Справа № 805/1557/15-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 р. Справа № 805/1557/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Волгіної Н.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецмаш"

до Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області

про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрспецмаш", 17 квітня 2015 року звернулось до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Мангуської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області, в якій просить суд скасувати вимогу відповідача від 6 березня 2015 року № Ю-6294-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 881 913,50 грн (а.с. 4-8 т. 1).

Ухвалою суду від 22 жовтня 2015 року замінено неналежного відповідача у справі - Мангуську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Донецькій області на належного - Мангуську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Донецькій області (а.с. 161-162 т. 1).

Позовні вимоги позивача обґрунтовані наступним.

10 квітня 2015 року позивач отримав поштою вимогу відповідача № Ю-6294-17 від 6 березня 2015 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в розмірі 881 913,50 грн, яку вважає неправомірною, так як вказаний документ містить і вимогу щодо сплати товариством недоїмки з ЄСВ за період з 14 квітня 2014 року по 28 лютого 2015 року у сумі 842 710,00 грн. Враховуючи приписи п. 9-3 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI, товариство є звільненим від виконання своїх обов'язків (як платника єдиного внеску) у період з 14 квітня 2014 року і до закінчення антитерористичної операції, так як Мангуська ОДПІ, на обліку якої знаходиться позивач, знаходиться в населеному пункті (смт. Мангуш Першотравневого району Донецької області), на території якого здійснювалась (або здійснюється) антитерористична операція. Також у позові зазначено, що на виконання п. 9-3 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» позивач 28 листопада 2014 року звернувся до відповідача із відповідною заявою про звільнення його від виконання обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України № 2464-VI, але в порушення наведених вище нормативно-правових приписів відповідач сформував та направив товариству спірну вимогу.

Представник позивача 27 січня 2016 року до суду не з'явився, 30 червня 2015 року судом отримане клопотання від позивача про розгляд справи без участі представника ТОВ «Укрспецмаш» (а.с. 53 т. 1).

Представник відповідача ОСОБА_1 27 січня 2016 року до суду з'явився.

В матеріалах справи містяться письмові заперечення від відповідача, в яких відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі, так як Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрспецмаш" на підтвердження обставин непереборної сили та звільнення від виконання обов'язку платника єдиного внеску не надано Сертифікату Торгово-промислової палати, обов'язковість надання якого передбачена чинним законодавством (а.с. 59-63, 171-172, 183-185 т. 1).

Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що перешкод для розгляду справи, передбачених ст. 128 КАС України не має, представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи товариство повідомлялось судом належним чином, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрспецмаш» є юридичною особою, , місцезнаходження: 87400, Донецька область, Першотравневий район, смт. Мангуш, вул. Мурзи, буд. 16 (а.с. 9-10); перебуває на обліку Мангуської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області з 11 липня 2001 року за № 245 (а.с. 11 т. 1).

27 листопада 2014 року позивач звернувся до Мангуської ОДПІ із заявою про звільнення товариства від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (зокрема, від обов'язку своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок) на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції (а.с. 20 т. 1).

У відповідь на заяву інспекцією надано лист від 13 травня 2015 року, яким відмовлено у задоволенні заяви позивача, у зв'язку із тим, що у той час як товариство перебуває на обліку у податкові інспекції за місцем державної реєстрації (м. Мангуш), фактично знаходиться у м. Бердянськ (Запорізька область), а не у зоні АТО. Крім цього, товариством не надано Сертифікат про засвідчення факту настання обставин непереборної сили (а.с. 54 т. 1).

6 березня 2015 року Мангуською ОДПІ було сформовано податкову вимогу № Ю-6294-17 (отримана позивачем 10 квітня 2015 року), відповідно до якої відповідач вимагає від позивача протягом 10 календарних днів з дня одержання вимоги сплатити суму недоїмки зі єдиного соціального внеску в сумі 881 913,50 грн (а.с. 13 т. 1).

