Справа № 623/731/14-а
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" січня 2016 р. м. Київ К/800/12365/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів Зайця В.С. (суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Стрелець Т.Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області, Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату при Харківській обласній державній адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 пред'явив позов до управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області, Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату при Харківській обласній державній адміністрації про визнання дій відповідача щодо відмови йому у видачі довідки про заробітну плату встановленого зразка по формі № 3 за роботу у 1986 році в зоні відчуження Чорнобильської АЕС з урахуванням вимог, передбачених на той момент законодавчими актами неправомірними; зобов'язання відповідача зробити перерахунок та видати нову довідку про заробітну плату встановленого зразка по формі № 3 за період його роботи в зоні відчуження по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до висновку судово-економічної експертизи; визнання довідки ЗАТ «Ізюмська пивоварна компанія» від 10 липня 2007 року недійсною.

Постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано дії регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату при Харківській обласній державній адміністрації щодо відмови ОСОБА_4 у видачі довідки про заробітну плату встановленого зразка за роботу у 1986 році в зоні відчуження Чорнобильської АЕС з урахуванням вимог, передбачених законодавчими актами, неправомірними.

Зобов'язано регіональну комісію з визначення даних про заробітну плату при Харківській обласній державній адміністрації зробити перерахунок та видати довідку про заробітну плату встановленого зразка за період перебування ОСОБА_4 в зоні відчуження по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до висновку судової економічної експертизи № 3704 від 23 травня 2014 року.

Визнано довідку ЗАТ «Ізюмська пивоварна компанія» від 10 липня 2007 року про заробітну плату ОСОБА_4 за роботу у 1986 році в зоні відчуження Чорнобильської АЕС недійсною.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року апеляційну скаргу Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату при Харківській обласній державній адміністрації задоволено.

Постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 листопада 2014 року скасовано.

Прийнято нову постанову , якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області, Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату при Харківській обласній державній адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції скаржник оскаржив його.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду апеляційної інстанцій скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році, належить до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, йому встановлено 2 групу інвалідності з 01 травня 2006 року безстроково по захворюванню, пов'язаному з виконанням обов'язків з ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно трудової книжки ОСОБА_4 з 27 березня 1969 року працював на Ізюмському пивоварному заводі на посаді водія, з 11 травня 1981 року на посаді водія 1-го класу. З 07 травня 1996 року Ізюмський пивоварний завод перейменовано у ЗАТ «Ізюмська пивоварна компанія».

З 04 травня 1986 року по 07 червня 1986 року позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС без вихідних та святкових днів, під час якої отримав велику дозу радіаційного опромінювання - 35,4 рентген, яка значно перевищує гранично допустиму дозу (25 рентген), внаслідок чого став інвалідом 2-ї групи з втратою працездатності в розмірі 80% безстроково.

ОСОБА_4 після звернення з заявою до ЗАТ «Ізюмська пивоварна компанія» отримано довідку про заробітну плату від 10 лютого 2004 року № 53, в довідці ЗАТ «Ізюмська пивоварна компанія» від 10 липня 2007 року надано показники розрахунку про заробітну плату, одержану за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках.

Згідно довідки Архівного відділу виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 28 серпня 2013 року № 757 у відомостях нарахування заробітної плати Ізюмського пивоварного заводу за 1986 рік значиться ОСОБА_4, який працював водієм.

У грудні 2013 року та повторно у лютому 2014 року позивач звертався до УПСЗН з клопотанням про прийняття комісією з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках заяви про видачу довідки про заробітну плату форми № 3, одержану за роботу в зоні відчуження в 1986 році при наявності тих документів, які перелічені ним вище.

Листами від 10 січня 2014 року № 31 та від 10 лютого 2014 року № 746 УПСЗН надала відповідь ОСОБА_4 про відмову у прийнятті від нього вказаних заяв, оскільки для направлення до регіональної комісії надані не всі документи.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції, пославшись на висновок судово-бухгалтерської експертизи від 23 травня 2014 року № 3704, прийшов до висновку щодо неправомірності дій відповідача та наявності підстав для задоволення позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог апеляційний суд зазначив, що законодавством визначено порядок розгляду звернень громадян про видачу довідок про заробітку плату (грошове забезпечення) за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках та оскарження рішення комісій такої довідки.

Оскільки ОСОБА_4 в установленому законом порядку до регіональної комісії про видачу довідки про заробітну плату, одержану за роботу в зоні відчуження не звертався, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про передчасність його звернення до суду, оскільки в судовому порядку підлягає оскарження лише рішення центральної комісії, яке оформляється протоколом та яке у даному випадку не приймалося, у зв'язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, лише частково дав оцінку доказам, що були подані сторонами, позовні вимоги щодо визнання довідки ЗАТ «Ізюмська пивоварна компанія» від 10 липня 2007 року недійсною не дослідив взагалі, оцінки рішенню суду першої інстанції в цій частині не дав та рішення в цій частині не прийняв.

Згідно із статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так як судом апеляційної інстанції не були дослідженні вказані обставини, відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, з направленням справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті і винести законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 227, 230, 231 КАС України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді