Справа № 2-а-1642/10
Суддя: Цвіркун О.С.
Дата ухвалення: 2010-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Рівненський міський суд Рівненської області
Справа №2а-1642/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2010 року м. Рівне

Рівненський міський суд в складі:

головуючого судді Цвіркуна О.С.,

за участю секретаря Власюк О.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора Рівненської роти дорожньо-патрульної служби ВДАІ м. Рівне молодшого сержанта міліції ОСОБА_2 про скасування постанови, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Інспектора Рівненської роти дорожньо-патрульної служби ВДАІ м. Рівне молодшого сержанта міліції ОСОБА_2 про скасування постанови.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, зазначених в ньому та просив: визнати протиправними дії інспектора Рівненської роти дорожньо-патрульної служби ВДАІ м. Рівне, молодшого сержанта міліції, ОСОБА_2, стосовно складеного протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови в справі про адміністративне правопорушення від 10 лютого 2010 року № 071318, скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення від 10 лютого 2010 року №071318, провадження по справі про адміністративне правопорушення, щодо нього, ОСОБА_1 закрити, відповідно до ч 1 ст. 247 КУпАП, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Додатково суду пояснив, що 10.02.2010 року, він, позивач, керуючи транспортним засобом, марки «Ніссан Альмера», д.н.з. ВК 1199 AT, по вул. Кн.Ольги в м. Рівне, був зупинений інспектором РР ДПС ВДАІ м. Рівне, молодшим сержантом міліції ОСОБА_2, який попросив його пред'явити посвідчення водія та документи, що підтверджують право користування чи розпорядження транспортним засобом. Після огляду зазначених документів, інспектор запропонував водієві пройти до патрульної машини, для складання протоколу про адміністративне правопорушення за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме: проїзд на заборонений сигнал світлофора. Зазначив, що він, ОСОБА_1,був не згідний з правопорушенням і пояснив інспектору, що в час, коли до вказаного перехрестя, на якому він мав намір повернути ліворуч, йому залишалось проїхати близько 5-7 метрів, світлофор почав працювати в режимі зеленого мигаючого сигналу. Ще під час наближення до перехрестя помітив у дзеркало, що до його автомобіля ззаду швидко наближається інше авто. Розуміючи, що в даній ситуації, враховуючи несприятливі погодні умови та слизьку дорогу, він не зможе зупинити автомобіль, не вдаючись до екстреного гальмування і не створивши аварійної ситуації та виконуючи п. 2.3.д ПДР України, він продовжив рух та перетнув стоп-лінію на зелений сигнал світлофора, а лінію перехрестя - вже на жовтий. Автомобіль, що рухався попереду та також повертав ліворуч, несподівано загальмував, тому, що пропускав пішохода та автомобіль, що рухався праворуч, чим затримав рух автомобіля позивача. ОСОБА_1, усвідомлюючи, що частиною автомобіля він стоїть на перехрещуваній проїжджій частині, а частиною - на пішохідному переході, задля уникнення стати перешкодою для руху інших транспортних засобів, а також на виконання п. 8.10 ПДР, він був змушений закінчити маневр на заборонений сигнал світлофора. Таким чином, вважає, що ПДР не порушував. Позивач, зазначив, що відмовився підписувати протокол про адміністративне правопорушення і заявив клопотання про бажання скористатись послугами адвоката при розгляді протоколу. 11 березня 2010 року, рекомендованим листом, він отримав Постанову в справі про адміністративне правопорушення №071318 від 10.02.2010 року, зазначив, що про розгляд даної справи повідомлений не був, відповідно участі у ній не брав. З зазначеною Постановою не згідний, вважає, що даною постановою його законно притягнуто до адміністративної відповідальності, у звязку з чим вважає, що дії інспектора, котрий складав Протокол про адміністративне правопорушення та виносив Постанову у справі про адміністративне правопорушення, слід визнати протиправними, а постанову - скасувати в судовому порядку.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вважає дії інспектора правомірними, а постанову - законною. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Додатково суду пояснив, що інспектор РР ДПС ВДАІ м. Рівне молодший сержант ОСОБА_2, при складанні Протоколу про адміністративне правопорушення діяв у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України.

