Справа № 816/6685/13-а
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року м. Київ К/800/8599/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчук Полтавської області

на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2014 року

у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України (далі - УПФУ) в м. Кременчуці Полтавської області до Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «АвтоКраЗ» про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року УПФУ в м. Кременчуці Полтавської області звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання дій посадових осіб ПАТ «АвтоКраЗ» щодо відмови в усуненні порушень, визначених в акті позапланової перевірки № 464 від 18 квітня 2013 року незаконними; зобов'язання відповідача усунути порушення, визначені в акті позапланової перевірки № 464 від 18 квітня 2013 року шляхом надання УПФУ в м. Кременчуці нової довідки про заробітну плату для обчислення пенсії ОСОБА_4 за період її роботи з 01 квітня 1991 року по 31 березня 1996 року з урахуванням акту позапланової перевірки № 464 від 18 квітня 2013 року та вимог розпорядження УПФУ в м. Кременчуці від 28 березня 2013 року №13406/02-21.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року, яку залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2014, відмовлено у відкритті провадження у зв'язку з тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

У касаційній скарзі УПФУ в м. Кременчуці Полтавської області порушує питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вважає, що судами порушено норми процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей КАС є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Правовий аналіз пунктів 1- 4 частини 4 статті 50 КАС України свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності вказаних осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

Отже, зміст частини 4 статті 50 КАС України дає підстави вважати, що і пункт 5 частини 4 статті 50 КАС України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків «превентивного» судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов. Такий безпідставний підхід до розуміння змісту пункту 5 частини 4 статті 50 КАС України по суті призводить до відмови органів влади від виконання своїх функціональних обов'язків та можливої дискреційної поведінки.

За пунктом 5 частини 4 статті 50 КАС України суб'єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об'єднань, юридичних осіб, які не є суб'єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів про те, що чинним законодавством не передбачено права Пенсійного фонду України та його територіальних органів звертатися до суду з вимогами про визнання дій посадових осіб юридичної особи щодо відмови в усуненні порушень, вказаних в акті перевірки незаконними, зобов'язання усунути порушення шляхом надання нової довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, з урахуванням акту перевірки та вимог розпорядження.

За таких обставин, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, на підставі пункту 1 частини першої статті 109 КАС України, оскільки юрисдикція адміністративних судів, встановлена статтею 17 КАС України, на даний спір не поширюється.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України, якщо суди не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, то суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчук Полтавської області залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак