Справа № 826/24121/15
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Шелест С.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Конституційного Суду України про визнання протиправним розпорядження, зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Конституційного Суду України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року,

У с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до Конституційного Суду України, в якому просив визнати неправомірним розпорядження Голови Конституційного Суду України від 23 квітня 2015 року №103/15 та зобов'язати відповідача змінити стосовно нього порядок визначення стажу роботи судді, необхідного для виплати щомісячної доплати за вислугу років, та застосувати до нього порядок, що діяв до 28 березня 2015 року відповідно до розпорядження Голови цього Суду від 25 січня 2012 року №18/12.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність розпорядження Голови Конституційного Суду України, на підставі якого було зменшено суддівську винагороду позивачу. При цьому, місцевий суд виходив із того, що прийняття такого рішення є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією та законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

З таким висновком суду не можна не погодитись.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 працює на посаді судді Конституційного Суду України з 21 вересня 2010 року по теперішній час.

Розпорядженням Голови Конституційного Суду України від 23 квітня 2015 року №103/15 «Про суддівську винагороду ОСОБА_2», на підставі статті 133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», статті 29 Закону України «Про Конституційний Суд України» позивачу з 28 березня 2015 року встановлено:

- посадовий оклад згідно зі штатним розписом Конституційного Суду України та Секретаріату Конституційного Суду України;

- доплату за вислугу років у розмірі 40% посадового окладу;

- доплату за науковий ступінь кандидата юридичних наук у розмірі 15% посадового окладу.

Окрім того, згідно цього розпорядження, вважається таким, що втратило чинність розпорядження Голови Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №18/12 «Про оплату праці судді ОСОБА_2.».

Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся у суд.

Фактичною підставою даного позову є те, що спірним розпорядженням зменшено розмір щомісячної суддівської винагороди внаслідок зменшення стажу роботи на посаді судді, на основі якого обчислюється щомісячна доплата за вислугу років, відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».

Як убачається із матеріалів справи, спірним розпорядженням відповідач установив, що станом на 28 березня 2015 року розмір доплати за вислугу років позивача становить 40%, виходячи із розрахунку стажу роботи 17 років 6 місяців, в той час як раніше стаж роботи для обчислення розміру цієї доплати складав 23 роки 10 місяців, а її розмір становив 50%.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 29 Закону України «Про Конституційний Суд України» судді Конституційного Суду України одержують заробітну плату та користуються іншими видами матеріального забезпечення, встановленими законами України щодо статусу суддів.

Згідно частини шостої статті 44 Закону України «Про статус суддів», в редакції, чинній на момент призначення позивача на посаду судді Конституційного Суду України, для суддів судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.

Із прийняттям Закону України «Про судоустрій і статус суддів», перелік посад, робота на яких зараховується до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років, змінився.

Так, відповідно до частини першої статті 131 цього Закону до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Разом з тим, пунктом 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» цього Закону було передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відтак, оскільки позивач призначений на посаду судді до набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів», за ним зберігся порядок визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до частини шостої статті 44 Закону України «Про статус суддів».

У зв'язку із прийняттям Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», Закон України «Про судоустрій і статус суддів» з 29 березня 2015 року викладено у новій редакції.

Положеннями статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, що діє з 29 березня 2015 року), передбачено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат, зокрема, за вислугу років.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Суддям Конституційного Суду України, які вперше призначені на посаду судді, виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі 5,5 відсотка за кожен рік роботи.

Відповідно до частини першої статті 135 Закону (у редакції, яка діє з 29 березня 2015 року) до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

При цьому, вказана нова редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не містить положень, які б установлювали особливий порядок визначення стажу роботи на посаді судді у разі, якщо його було призначено чи обрано на посаду до набрання чинності цим Законом.

З огляду на відсутність зазначених правових норм, відповідачем, спірним розпорядженням, було встановлено розмір доплати за вислугу років позивача на рівні 40%, виходячи із стажу роботи, визначеного за правилами частини першої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у новій редакції).

Однак, такі рішення й поведінка відповідача є протиправними та суперечать конституційним засадам незворотності дії норм закону в часі та недопущення звуження змісту та обсягу існуючих прав, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Цей принцип треба розуміти так, що дія нормативно-правового акта в часі починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Такий висновок викладено у рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99.

З огляду на викладене, порядок визначення стажу роботи судді, необхідний для виплати щомісячної доплати за вислугу років, на підставі норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, яка почала діяти з 29 березня 2015 року, може бути застосований виключно до суддів, призначених чи обраних на посаду після початку її дії.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що викладення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у новій редакції, у зв'язку із прийняттям Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», не є підставою для зміни порядку визначення стажу роботи судді, призначеного до прийняття відповідних змін.

До того ж, суд першої інстанції правильно зауважив на тому, що новий порядок визначення стажу роботи судді, необхідного для виплати щомісячної доплати за вислугу років, відповідач застосував вже 28 березня 2015 року, в той час як нова редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у зв'язку із прийняттям Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», набрала чинності з 29 березня 2015 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в тому, що розпорядження Голови Конституційного Суду України від 23 квітня 2015 року №103/15 є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню, як такі, що спрямовані на відновлення порушених прав та інтересів позивача.

Доводи апеляційної скарги не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи, а тому скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення слід залишити без змін на підставі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У х в а л и в:

Апеляційну скаргу Конституційного Суду України залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяС.Б. Шелест

.

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Шелест С.Б.

Пилипенко О.Є.