Справа № 2а-67/2010
Суддя: Ільяшук А. В.
Дата ухвалення: 2010-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа №2-А-67/2010
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2010 року Роздільнянський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Ільяшук A.B.,

при секретарі Войнікової Л.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - про визнання протиправними дій та про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

13.11.2009 року позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача та просить суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з відмови у проведенні позивачу щомісячного підвищення до пенсії за участь у бойових діях з 1 січня 2006 року; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок позивачу щомісячного підвищення до пенсії як учаснику бойових дій у розмірі 150% мінімальної пенсії за віком: - з 01 січня 2006 року по 31 березня 2006 року - у розмірі 525,00 гривен; - з 01 квітня 2006 року по 30 червня 2006 року - у розмірі 538,50 гривен; зобов'язати відповідача провести позивачу перерахунок пенсії з 01 липня 2006 року з урахуванням передбаченого Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції, що діяла за станом на ЗО червня 2006 року, права на отримання щомісячного підвищення до пенсії як учаснику бойових дій у розмірі 538,50 гривен; зобов'язати відповідача сплачувати позивачу щомісячне підвищення до пенсії як учаснику бойових дій відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції, що діяла за станом на 30 червня 2006 року; зобов'язати відповідача виплатити позивачу суму недоотриманого пенсійного забезпечення, що утворилася унаслідок проведеного перерахунку, за період з 01 січня 2006 року по день фактичного проведення перерахунку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є пенсіонером Збройних Сил України та учасником бойових дій, на підтвердження чого в пенсійній справі є відповідні документи. В період з 2000 по 2006 роки умови і порядок підвищення пенсії по інвалідності пенсіонерам ЗС України були встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ і деяких інших осіб». Зокрема, пунктом «г» статті 25 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ і деяких інших осіб» та частиною 4 статті 12 Закону України«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачалось підвищення пенсії для учасників бойових дій у розмірі 150% мінімальної пенсії за віком. Згідно ст.65 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» розмір мінімальної пенсії за віком встановлений з 01.01.2006 року в розмірі 350 гривен та з 01.04.2006 року в розмірі 359 гривен. На підставі викладеного позивач вважає, що він, як учасник бойових дій, на протязі з 01 січня 2006 року по 30 червня 2006 року мав право на отримання щомісячного підвищення до пенсії в розмірах: з 01 січня 2006 по 31 березня 2006 року у розмірі 525 гривен (350 грн.х!50%); з 01 квітня 2006 року по 30 червня 2006 року - у розмірі 538,50 гривен (359 грн.х150%). З 1 липня 2006 року вступили в силу зміни внесені до ЗаконуУкраїни «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» Законом України №2939-УІ від 05.10.2005 року, в результаті чого, на думку позивача, було значно погіршено положення позивача. Згідно нової редакції ч.4 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач мав право на надбавку (підвищення) пенсії як учасник бойових дій в розмірі 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що становитиме 89,75 грн. (25% від 359 грн.), в той час, як згідно старої редакції Закону (яка діяла до 30 червня 2006 року включно), позивачу, як учаснику бойових дій, до пенсії гарантовано було надбавку (підвищення) в розмірі 538,50 грн. (150% від 359 грн.). Позивач вважає, що внесення змін до вказаного Закону порушило вимоги ст.22 Конституції України і призвело до порушення його прав. Не зважаючи на внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», починаючи з 01 липня 2006 року, позивач вважає, що згідно наданих йому конституційних прав,має право на підвищення до пенсії за участь у бойових діях в розмірі, який не може бути менше ніж 538,50 грн.. Позивач звертався з заявою до відповідача про поновлення порушеного права, але йому було відмовлено у задоволенні заяви, у зв'язку з чим він вимушений звернутися до суду.

Позивач та його представники у судове засідання не з*явилися, про час, дату і місце судового засідання повідомлялися належним чином, надали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача ОСОБА_2 у судове засідання не з*вилася, будучи належним чином повідомлена про час,дату і місце судового засідання, позов не визнала, надала заперечення, у яких викладені доводи правомірності дій відповідача, просила розглянути справу без її участі та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі та застосувати строки позовної давності при розгляді даної адміністративної справи.

