наявності ліцензії свого підтвердження в ході розгляду справи не знайшов.

В Акті зазначено порушення вимог ст. 267 Податкового кодексу України, однак вказана стаття стосується транспортного податку.

Що стосується зазначеного в Акті перевірки порушення позивачем п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР та прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення Городоцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області від 09.12.2014 № судом встановлено наступне.

В податковому повідомленні-рішенні Городоцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області від 09.12.2014 № не вказано за яке конкретне порушення податкового законодавства ло позивача застосовано фінансову санкцію в розмірі 1 гривня.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 є платником єдиного податку (Свідоцтво платника єдиного податку Серії А №369131, видане 01.06.2012).

Відповідно до п.296.10. ст.296 Податкового кодексу України, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, платники єдиного податку першої - третьої груп не застосовують реєстратори розрахункових операцій.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Серед обов'язків органів фіскальної служби, визначених ст.21 Податкового кодексу України, визначено обов'язок дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій. Отже, органи фіскальної служби та їх посадові особи при прийнятті рішень зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений ПК України.

Положеннями ч. 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Проте контролюючий орган цього обов'язку не виконав.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 3 статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, сукупність вищенаведених, підтверджених документально та встановлених обставин дає суду підстави визнати позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,

Постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій Городоцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області від 09.12.2014 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Городоцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області від 09.12.2014 №.

Стягнути з Городоцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок її бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн 20 коп.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Р.М. Брильовський