Справа № 2а-2562/12/2670
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року м. Київ К/9991/76655/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М., Рецебуринського Ю.Й., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Національного банку України про визнання дій неправомірними, скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення одноразових надбавок, премій та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2012 року і ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2012 року, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 22 лютого 2012 року звернувся в суд з позовом до Національного банку України (здійснена заміна первинного відповідача - Головного управління господарського забезпечення та організації будівництва Національного банку України згідно ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 березня 2012 року), в якому просив суд: визнати неправомірними дії щодо зміни йому первинно встановленого випробувального терміну і звільнення його з посади провідного спеціаліста відділу реєстрації нерухомого майна Головного управління господарського забезпечення та організації будівництва Національного банку України за результатами випробування 1 лютого 2012 року; скасувати накази Головного управління господарського забезпечення та організації будівництва Національного банку України від 31 жовтня 2011 року № 528-к і від 1 лютого 2012 року № 44-к; поновити його на посаді провідного спеціаліста відділу реєстрації нерухомого майна Головного управління господарського забезпечення та організації будівництва Національного банку України як такого, що витримав випробування 1 листопада 2011 року; стягнути на його користь ненараховані з 1 листопада 2011 року по день поновлення на посаді одноразові премії та надбавки до заробітної плати, встановлені нормативними актами Національного банку України, а також грошові кошти у розмірі середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 2 лютого 2012 року по день поновлення його на посаді.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2012 року, позов ОСОБА_4 в частині позовних вимог про визнання неправомірними дій Національного банку України щодо зміни позивачеві первинно встановленого випробувального терміну, скасування наказу Головного управління господарського забезпечення та організації будівництва Національного банку України від 31 жовтня 2011 року № 528-к «Про продовження випробувального терміну ОСОБА_4» - залишено без розгляду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2012 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати ухвалу та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2012 року і ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2012 року та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Національним банком України подано письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, відповідач просить таку залишити без задоволення, а вказані судові рішення - без змін.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що наказом Головного управління господарського забезпечення та організації будівництва Національного банку України від 1 серпня 2011 року № 386-к «Про призначення ОСОБА_4», на підставі заяви позивача від 25 липня 2011 року

і протоколу засідання конкурсної комісії для проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців Головного управління господарського забезпечення та організації будівництва Національного банку України від 11 липня 2011 року № 8, ОСОБА_4 призначено на посаду провідного спеціаліста відділу реєстрації нерухомого майна як такого, що пройшов за конкурсом з 1 серпня 2011 року з тримісячним випробувальним терміном.

Наказом Головного управління господарського забезпечення та організації будівництва Національного банку України від 31 жовтня 2011 року № 528-к «Про продовження випробувального терміну ОСОБА_4» позивачеві, провідному спеціалісту відділу реєстрації нерухомого майна, з метою набуття практичного досвіду роботи випробувальний термін продовжено до 1 лютого 2012 року.

Наказом Головного управління господарського забезпечення та організації будівництва Національного банку України від 1 лютого 2012 року № 44-к «Про звільнення ОСОБА_4» провідного спеціаліста відділу реєстрації нерухомого майна ОСОБА_4 звільнено з роботи 1 лютого 2012 року за результатами випробування (стаття 28 Кодексу законів про працю України).

Зі змісту зазначеного наказу вбачається, що підставою для його прийняття слугувала доповідна записка заступника начальника Головного управління господарського забезпечення та організації будівництва Національного банку України Заславського О.А. від 31 січня 2012 року, стаття 28 Кодексу законів про працю України.

Копію наказу Головного управління господарського забезпечення та організації будівництва Національного банку України від 1 лютого 2012 року № 44-к «Про звільнення ОСОБА_4» позивач отримав цього ж дня, про що свідчить його підпис під текстом наказу. Згідно з копією журналу обліку руху трудових книжок трудова книжка отримана ОСОБА_4 1 лютого 2012 року, що також підтверджується його підписом.

Позивач 22 лютого 2012 року, вважаючи своє звільнення 1 лютого 2012 року з посади провідного спеціаліста відділу реєстрації нерухомого майна Головного управління господарського забезпечення та організації будівництва Національного банку України незаконним, звернувся до суду з даним позовом. ОСОБА_4, крім іншого, оскаржує наказ Головного управління господарського забезпечення та організації будівництва Національного банку України від 31 жовтня 2011 року № 528-к «Про продовження випробувального терміну ОСОБА_4» і дії посадових осіб щодо його прийняття, з яким він був ознайомлений 31 жовтня 2011 року, про що свідчить його підпис.

Згідно з частиною 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Суди попередніх інстанцій вірно виходили з того, що позивач дізнався про порушене, на його думку, право у зв'язку з прийняттям наказу від 31 жовтня 2011 року № 528-к в день ознайомлення з цим наказом, тобто 31 жовтня 2011 року, а до адміністративного суду щодо його оскарження звернувся тільки у лютому 2012 року, тобто із пропущенням встановленого законом місячного строку звернення до суду.