Суд, заслухавши пояснення сторін, всебічно дослідивши докази по справі, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: 10 лютого 2010 року інспектором РР ДПС ВДАІ м. Рівне ОСОБА_2 було винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 500 грн. 18.03.2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання постанови суду незаконною та просить її скасувати.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів не поширюються на публічно-правові справи: про накладення адміністративних стягнень, тобто ці справи підлягають розгляду у судах загальної юрисдикції у порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч. 5 ст. 288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Відповідно до ст. 288 КУпАП Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

ОСОБА_1 просить суд визнати протиправними дії інспектора Рівненської роти ДПС ВДАІ м. Рівне, молодшого сержанта міліції ОСОБА_2, стосовно складення протоколу про адміністративне правопорушення від 10 лютого 2010 року №071318, на думку суду, дана вимога є безпідставною та не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про міліцію» міліція відповідно до своїх завдань зобовязана припиняти адміністративні правопорушення і здійснювати провадження у справах про них.

Інспектор РР ДПС ВДАІ м. Рівне ОСОБА_2 правомірно зупинив транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_1, відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про міліцію», яка передбачає, що працівники міліції мають право: зупиняти транспортні засоби в разі порушення правил дорожнього руху, наявних ознак, що свідчать про технічну несправність транспорту або забруднення ним навколишнього середовища, а також при наявності даних про те, що він використовується з протиправною метою; оглядати транспортні засоби і перевіряти у водіїв документи на право користування й керувати ними, дорожні листи і відповідність вантажів та ін.. в даному випадку інспектор діяв, в межах та відповідно до наданих йому повноважень, передбачених розділом 14 Наказу від 27.03.2009 року №111 про затвердження Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС. Так, ОСОБА_1, 10.02.2010 року, о 18 год. 43 хв., в м. Рівне на перехресті вул. ОСОБА_4 - вул. ОСОБА_5, керуючи транспортним засобом марки «Ніссан Альмера» д.н.з. ВК 1199 AT проїхав на заборонний сигнал світлофора (червоний), чим порушив п. 8.7.3 (е) ПДР України, тобто його дії підпадають під ознаки правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, яка передбачає відповідальність за невиконання водіями транспортних засобів забороняючого (червоного) сигналу світлофора, що було підставою для зупинення транспортного засобу.

Так, згідно ст. 41 ЗУ «Про дорожній рух» порядок початку руху, зміни його за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 8.7.3 (е) ПДР України червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так інспектор, після зупинки транспортного засобу, діючи в межах і відповідно до чинного законодавства, виконавши усі дії, що передують цьому, склав протокол про адміністративнеправопорушення, другий екземпляр якого вручив, особі, що притягається до адміністративноївідповідальності.

Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення,складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається доадміністративної відповідальності.

При фіксуванні правопорушення інспектор, відповідно до ЗУ «Про міліцію» та Наказу від 27.03.2009 року №111 про затвердження Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної службиДержавтоінспекції МВС, використав радіолокаційний відео записуючий вимірювач швидкості «Візір» №0711241, використання якого передбачено п.7.6. Розділу 7 вищевказаної Інструкції.

Позивач у адміністративному позові зазначає, що, на його думку, фіксування правопорушення приладом «Візір» не відповідає вимогам закону, оскільки даний прилад працює або а Патрульному або в Стаціонарному режимах, але ніяк не в автоматичному, проте дане твердження суд не приймає до уваги,оскільки навіть вид режиму, у якому працював прилад «Візір» , на момент фіксування правопорушення, вчиненого ОСОБА_1, не має значення, оскільки він не вимірював швидкість, де режим впливає на розмір похибки при її вимірюванні, а використав прилад для відео зйомки.

Відеойомка даного правопорушення була оглянута судом у судовому засіданні, 22.04.2010 року, і визнається законним, належним та допустимим доказом по справі.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 69 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для давильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експерта.

Згідно ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається з Постанови серії ВК №071318 від 10.02.2010 року, вона винесена відповідно до вимог ст. 283 КУпАП, після розгляду справи про адміністративне правопорушення, який беззаперечно відбувся, оскільки навіть позивач зазначає, що він давав пояснення інспектору, щодо своєї невинуватості, заявляв клопотання (скористатися юридичною допомогою, надавати письмові пояснення та ін.).

Суд, приходить до переконання, що дії інспектора Рівненської роти ДПС ВДАІ м. Рівне, молодшого сержанта міліції ОСОБА_2, стосовно складення протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови в справі про адміністративне правопорушення від 10 лютого 2010 року №071318 є правомірними, постанова в справі про адміністративне правопорушення від 10 лютого 2010 року №071318 є законною, а в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 251, 268, 283, 287, 288, 289 КУпАП, ст. 17, 69, 70, 71 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Інспектора Рівненської роти дорожньо-патрульної служби ВДАІ м. Рівне молодшого сержанта міліції ОСОБА_2 про скасування постанови - відмовити за безпідставністю.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Львівського апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подачі заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Рівненського міського суду О.С. Цвіркун