На підставі ч.З ст..2 КАС України у справах щодо оскарження рішень,дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупередженс); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням прав особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши заяви представника позивача, відповідача, давши оцінку всім доказам по справі у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Згідно ст..21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Керуючись ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому , всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено наступне. Незважаючи на те, що позивач та його представник не надали жодного доказу на підтвердження позовних вимог, відповідач не заперечує, що ОСОБА_1 є пенсіонером Збройних Сил України та учасником бойових дій, про що є підтверджуючі документи у матеріалах пенсійної справи. Пенсійний фонд України прийняв функції пенсійного забезпечення військовослужбовців з 01.07.2007 року, не є правонаступником Міністерства оборони України та інших силових відомств та не несе відповідальність за їх дії чи бездіяльність за минулий час. Позивачу призначено та виплачується підвищення до пенсії як учаснику бойових дій відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-ХІІ. До 01 січня 2006 року розмір підвищення складав 150% мінімальної пенсії за віком. З 01 липня 2006 року вступив у дію Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №2939-УІ від05.10.205 року. Відповідно до зазначеного Закону розмір надбавки до пенсії учаснику бойових дій складає 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. У таких розмірах позивачу і нараховується підвищення до пенсії з 01.07.2006 року. Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлюється відповідним Законом України. Стаття 116 Конституції України встановлює, що Кабінет Міністрів України забезпечує здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції України і законів України, актів Президента України, проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики, політики у сферах праці та зайнятості населення, соціального захисту. Відповідно до ст.117 Конституції України, КМУ в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання. До внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тобто до 01.07.2006 року, учасникам бойових дій пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищувалися на 150% мінімальної пенсії за віком. Разом з тим, мінімальні розміри пенсій, які встановлювалися в цей період постановами КМУ, у відповідності до вимог цих же постанов, не застосовувалися для визначення розмірів соціальних пенсій, надбавок, підвищень та інших доплат до пенсій. Розрахунок підвищень пенсій, передбачених зазначеним Законом, під час призначення та перерахунку пенсій з 01.01.2002 року здійснювався згідно підпункту «е» пункту 2 постанови КМУ від 03.01.2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету», якою встановлено, що зазначені підвищення обчислюються виходячи з розміру 19,91 грн. Іншого порядку перерахунку підвищення пенсії чинним законодавством України не передбачено. Посилання позивача на те, що відносно нього повинна застосовуватися ч.І ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІУ (з наступними змінами) щодо визначення мінімального розміру пенсії за віком, не відповідає дійсності. Відповідно до ч.З ст.28 цього ж Закону такий мінімальний розмір пенсії застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, що встановлені цим Законом. Суд при вирішенні спору застосовує норми права, які діють у відповідній сфері правових відносин. Питання про відповідність чи невідповідність окремих положень діючого законодавства згідно ст.150 Конституції України є виключною компетенцією Конституційного Суду України. При виплаті пенсії позивачу відповідач керувався виключно діючим законодавством відповідно до ст.19 Конституції України.

Таким чином, суд вважає, що відповідач довів правомірність своїх дій про відмову у нарахуванні додаткової пенсії ОСОБА_1 у розмірі 150% прожиткового мінімуму, представленими та дослідженими у судовому засіданні доказами.

Позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані, не доведені матеріалами справи, не відповідають нормам матеріального права, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Суд вважає, що річний строк для звернення до суду, передбачений ст..99 КАС України, позивачем не пропущений і не застосовується для даної категорії правовідносин, тому суд відмовляє у задоволенні позову по суті, а не в зв'язку з пропуском строку позовної давності, як заявляє відповідач.

На підставі ст.19 Конституції України, Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» в редакції від 04.04.2006 року, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-ХІІ, зі змінами від 05.10.2005 року ЗУ №2939-УІ, Постанови Кабінету міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету» від

03.01.2002№1, ч.І ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІУ, з наступними змінами, ст.21, ст.22, ст.170, чі ст.1166, ст.1173 ЦК України, керуючись статтями 9, 86, 94, 99, 160, 161, 163, 171 КАС України, СУД -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - про визнання протиправними дій та про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня її проголошення, а в разі складання постанови відповідно до ст.160 КАС України - з дня складання в повному обсязі, заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ст..186 ч.5 КАС України.

Суддя: А.В.Ільяшук