Справа № 817/1614/15
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Кравчук Т.О.
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"04" лютого 2016 р. Справа № 817/1614/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів: Жизневської А.В.

Малахової Н.М.,

при секретарі Жарському В.В. ,

за участю відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "30" листопада 2015 р. у справі за позовом Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення податкової заборгованості ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2015 року задоволено позов Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до місцевого бюджету податкову заборгованість в сумі 16534 (шістнадцять тисяч п'ятсот тридцять чотири) гривні 25 коп.

В апеляційній скарзі фізична особа-підприємець ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову - про відмову в задоволенні позову. Зокрема, апелянт посилається на те, що при ухваленні судового рішення судом не враховано, що податковим органом пропущено строки звернення до суду з вказаним позовом, не прийнято до уваги розгляд кримінальної справи №1715/10563/12 по обвинуваченню ОСОБА_4 в умисному ухиленні від сплати податків та не перевірено процесуального правонаступництва позивача по справі.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового законодавства фізичної особи ОСОБА_3 за період з 01.01.2008 року по 30.06.2009 року, посадовими особами податкового органу була проведена документальна планова виїзна перевірка дотримання вимог податкового законодавства фізичної особи ОСОБА_3 за період з 01.01.2008 року по 30.06.2009 року, про що складено акт перевірки №173/17-119/НОМЕР_1 від 15.10.2009 року, яким встановлено порушення ОСОБА_3 пп.9.12.1 п.9.12 ст.9, пп.7.1 ст.7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та п. «б» ст.14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», що стало підставою для донарахування податку з доходів фізичних осіб за 2008 рік у сумі 15890,75 грн., І-ІІ кв.2009 року - 726 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.10.2009 року за №/0, яким відповідачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 16616,75 грн.

За наслідками адміністративного оскарження дане податкове повідомлення-рішення було скасовано в частині нарахованого податку в сумі 82,5 грн. та відповідно прийнято нове податкове-повідомлення-рішення №/1 від 17.11.2009 року на суму 16534,25 грн.

Не погодившись з результатами адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення №/1 від 17.11.2009 року, ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом про визнання нечинним податкових повідомлень-рішень від 21.10.2009 року за №/0 та №/1 від 17.11.2009 року.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 18.10.2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2013 року, ОСОБА_3 відмовлено в позові до Державної податкової інспекції у м.Рівне про визнання нечинним податкових повідомлень-рішень. Як встановлено судом першої інстанції, згідно з даними автоматизованої систему документообігу Рівненського окружного адміністративного суду, постанова набрала законної сили 22.10.2013 року.

Також, з матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що податковим органом виставлялися податкові вимоги №1/3748 від 10.08.2009 року на суму 734,24 грн. та №2/4787 від 14.10.2009 року на суму 446,09грн., які вручені відповідачу 12.09.2009 року та 05.11.2009 року відповідно, що підтверджується відмітками у корінці даних податкових вимог.

З огляду на вищезазначене, суду першої інстанції дійшов висновків, що грошове зобов'язання ОСОБА_3 з податку на доходи фізичних осіб в сумі 16534,25 грн. узгоджене та підлягає стягненню.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаним висновком, виходячи з наступного.

На час перевірки та винесення податкового повідомлення-рішення, порядок нарахування і сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб до 01.01.2011 року визначався Законом України від 22.05.2003 року №889-IV "Про податок з доходів фізичних осіб" та Законом України "Про порядок погашення зобов"язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", після 01.01.2011 року порядок нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб - нормам Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI.

Так, згідно п.5.4. ст.5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (в редакції від 05.08.2009 року, №2181-14) податковий борг - це узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Відповідно пп.5.2.1. п. 5.2. ст..5 Закону ( в редакції від 05.08.2009 року, 2181-14) податкове зобов'язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту.

Зокрема, підпунктом 5.2.2. п.5.2 ст.5 Закону передбачено у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган невірно визначив суму податкового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству з питань оподаткування або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, такий платник податків має право звернутися до контролюючого органу із скаргою про перегляд цього рішення, яка подається у письмовій формі та може супроводжуватися документами, розрахунками та доказами, які платник податків вважає потрібне надати.

Згідно пп.5.2.3 п.5.2 ст.5 Закону ( в редакції від 05.08.2009 року, 2181-14) заява, подана з дотриманням строків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту, зупиняє виконання платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні, строк від дня подання такої заяви до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку сума податкового зобов'язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу, податкове зобов'язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті та прийняття відповідного рішення. ( Абзац підпункту 5.2.4 пункту 5.2 статті 5 змінами, внесеними згідно із Законом N 397-ІУ ( 397-15 ) від 26.12.2002 ).

Подібне визначення податкового боргу закріплено і в Податковому кодексі України від 02.12.2010 року №2755-VI , який набув чинності з 01.01.2011 року.