Не погодившись із отриманою вимогою позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

При вирішенні справи суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 8 липня 2010 року (далі - Закон № 2464-VI).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 цього Закону, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

У відповідності до п. 1. ч. 1. ст. 4 Закону № 2464-VI (тут і надалі - Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI в редакції, чинної станом на час виникнення спірних правовідносин) платниками єдиного внеску є: роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у свідоцтві про державну реєстрацію її як підприємця), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Обов'язком платника єдиного внеску у розумінні положень Закону № 2464-VI є своєчасність, повність нараховування, обчислення та сплата єдиного внеску. Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п.п. 1 (крім абз. 7), 2, 3, 6, 7 і 8 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний: 1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; 2) вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; 3) допускати посадових осіб органу доходів і зборів до проведення перевірки правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, а до проведення перевірки щодо достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, та для призначення пенсій - посадових осіб органів Пенсійного фонду за наявності направлення та/або наказу про перевірку та посвідчення осіб, надавати їм передбачені законодавством документи та пояснення з питань, що виникають у процесі перевірки; 4) подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв'язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю; 5) надавати безоплатно застрахованій особі та на вимогу членів сім'ї померлої застрахованої особи відомості про заробітну плату (дохід), суму сплаченого єдиного внеску та інші відомості про застраховану особу, що подаються до органу доходів і зборів; 6) пред'являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, в тому числі у письмовій формі; 7) перевіряти під час прийняття на роботу наявність у фізичної особи посвідчення застрахованої особи; 8) повідомляти у складі звітності про прийняття на роботу фізичної особи, відомості про яку відсутні в Державному реєстрі або яка не пред'явила на вимогу платника єдиного внеску посвідчення застрахованої особи, та подавати необхідні відомості і документи для взяття на облік зазначеної особи; 9) отримувати в територіальному органі Пенсійного фонду посвідчення застрахованої особи в порядку, встановленому Пенсійним фондом, та видавати їх застрахованим особам; 10) повідомляти у складі звітності про зміну відомостей, що вносяться до Державного реєстру, про застраховану особу, на користь якої він сплачує єдиний внесок, у десятиденний строк після надходження таких відомостей; 11) у випадках, передбачених цим Законом і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, стати на облік в органі доходів і зборів як платник єдиного внеску; 12) виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Згідно ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

У відповідності до ч. 12 ст. 9 даного Закону єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до вимог ст. 25 цього Закону у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів та підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти робочих днів після надходження відповідного рішення.

Як вбачається із заперечень відповідача, позивачем здійснювалась сплата єдиного внеску ЄСВ за період 30 вересня 2013 року по 28 лютого 2015 року несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв'язку із чим станом на 28 лютого 2014 року виникла заборгованість з недоїмки у сумі 881 767,34 грн.

За поясненнями позивача, станом на вказану дату сума боргу з єдиного внеску складала не 881 767,34 грн, а 881 767,34 грн; розбіжність у сумі заборгованості у розмірі 146,16 грн, на думку позивача, має місце у зв'язку із неправильним зазначенням відповідачем розміру ЄСВ за грудень 2012 року (позивач зазначає, що сума ЄСВ за вказаний місць складає 100 597,24 грн, відповідач - 100 743,40 грн). При цьому, позивач вважає дану обставину (помилку відповідача у розрахунку заборгованості) додатковою підставою для скасування спірної вимоги.

Разом із цим, з матеріалів справи вбачається, що розмір ЄВС за грудень 2013 року, який мав бути сплачений позивачем у січні 2014 року, складає 100 743,40 грн, що підтверджується копією електронного звіту, поданого позивачем у січні 2014 року в ОДПІ (а.с. 105-120 т. 1).

Таким чином, суд відхиляє доводи позивача щодо неправильного розрахунку суми недоїмки, зазначеної у спірній вимозі.

Разом із цим згідно п. 9-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI, тимчасово на період дії особливого правового режиму, визначеного Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", зупиняється застосування до платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася (або проводиться) антитерористична операція, норм статей 25 («Заходи впливу та стягнення») і 26 («відповідальність за порушення цього Закону) цього Закону.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції (АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому, серед інших населених пунктів, зазначено смт. Мангуш, де зареєстрований позивач та знаходиться відповідач.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року було зупинено дію Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року, проте, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/18327/14 від 26 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року визнано нечинним.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України по даній справі було зупинено виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року до розгляду касаційної скарги Кабінету Міністрів України у Вищому адміністративному суду України.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року було чинне у період з 30 жовтня 2014 року по 4 листопада 2014 року та у період з 2 квітня 2015 року по 27 квітня 2015 року. Відповідно, станом на час прийняття спірної вимоги (8 червня 2015 року) факт знаходження населених пунктів, зазначених у вказаному у Розпорядженні № 1053-р Переліку (в тому числі, смт. Мангуш) у певні періоди часу на території, де проводилась антитерористична операція - є встановленим.