Суди правильно вказали на необґрунтованість посилання ОСОБА_4, як на причину поважності пропущення строку звернення до адміністративного суду, на несвоєчасне ознайомлення з матеріалами, що стосуються проходження державної служби, та на необізнаність у порушенні його прав до того часу поки він не звернувся до кваліфікованих фахівців у галузі права.

Посилаючись на перешкоду з боку відповідача на ознайомлення з матеріалами, які стосуються проходження державної служби, ОСОБА_4 не надав жодного доказу на підтвердження цього.

За таких обставин колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із висновком судів про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_4 в частині позовних вимог про визнання неправомірними дій Національного банку України щодо зміни позивачеві первинно встановленого випробувального терміну, скасування наказу Головного управління господарського забезпечення та організації будівництва Національного банку України від 31 жовтня 2011 року № 528-к «Про продовження випробувального терміну ОСОБА_4».

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статей 26, 27 Кодексу законів про працю України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю. Строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, - шести місяців.

У статті 18 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII) закріплено, що при прийнятті на державну службу може встановлюватися випробування терміном до шести місяців.

За приписами статті 30 Закону № 3723-XII державна служба може припинятись з підстав, визначених Кодексом законів про працю України.

У статті 28 Кодексу законів про працю України визначено, що коли строк випробування закінчився, а працівник продовжує працювати, то він вважається таким, що витримав випробування, і наступне розірвання трудового договору допускається лише на загальних підставах. Якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність працівника роботі, на яку його прийнято, власник або уповноважений ним орган протягом цього строку вправі розірвати трудовий договір. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення.

Як встановлено судами, оспорюваний наказ Головного управління господарського забезпечення та організації будівництва Національного банку України від 1 лютого 2012 року № 44-к «Про звільнення ОСОБА_4» був виданий на підставі доповідної записки заступника начальника Головного управління господарського забезпечення та організації будівництва Національного банку України Заславського О.А. від 31 січня 2012 року і статті 28 Кодексу законів про працю України.

Зі змісту вказаної доповідної записки вбачається, що протягом випробувального терміну ОСОБА_4 зарекомендував себе некомпетентним працівником, який не в змозі оперативно вирішувати поставлені завдання. Працівник не зміг розібратися в оформленні документів та специфіці документообігу, угоди, які готувались працівником, потребували неодноразових виправлень, що призводило до витрачання часу. Виконання завдань щодо пошуків правовстановлюючих документів на будівлі Національного банку України постійно гальмувались, були спроби перекласти вказані завдання на інші підрозділи.

Про неналежне виконання покладених на позивача завдань свідчить також доповідна записка заступника начальника Головного управління господарського забезпечення та організації будівництва Національного банку України Заславського О.А. від 28 жовтня 2011 року, в якій зазначено, що ОСОБА_4, виконуючи роботу з підготовки проекту договору надання послуг з оцінювання нерухомого майна, що обліковується на балансі Головного управління господарського забезпечення та організації будівництва Національного банку України, з метою переоцінки основних фондів і подання його на перевірку та реєстрацію до відділу здійснення тендерних закупівель та договірних відносин, виконував завдання невчасно, без сторонньої допомоги не міг розв'язувати проблемні ситуації. Неналежне виконання цього завдання позивачем призвело до перенесення термінів укладання угоди з суб'єктом оцінки та строків виконання зобов'язань за договором.

Суди попередніх інстанцій вірно вказали на те, що при випробуванні працівник вважається прийнятим на роботу, але з умовою, що укладений з ним трудовий договір буде розірвано, якщо він не витримає випробування. Тому розірвання відповідно до статті 28 Кодексу законів про працю України трудового договору з працівником під час терміну випробування не можна визнати таким, що провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, оскільки працівник, при прийнятті на роботу та даючи згоду на випробування, фактично дає згоду і на можливість розірвання з ним трудового договору, якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність його роботі, на яку його прийнято.

Встановивши, що позивач не пройшов випробування через його невідповідність роботі, на яку його прийнято, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для розірвання відповідачем укладеного з ОСОБА_4 трудового договору, зазначивши, що при прийнятті на роботу позивач знав про встановлений йому випробувальний термін та про його продовження і погодився з такими умовами прийняття на роботу.

Крім того, суди попередніх інстанцій вірно вказали на те, що відповідач вправі вирішувати питання відповідності працівника займаній посаді та приймає рішення на наслідками роботи працівника в період строку випробування, що й відповідає меті встановлення такого випробувального терміну.

Стосовно вимоги ОСОБА_4 про стягнення з Національного банку України ненарахованих з 1 листопада 2011 року одноразових премій та надбавок до заробітної плати, встановлених нормативними актами Національного банку України, суди правильно відмітили, що позивачем твердження про невиплату йому з 1 листопада 2011 року таких доплат взагалі не обґрунтовано.

Суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_4 в частині визнання незаконним його звільнення та поновлення на посаді, не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів та встановлених обставин справи, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Ухвалу та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2012 року і ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Національного банку України про визнання дій неправомірними, скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення одноразових надбавок, премій та середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.