Справа № 398/5656/15-а
Суддя: Савельєва О. В.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/389/3/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 лютого 2016 року Знамянський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,

при секретарі Солонько К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання протиправною відмови управління Пенсійного фонду України в м.Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області (далі УПФУ) щодо переведення його на пенсію державного службовця та зобовязання УПФУ здійснити переведення його на пенсію згідно Закону України «Про державну службу» з 28 травня 2015 року, нарахування її відповідно до цього Закону та після сплину обставин, що зумовили тимчасове припинення її виплати, сплачувати у встановленому цим Законом розмірі. В обґрунтування вимог зазначив наступне. З 23 лютого 1993 року і по теперішній час він працює на посаді судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, на даний час обіймає посаду голови суду. Пенсійного віку досяг 28 травня 2015 року. До 31 березня 2015 року отримував щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів». У звязку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» тимчасово, починаючи з 1 квітня 2015 року, зазначений вид пенсії йому не виплачується. В травні 2015 року він звернувся до УПФУ з заявою про переведення його на пенсію державного службовця і здійснення відповідного перерахунку. Має понад 46 років загального стажу роботи, з яких стаж роботи судді складає понад 38 років 10 місяців 8 днів. Розпорядженням відповідача від 02.06.2015 №156535 йому було відмовлено у переведенні на пенсію державного службовця, з посиланням на те, що складові заробітної плати державного службовця та суддівської винагороди є різними, їх не можна ототожнювати. Позивач вважає таку відмову протиправною, тому вимушений був звернутися до суду з даним позовом.

В судове засідання позивач не зявився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить справу розглядати за його відсутності.

Представник відповідача в судовому засідані заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, подавши до суду письмове заперечення.

Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач народився 28.05.1953 та відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, Закону України «Про державну службу» має право на отримання пенсії за віком.

На даний час ОСОБА_1 працює на посаді судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з 23.02.1993.

З 07.11.2001 позивач перебуває на обліку в УПФУ і отримував пенсію за вислугою років відповідно до Закону України Про прокуратуру. З 31.03.2015 позивач отримував щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Досягнувши 28.05.2015 пенсійного віку, передбаченого Законом України «Про державну службу», позивач 29.05.2015 звернувся до відповідача з заявою про переведення його на пенсію державного службовця і здійснення відповідного перерахунку.

УПФУ 02.06.2015 відмовлено ОСОБА_1 у переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки, як зазначено у відповіді, складові заробітної плати державного службовця та суддівської винагороди є різними, їх не можна ототожнювати.

Особливий статус судді, гарантії його незалежності визначено Конституцією і законами України, зокрема, на час виникнення спірних відносин Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI.

Згідно з ч.1 ст. 52 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений чи обраний суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.

Суд як державний орган має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням у відповідності з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» .

Статтею 1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII державна служба в Україні визначена як професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну службу», посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що суддя, на якого поширюється дія положень статей 1, 2 Закону України «Про державну службу», є державною службовою особою, яка здійснює функції представника державної судової влади на постійній основі, наділений повноваженнями здійснювати правосуддя та одержує суддівську винагороду за рахунок державних коштів.

Пенсійне забезпечення державних службовців регулюється статтею 37 Закону України «Про державну службу», яка, зокрема, визначає підстави для виходу на пенсію державних службовців та її розмір, а також передбачає, що пенсія державному службовцю виплачується незалежно від його заробітку (прибутку), одержуваного після виходу на пенсію.

Відповідно до змісту статей 23 та 37 Закону України «Про державну службу» особи, які досягли пенсійного віку, мають право на отримання пенсії державних службовців (за наявності відповідних підстав) та продовження терміну перебування на державній службі (за наявності погодження Начальника Головного управління Державної служби при Кабінеті Міністрів України).

Відносини, повязані з відставкою судді регулює ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та яка, у свою чергу, є підставою для виникнення спеціальної правоздатності у судді для набуття особливого соціального забезпечення.

Зазначена стаття, як і в цілому даний Закон, посилює гарантії незалежності суддів порівняно з іншими категоріями державних службовців, право на пенсію яких передбачено статтею 37 Закону України «Про державну службу». Зокрема, вона передбачає можливість вибору суддею одного з двох варіантів соціального забезпечення у разі виходу у відставку - отримання пенсії на умовах, визначених статтею 37 Закону України «Про державну службу» або неоподаткованого щомісячного довічного грошового утримання.

Виходячи з особливого статусу суддів як носіїв державної влади з притаманним їм спеціальним соціальним захистом та конституційними гарантіями їхньої незалежності, стаття 43 Закону № 2862-XII (нині це ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI) не суперечить положенням статті 37 Закону України «Про державну службу» та не обмежує право суддів на отримання пенсії державних службовців, а встановлює для них додаткові гарантії. У зв'язку з цим судді мають право на отримання пенсії на визначених Законом України «Про державну службу» умовах в разі досягнення ними пенсійного віку.

Вказана правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 02.07.2013 та від 24.12.2013, копії яких наявні в матеріалах справи.

За приписами частини другої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Суд критично оцінює твердження, викладені у запереченнях відповідача стосовно того, що не можна ототожнювати заробітну плату державного службовця та суддівську винагороду, оскільки вони за своїм змістом є різними правовими категоріями з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі ст. 2 цього Закону, основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Умови розміру оплати праці суддів визначаються Законом України «Про судоустрій та статус суддів», а саме статтею 133. Застосоване в даному законі поняття «суддівська винагорода» є за своєю суттю винагородою, обчисленою в грошовому вигляді (заробітною платою), яка, в свою чергу, є узагальнюючим поняттям.

Враховуючи викладене, суд вважає, що УПФУ безпідставно і незаконно відмовило у призначенні та виплаті пенсії згідно Закону України "Про державну службу", чим порушило законні права та інтереси позивача, а тому вимога позивача щодо визнання відмови УПФУ в переведенні його на пенсію державного службовця протиправною, підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги в частині зобовязання відповідача після сплину обставин, що зумовили тимчасове припинення виплати пенсії, виплачувати у встановленому Законом України «Про державну службу» розмірі, суд відмовляючи у її задоволенні, виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, прийняття судом рішення щодо захисту прав і інтересів осіб на майбутнє не відповідає вимогам закону.

Зазначена правова позиція викладена в рішеннях Вищого адміністративного суду України від 17 квітня і 31 січня 2013 року тощо (справи № № К/9991/41737/11 та К/9991/76344/11).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність зобов'язання УПФУ призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію відповідно до Закону «Про державну службу» з 29.05.2015 (з дня звернення з відповідною заявою), здійснивши нарахування пенсії відповідно до цього Закону.

На підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу", ст.10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст.141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та керуючись ст.ст. 2, 6, 10-12, 69-71, 159-163, 167 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобовязання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати відмову управління Пенсійного фонду України в м.Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області щодо переведення ОСОБА_1 на пенсію державного службовця протиправною.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м.Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області здійснити переведення ОСОБА_1 на пенсію згідно Закону України «Про державну службу» з 29 травня 2015 року та нарахувати пенсію відповідно до цього Закону.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі оскарження - за результатами апеляційного розгляду.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Знамянського міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2