Крім цього, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р, яким визнано такими, що втратили чинність Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079, затверджено новий перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому, серед інших населених пунктів, є смт. Мангуш.

Як вже зазначалося судом, Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» внесено зміни до Закону № 2464-VI, а саме розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 9-3, в якому зазначено, що:

«Платники єдиного внеску, визначені ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення платника від виконання своїх обов'язав, передбачених Законом № 2464-VI, є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».

Як встановлено під час розгляду справи, позивачем 27 листопада 2014 року до Мангуської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області подавалась заява про звільнення товариства від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (зокрема, від обов'язку своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок) на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції (а.с. 20, т. 1).

У відповідь на заяву інспекцією надано лист від 13 травня 2015 року, яким відмовлено у задоволенні заяви позивача, у зв'язку з тим, що у той час як товариство перебуває на обліку у податкові інспекції за місцем державної реєстрації (м. Мангуш), фактично знаходиться у м. Бердянськ (Запорізька область.), а не у зоні АТО; крім цього, товариством не надано Сертифікат про засвідчення факту настання обставин непереборної сили (а.с. 54 т. 1).

Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 9-3 розділу VIII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 2464-VI звільнення платників ЄСВ від обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 вказаного Закону, пов'язується, по-перше, зі знаходженням цього платника на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася (або проводиться) антитерористична операція (а за матеріалами справи позивач знаходиться на обліку у Мангуської ОДПІ, яка розташована у смт. Мангуш Донецької області, що входить до переліку населених пунктів, на території яких проводилась (або проводиться) антитерористична операція); по-друге, з подачею зазначеним платником відповідної заяви у період не пізніше 30-ти календарних днів, за днем закінчення АТО.

Як встановлено судом позивач звертався до Мангуської ОДПІ із відповідною заявою.

Суд не приймає доводи відповідача щодо необхідності подання до ДПІ сертифікату Торгово-промислової палати, який має підтверджувати настання для платника податків (та єдиного внеску) обставин непереборної сили, враховуючи приписи п. 9-3 розділу VIII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 2464-VI, якими не вимагається надання такого документу для звільнення платника від сплати ЄСВ та для списання виниклої недоїмки з цього внеску; зазначеним пунктом передбачене лише подання до органу фіскальної служби заяви, складеної в довільній формі. Посилання у вказаному пункті на порядок списання недоїмки, передбачений Податковим кодексом стосується лише здійснення самої процедури списання (порядку списання), а підтвердженням існування підстав для визнання виниклої недоїмки безнадійною та підстав для звільнення платника від сплати ЄСВ відповідно до зазначеного пункту є виключно знаходження платника на обліку в органах фіскальної служби, що розташовані на території населених пунктів, визначених відповідним переліком, де проходить АТО, та подання таким платником відповідної заяви до органу фіскальної служби.

Документ про підтвердження настання для платника податків форс-мажорних обставин, передбачений підпунктом 4 п. 2.1 Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженому Наказом Міндоходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року № 577, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31 жовтня 2013 року за № 1844/24376, вимагається для підтвердження інших випадків настання непереборних обставин, не передбачених п. 9-3 Закону № 2464-VI, та стосується всіх платників податків (фізичних осіб (резидентів і нерезидентів), юридичних осіб (резидентів і нерезидентів) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з Кодексом або податковими законами і на яких покладено обов'язок сплати податків та зборів згідно з Кодексом), а не тільки платників, що перебувають на обліку органів фіскальної служби у зоні АТО.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що відповідачем всупереч приписам абз. 4 п. 9-3 розділу VIII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 2464-VI відмовлено позивачу у задоволенні його заяви про звільнення товариства від виконання обов'язків, передбачених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VІ.

