Справа № 302/1205/13-а
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 р. Справа № 876/14644/13

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12.11.2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Соймівської сільської ради, треті особи без самостійних вимог - Майданська сільська рада, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання нечинним рішення Соймівської сільської ради, стягнення сум та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 22 жовтня 2013 року звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання нечинним рішення сесії Соймівської сільської ради № 1 від 17.07.2013 р. «Про перегляд гірського статусу ОСОБА_1.» та скасувати , стягнути з відповідача за кожен місяць починаючи з 17.07.2013 р. по день прийняття рішення суму в 442.49 грн. за місяць, стягнути моральну шкоду в сумі 5000 грн. та зобов'язати Відповідача видати йому посвідчення громадянина який проживає на території н/п, якому) надано статус гірського.

Заяву обґрунтував тим, що відповідач прийняв рішення яким незаконно позбавив його статусу особи, що проживає на території гірського населеного пункту внаслідок чого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області з нього утримано доплату до пенсії в розмірі 442,49 грн.

Вважає, що відповідач неналежно здійснив владні управлінські дії оскільки створено ситуацію, яка унеможливлює для нього отримувати належно і законно передбачені матеріальні блага, оскільки п. 2 оскаржуваного рішення було припинено дію посвідчення особи, що проживає на території гірського н/п. Вважає, що незаконними діями відповідача йому завдано моральної шкоди через втрату душевного спокою, порушенням його законних прав, публічним приниженням і цю шкоду оцінює в 5000 гривень.

Оскаржуваною постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12.11.2013 року в задоволенні позовної заяви - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, тим, що відповідач неналежно здійснив владні управлінські дії оскільки створено ситуацію, яка унеможливлює для нього отримувати належно і законно передбачені матеріальні блага, оскільки п. 2 оскаржуваного рішення було припинено дію посвідчення особи, що проживає на території гірського н/п. Вважає, що незаконними діями Відповідача йому завдано моральної шкоди через втрату душевного спокою, порушенням його законних прав, публічним приниженням і цю шкоду оцінює в 5000 гривень.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що постійне місце проживання - місце проживання на території якої-небудь держави не менше одного року фізичної особи, яка не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом необмеженого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов'язків або зобов'язань за договором (контрактом).

Згідно п. 8 постанови КМ України від 19.03.1996 р. № 345 «Про посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту» посвідчення видаються на підставі паспорта гр. України, свідоцтва про народження, посвідки на проживання в Україні і таких документів: громадянам, які постійно проживають у гірському населеному пункті - довідки про постійне проживання у гірському населеному пункті, виданої уповноваженим органом.

Відповідно до п. 10 цієї Постанови дія посвідчення припиняється за рішенням органу, який його видав у разі: зміни громадянином місця постійного проживання або постійного місця роботи у гірському населеному пункті.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 прописаний в АДРЕСА_1, але фактично проживає у АДРЕСА_2 біля 5-ти років. Даний факт проживання у с. Майдан крім пояснень відповідача та третьої особи ОСОБА_2 підтвердив в суді сам позивач ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» № 56/95-ВР від 15 лютого 1995 року статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органам відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка.

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Постійне місце проживання - місце проживання на території якої-небудь держави не менше одного року фізичної особи, яка не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом необмеженого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов'язків або зобов'язань за договором (контрактом). Вікіпедія. (ЗУ «Про зовнішньоекономічну діяльність» ст. 1 від 16.04.1991 р. № 959-ХІІ).

Згідно п. 8 постанови КМ України від 19.03.1996 р. № 345 «Про посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту» посвідчення видаються на підставі паспорта гр. України, свідоцтва про народження, посвідки на проживання в Україні і таких документів: громадянам, які постійно проживають у гірському населеному пункті - довідки про постійне проживання у гірському населеному пункті, виданої уповноваженим органом.

Відповідно до п. 10 цієї Постанови дія посвідчення припиняється за рішенням органу, який його видав у разі: зміни громадянином місця постійного проживання та/або постійного місця роботи у гірському населеному пункті.

За вище встановлених обставин суд приходить до висновку, що рішення № 1 виконавчого комітету Соймівської сільської ради, згідно якого припинено дію статусу особи, що проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту гр. ОСОБА_1, зареєстрованого в с.Сойми, 206 та припинено дію посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського гр. ОСОБА_1, з посвідчення вилучити, є правомірним, законним, як таким що відповідає вимогам вищезазначеним нормативним актам та чинному законодавству. Вимоги позивача ОСОБА_1 до Соймівської сільської ради є безпідставними і до задоволення не підлягають.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12.11.2013 року у справі № 302/1205/13-а - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар