Справа № 826/10139/15
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

04 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу представника Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві - Аметріс Марини Миколаївни на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Серрвіс плюс» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Серрвіс плюс» звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вважає рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 30.04.2015 року № 11126/10/26-58-22-07-09 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки ухвалене на підставі висновків, які не відповідають вимогам податкового законодавства та фактичним обставинам.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року задоволено вказаний позов. Визнано протиправним та скасовано податкове рішення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві від 30.04.2015 року № 11126/10/26-58-22-07-09. Зобов'язано ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві розглянути заяву ТОВ «Сервіс Плюс» про застосування податкового компромісу від 16.04.2015 року. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням представник Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві - Аметріс Марина Миколаївна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволенні позову як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні даного позову.

Крім того, відповідачем подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наявні в справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що вказаний строк пропущено не було.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс Плюс», маючи намір застосувати податковий компроміс, 16.04.2015 року за допомогою засобів поштового зв'язку подало до контролюючого органу заяву від 16.04.2015 року про намір досягнення податкового компромісу в порядку п. 7 підрозділу 9-2 розділу ХХ Податкового кодексу України на неузгоджену суму податкових зобов'язань з податку на додану вартість, визначену у податковому повідомленні-рішенні від 17.11.2014 року № 000662208 та з податку на прибуток по податковому повідомленню-рішенню від 17.11.2014 року № .

Також, на виконання вимог пункту 8 підрозділу 9-2 Податкового кодексу України, платіжними дорученнями від 24.04.2015 року № 138 на суму 11050,80 (5 % від суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість) та від 24.04.2015 року № 139 на суму 19126,60 (5 % від суми податкового зобов'язання з податку на прибуток), вказані суми позивачем були в повному обсязі перераховані до Державного бюджету України.

18.05.2015 року ТОВ «Сервіс Плюс» отримало рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 30.04.2015 року № 11126/10/26-58-22-07-09, яким позивачу відмовлено у розгляді заяви про застосування податкового компромісу від 16.04.2015 року у зв'язку із закінченням строку дії закону про застосування податкового компромісу, останній день якого припадає на 16.04.2015 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням та діями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є правомірними та обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню частково.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обгрунтованим з огляду на наступне.

Починаючи з 01 січня 2011 року спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу» від 25 грудня 2014 року № 63-VIII, розділ ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України доповнено підрозділом 9-2 «Особливості уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість під час застосування податкового компромісу».

За приписами пункту 1 підрозділу 9-2 «Перехідні положення» Податкового кодексу України, податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу. Платник податків, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, під час дії податкового компромісу за такі податкові періоди має право подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Відповідно до пункту 7 підрозділу 9-2 «Перехідні положення» Податкового кодексу України, процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим.

Відповідно до приписів пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно п. 12 підрозділу 9-2 «Перехідні положення» Податкового кодексу України платники податків з метою застосування податкового компромісу мають право подати уточнюючі розрахунки або заяви відповідно до положень цього підрозділу протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності цим підрозділом.

Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу» від 25.12.2014 року набрав чинності 17.01.2015 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказаними правовими нормами передбачено право платника податків звернутися до фіскального органу із заявою про застосування податкового компромісу до 16.04.2015 року включно.

Враховуючи, що спеціальних строків (порядку в частині строків) звернення до фіскального органу із заявою про застосування податкового компромісу норми Податкового кодексу України не містять, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про необхідність застосувати аналогію закону щодо визначення кінцевого терміну подання заяви про застосування податкового компромісу та застосувати положення Наказу Міністерства зборів і доходів від 25.12.2013 року № 484 «Про затвердження порядку оформлення і подання скарг платників податків та їх розгляду органами доходів і зборів», яким визначено строки подання скарг платниками податків.

Згідно п. 5.2 вказаного Порядку днем подання платником податків скарги є:

при безпосередньому поданні скарги - день фактичного отримання скарги органом доходів і зборів;

при надсиланні скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв'язку від платника податків поштового відправлення зі скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв'язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.

У разі відсутності повідомлення про вручення або відбитка календарного штемпеля відділення поштового зв'язку на поштовому відправленні (конверті, бандеролі), що унеможливлює з'ясування дати отримання відділенням поштового зв'язку скарги, днем подання скарги вважається день надходження скарги до органу доходів і зборів (п. 5.3 цього ж Порядку).

Судом першої інстанції було встановлено, що із заявою про застосування податкового компромісу позивач звернувся до податкового органу 16.04.2015 року за допомогою засобів поштового зв'язку, що підтверджується копією опису вкладення у цінний лист від 16.04.2015 року та копією фіскального чеку від 16.04.2015 року, що знаходяться в матеріалах справи.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в силу приписів п. 5.2 Порядку, позивач подав заяву в межах, передбачених законодавством строків, а саме: 16.04.2015 року.

Таким чином, твердження відповідача щодо закінчення строку на подання заяви позивача про застосування податкового компромісу від 16.04.2015 року не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України та не відповідають наявним у матеріалах справи доказам, а тому спірне рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Задовольняючи позовні вимоги, з метою повного та всебічного захисту прав особи, суд може самостійно встановити спосіб відновлення порушеного права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про необхідність виходу за межі позовних вимог та зобов'язати ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві повторно розглянути заяву ТОВ «Сервіс Плюс» про застосування податкового компромісу від 16.04.2015 року.

Разом з тим, позовна вимога про зобов'язання відповідача внести в АІС «Податковий блок» інформацію про досягнення податкового компромісу та про погашення податкового зобов'язання по податковим повідомленням - рішенням від 17.11.2014 року № та від 17.11.2014 року № задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

В даній справі предметом спору є правомірність прийняття рішення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві про залишення без розгляду заяви позивача про застосування податкового компромісу.

Оскільки заява позивача про намір застосування податкового компромісу не була розглянута відповідачем, у суду відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про зобов'язання відповідача внести в АІС «Податковий блок» вказану інформацію про досягнення податкового компромісу та про погашення податкового зобов'язання, оскільки вказана вимога є передчасною.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на вищевказане колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, а тому вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до правил ст. 94, 98 КАС України у судовому рішенні вирішується питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою судді Київського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2016 року податковому органу відстрочено сплату судового збору за звернення до суду з даною апеляційною скаргою до ухвалення судом апеляційної інстанції рішення в даній справі.

Розмір судового збору, що підлягає сплаті при поданні апеляційної скарги в адміністративній справі визначено Законом України «Про судовий збір» з урахуванням змін до вказаного Закону, що набрали чинності з 01.09.2015 року.

Сума судового збору, що підлягає сплаті при поданні апеляційної скарги на постанову суду за вимогами немайнового характеру становить 1515,80 грн. (1 розмір мінімальної заробітної плати *100%).

Відповідно до абзацу 2 п. 3 ст. 6 вказаного Закону у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру. Судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Виходячи зі змісту позовної заяви, вказана вище особа при зверненні до суду з даною апеляційною скаргою повинна була оплатити судовий збір за дві вимоги немайнового характеру, тобто 3031,60 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає наявними підстави для його стягнення з відповідача судового збору у вказаному розмірі.

Керуючись ст. ст. 2, 94, 98, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві - Аметріс Марини Миколаївни - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року - без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві ( адреса: 03151, вул. Смілянська, 6, м. Київ, ) до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3031,60 грн. (одержувач платежу: УДКСУ у Печерському районі м. Києва; код з ЄДР одержувача 38004897; банк одержувача: ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО: 820019; рахунок 1007, код бюджетної класифікації 00015622; код ЄДР суду 38004897).

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

Повний текст виготовлено 04.02.2016 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Мацедонська В.Е.

Грищенко Т.М.