Підпунктом 14.1.175. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України визначено податковий борг як суму узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Днем узгодження грошового зобов'язання платника податків згідно пункту 56.17. статті 57 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI є день закінчення процедури адміністративного оскарження, яким є, зокрема, день, наступний за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк (підпункт 56.17.1. пункту 56.17. статті 56 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI).

Відповідно до п.56.18 ст.56 Податкового кодексу України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Як убачається з матеріалів справи, після отримання податкового повідомлення - рішення від 21.10.2009 року ФОП ОСОБА_3 скористалася своїм правом на адміністративне та судове оскарження, а тому грошові зобов"язання відповідача стали узгодженими лише 22.10.2013 року, після набрання законної сили постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 18.10.2010 року по справі № 2а-1682/10/1770.

Відповідно до п.4 ст.102 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

З огляду на вищезазначене, коли відповідачем не погашено самостійно податковий борг, який узгоджено 22.10.2013 року, податковий орган з дотриманням строків, звернувся до суду про стягнення грошових зобов"язань в судовому порядку, а тому є безпідставними доводи апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду з вказаним позовом.

Також, колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача на те, що право на звернення до суду з вимогами про стягнення боргу виникло у податкового органу після направлення другої вимоги №2/4787/2009 від 14.10.2009 року та перебіг строку на стягнення узгодженої суми податкового боргу почав свій перебіг 06.12.2009 року і становив один рік.

З матеріалів справи вбачається, що податковий орган звернувся до суду про стягнення узгодженого податкового боргу, який виник на підставі податкового повідомлення-рішення від 21.10.2009 року, яке прийнято на підставі акту документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового законодавства фізичної особи ОСОБА_3 за період з 01.01.2008 року по 30.06.2009 року №173/17-119/НОМЕР_1 від 15.10.2009 року.

В свою чергу, податкове-повідомлення рішення від 17.11.2009 року на суму 16 534,25грн. прийнято за результатами адміністративного оскарження рішення від 21.10.2009 року.

Однак, податкова вимога на яку посилається відповідач виставлена до складання акту перевірки (14.10.2009 року) та лише на суму 446,09 грн. в свою чергу як сума податкового боргу становить 16 534,25грн.

Згідно з пунктом 59.1. статті 59 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Разом з тим, згідно з пунктом 59.5. статті 59 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Судом першої інстанції обгрунтовано не прийнято до уваги посилання відповідача на кримінальну справу №1715/10563/12 по обвинуваченню ОСОБА_4 в умисному ухиленні від сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчинене особою, що займається підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи, яка зобов'язана їх сплачувати, що призвело до фактичного ненадходження до бюджетів коштів в особливо великих розмірах, оскільки вона не має відношення для вирішення даної адміністративної справи.

В свою чергу, у разі винесення судом вироку щодо ОСОБА_4, відповідач не позбавлена права звернутися до суду з відповідним позовом до неї в разі встановлення обставин на які вона посилається.

Пунктом 87.11 ст.87 Податкового кодексу України встановлено, що орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи.

Згідно обставин встановлених під час розгляду справи, податковий борг виник у платника податків ОСОБА_3, а тому саме з вказаного платника такий борг стягується.

Так само, є безпідставним посилання апелянта на те, що позов заявлено неналежним позивачем, оскільки не надано судом доказів щодо процесуального правонаступництва Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ ДФС Рівненській області.

Відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальне правонаступництво має місці у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи правонаступником. Однак в даному адміністративному процесі позивачем виступає Державна податкова інспекція у Рівному ГУ ДФС у Рівненській області, а тому процесуальне правонаступництво у даних відносинах не має місця.

Окрім того, при відкритті провадження у справі та розгляді справи ні у суду, а ні у відповідача не виникало сумнівів щодо належного позивача.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог, не містять фактів невірного застосування судом норм матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів не вбачає підстав, визначених ст. 202 КАС України, для скасування судового рішення.

У зв"язку з тим, що ухвалою судді Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2016 року ФОП ОСОБА_3 було зменшено розмір судових витрат при подачі апеляційної скарги та відстрочено сплату судового збору за подачу апеляційної скарги до винесення рішення по справі відповідно до вимог ст.88 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне прийняти рішення щодо стягнення несплаченого судового збору в розмірі 500 грн. з відповідача на відповідний рахунок.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "30" листопада 2015 р. без змін.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 500 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги за наступними реквізитами: 1002, найменування отримувача УДКСУ у м. Житомирі, банк отримувача ГУДКСУ у Житомирській області, МФО 811039, код ЄДРПОУ отримувача 38035726, код класифікації доходів бюджету 22030001, призначення платежу судовий збір. Код 37446362.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: А.В. Жизневська

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення виготовлено "05" лютого 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Державна податкова інспекція у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області вул. Відінська,8,м.Рівне,33023

3- відповідачу Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 АДРЕСА_1,33000

- ,