Справа № 2-а-4549/11 2а-460/14/14
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

у х в а л а

Іменем україни

28 січня 2016 року Справа № 876/10159/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Кушнерика М.П.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

третьої особи 2 ОСОБА_1,

представника третьої особи 1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Яворівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області, треті особи - ОСОБА_8, ОСОБА_1, Відділ Держземагенства у Яворівському районі про визнання незаконним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 02.08.2010 року звернулися в суд з адміністративним позовом до Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області, треті особи - ОСОБА_8, ОСОБА_1, Відділ Держземагенства у Яворівському районі, в якому просили визнати незаконним та скасувати рішення №183 від 13.10.2004 року «Про уточнення розмірів земельної ділянки гр.ОСОБА_8».

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2014 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Івано-Франківської селищної ради №183 від 13.10.2004 року «Про уточнення розмірів земельної ділянки гр.ОСОБА_8».

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом першої інстанції були недостатньо досліджені докази та обставини справи, рішення постановлено з порушенням норм матеріального права. Вважає, що при прийнятті рішення від 13.10.2004 року №183 «Про уточнення розмірів земельної ділянки гр. ОСОБА_8» Івано-Франківська селищна рада Яворівського району Львівської області діяла в межах своїх повноважень, оскільки це було підтверджено рішенням відділу Держземагенства у Яворівському районі Львівської області та видачею державних актів про право приватної власності на землю.

Вказує, що 25 листопада 2011 року, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Якимів Н.Б. було посвідчено Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0319 га, яка розташована за адресою Львівська область Яворівський район смт. Івано- Франкове, вул. Великопільська, 36. Цю земельну ділянку він купив у ОСОБА_8 на законних підставах. Ніяких заборон та обмежень на цю земельну ділянку нотаріусом не було встановлено.

Представник третьої особи ОСОБА_8 та ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Інші сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ст.196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції зазначено, що оскаржуваним рішенням Івано-Франківської селищної ради, в порушення визначеного законом порядку не було внесено змін до містобудівної документації смт. Івано-Франкове, а також не було проведено зміни категорії та цільового призначення переданої у власність третій особі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з категорії земель житлової та громадської забудови з цільовим призначенням землі загального користування.

Однак під час розгляду справи судом встановлено, що оскаржуваним рішенням третій особі ОСОБА_8 земельна ділянка площею 0,0319 га була передана у власність без зміни категорії та цільового призначення землі, без розроблення та затвердження проекту відведення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Івано-Франківська селищна рада під час ухвалення оскаржуваного рішення діяла не на підставі та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, оскаржуваним рішенням було передано у власність земельну ділянку з земель загального користування з порушенням категорії та цільового призначення землі, з порушеним вимог містобудівної документації та порядку надання земельної ділянки у власність, оскаржуваним рішенням допущено порушення законних прав, свобод та інтересів позивачів як членів територіальної громади сел. Івано-Франкове щодо права користування землями загального користування.

Не заперечуючи вказаних вище висновків, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не враховано вимоги норм процесуального законодавства та фактичних обставин справи так як її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно обставин справи предметом розгляду є правовідносини щодо права власності на земельну ділянку, що належить на праві власності ОСОБА_1, що підтверджується Договором купівлі-продажу серія ВРО №584565 від 25.11.2011 року складеного з ОСОБА_8, якій дана земельна ділянка належала на праві власності згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 26.06.2006 року.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України в п.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 вказав, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належить акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Частиною 1 статті 125 ЗК України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

В свою чергу стаття 17 КАС України визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Зі змісту наведених норм видно, що при визначенні юрисдикції справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

При цьому, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Заявлені у справі позовні вимоги випливають із відносин, що мають приватноправовий характер, а саме, щодо права власності на земельну ділянку.

Виходячи з наведеного виник спір про право цивільне, який має вирішуватися в прядку цивільної юрисдикції.

З урахуванням вищенаведеного спірні правовідносини носять не публічний, а приватно-правовий характер, тому вирішення даного спору не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Окрім того, у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що згідно зі ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

У пункті 2 вищевказаної Постанови зазначено, що вирішення земельного спору, що відповідно до визначеної ЗК України компетенції розглядався органом місцевого самоврядування чи органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, з рішенням якого одна зі сторін у земельному спорі не погоджується розглядається в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, враховуючи вищевказані положення законів України, колегія суддів вважає, що в даному випадку виник спір про право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, що визначені у статтях 125 ЗК України та 16 ЦК України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, передбачених п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Згідно ч.1 ст.203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, неправильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення з порушенням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду, а тому таку слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції слід скасувати і провадження у справі закрити.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.4, 203 ч.1, 205 ч.1 п.4, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Яворівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2014 року скасувати і провадження у справі №2а-4549/11 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

М.П. Кушнерик

Ухвала у повному обсязі складена 02.02.2016 року.