Як вбачається з матеріалів справи за період з січня 2014 року по лютий 2015 року позивачем до Мангуської ОДПІ подавались звіти з ЄВС, відповідно до яких товариством нараховано до сплати єдиний внесок у загальному розмірі 1 231 898,46 грн (а.с. 105-120, 210-250 т. 1, 1-30 т. 2), при цьому зазначена сума складається з:

- суми ЄСВ станом на 1 січня 2014 року у розмірі 139 275,50 грн (а.с. 75 т. 1);

- суми ЄВС за період з 1 січня 2014 року по 28 лютого 2014 року (строк сплати ЄСВ за лютий 2014 року - до 20 березня 2014 року) в розмірі 249 912,67 грн;

- суми ЄВС за період з 1 березня 2014 року по 31 січня 2015 року (строк сплати ЄВС за січень 2015 року - до 20 лютого 2015 року) - 842 710,29 грн.

Враховуючи висновок суду щодо звільнення позивача від виконання обов'язків зі сплати ЄСВ у період з 14 квітня 2014 року, суд вважає за необхідне відокремити суму недоїмки позивача з ЄВС, яка виникла до 14 квітня 2014 року, та яка склала 389 188,17 грн (139 275,50 грн + 249 912,67 грн).

Як вбачається з облікової картки позивача, наданої суду, товариством за період з 1 січня 2014 року по 28 лютого 2015 року (станом на час прийняття Мангуської ОДПІ спірної вимоги) сплачено 349 984,96 грн (а.с. 71-110, 191-193 т. 1).

Зазначене вище визнається і відповідачем у справі.

Відповідно до п.п. 1, 7 Розділу V Порядку ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженому Наказом Міністерства доходів і зборів України від 5 грудня 2013 року № 765 (зареєстрований в Мін'юсті 4 лютого 2014 року за № 217/24994) (Порядок № 765) у разі наявності у платника податкового боргу за податками, зборами територіальні органи Міндоходів зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник, в рахунок погашення боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником. У разі наявності у платника несплаченої суми недоїмки, штрафів та пені сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Таким чином, при надходженні до Магнуської ОДПІ грошових коштів від позивача вказані кошти мали бути зараховані в рахунок заборгованості з ЄВС у порядку календарної черговості її виникнення.

Враховуючи, що станом на час прийняття спірної вимоги сума недоїмки позивача з ЄВС, яка виникла за період з 1 січня 2014 року до 14 квітня 2014 року, склала 389 188,17 грн, а сума сплаченого ЄСВ за період з 1 січня 2014 року по 28 лютого 2015 року склала 349 984,96 грн, беручи до уваги приписи пунктів 1 та 7 Розділу V Порядку № 765, суд дійшов висновку, що спірна вимога містить у собі як недоїмку з ЄСВ, яка виникла до початку періоду проведення АТО (до 14 квітня 2014 року) в розмірі 39 203,21 грн, так і недоїмку з ЄСВ, яка виникла після 14 квітня 2014 року (і до 28 лютого 2015 року) - в розмірі 842 564,13 грн.

На підставі наведених вище нормативно-правових актів суд та висновків суду щодо складових недоїмки, включених до спірної вимоги, суд дійшов висновку, що зазначена вимога в частині зобов'язання позивача сплатити недоїмку з ЄСВ в розмірі 842 564,13 грн, яка виникла після 14 квітня 2014 року, є неправомірною.

Крім цього суд зазначає, що відповідно до облікової картки позивача, у період з 1 березня 2015 року (після прийняття Мангуською ОДПІ спірної вимоги) по 31 грудня 2015 року товариство перерахувало відповідачу 4 841 876,56 грн (а.с. 106-110, 193-209 т. 1).

Таким чином, сума заборгованості з ЄСВ, яка міститься в спірній вимозі, станом на час розгляду справи повністю сплачена позивачем. Зазначене підтверджується і даними КОР позивача.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про необхідність задоволення адміністративного позову позивача та скасування вимоги ОДПІ від 6 березня 2015 року № Ю-6294-17.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Беручи до уваги приписи ч. 1 ст. 94 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 487,20 грн, сплачені останнім в якості судового збору при поданні цього позову (а.с. 3, 27 т. 1).

Керуючись ст.ст. 2, 7-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 98, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецмаш" до Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) - задовольнити.

Скасувати вимогу Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області від 6 березня 2015 року № Ю-6294-17 про сплату Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрспецмаш" боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 881 913,50 грн.

Стягнути з бюджетних асигнувань Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області () судовий збір у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецмаш" ().

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Волгіна Н.П.