Справа № 815/6015/15
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6015/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу № 749 о/с від 25.09.2015р., зобов'язання поновити на посаді, стягнення невиплачених при звільненні коштів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області, в якому позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 749 о/с від 25.09.2015р. в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України;

зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області поновити ОСОБА_1 на службі в Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області;

стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за останній місяць до дати звільнення, вказаної в наказі Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 749 о/с від 25.09.2015р., а також середньомісячну заробітну плату за весь час затримки по день фактичного розрахунку і за час вимушеного прогулу;

стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області та виплатити ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за весь час вимушеного прогулу;

стягнути судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що наказом № 749 о/с від 25.09.2015р. її неправомірно звільнено з органів внутрішніх справ. Підставою звільнення позивача було не проходження випробовування в період іспитового строку. Зазначена підстава, на думку позивача, є формальною. Позивач не згодна з наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 749 о/с від 25.09.2015р. та вважає, що останній порушує її право на працю та порядок проходження служби в органах внутрішніх справ, встановлений законодавством. Зокрема, позивач зазначає, що при прийнятті на службу в органи внутрішніх справ не встановлювалось випробовувального строку, про такий строк ОСОБА_1 не повідомлялась та згоди на його встановлення не надавала. Відтак, позивач стверджує, що відповідачем порушено вимоги ч.2 ст. 6 Конституції України, ст.5 Закону України «Про міліцію». Крім того, вважаючи протиправним своє звільнення, позивач вважає за необхідне стягнути невиплачену заробітну плату, а також середньомісячну заробітну плату за весь час затримки по день фактичного розрахунку і за час вимушеного прогулу.

Відповідач проти позову заперечував, надавши письмові заперечення (а.с. 88-89), в яких зазначено, що ОСОБА_1, бажаючи проходити службу в новостворених підрозділах патрульної поліції, подала відповідні документи та пройшла тести в Одеському державному університеті внутрішніх справ. Враховуючи відсутність на той час нормативної бази для вступу до поліції, особи, які бажали в подальшому проходити службу в патрульній службі, приймались на службу до органів внутрішніх справ з випробувальним терміном і навчалися у відповідних відомчих навчальних закладах. Так само відбувалось і з позивачкою, останню було прийнято на службу в органи внутрішніх справ з 01.07.2015 р. з іспитовим строком один рік на підставі її заяви. З цього ж дня позивача було направлено на навчання до Одеського державного університету внутрішніх справ на підставі наказу №2278 о/с з метою оволодіння необхідними знаннями і спеціальними навичками для успішного виконання обов'язків з охорони громадського порядку і боротьби зі злочинністю та інших оперативно-службових завдань. В подальшому, не впоравшись з навчанням, з 22.08.2015 р. ОСОБА_1 була відрахована з числа слухачів курсів первинної професійної підготовки наказом ОДУВС №108 о/с від 22.08.2015р. Відповідач вказує, що відповідно до п.4 Положення про організацію курсів первинної професійної підготовки (спеціалізації) працівників підрозділів патрульної служби, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 276 від 16.03.2015р., при прийняті на службу особі, яка відібрана для проходження служби в підрозділах патрульної служби, у визначеному законодавством порядку присвоюється перше спеціальне звання і встановлюється іспитовий строк до одного року. Пунктом 18 цього ж Положення передбачено, що слухачі відраховуються з навчання через неуспішність (невиконання навчального плану). Відповідно до п.п. і п.63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) у зв'язку з непроходженням випробування в період іспитового строку. В результаті неналежного навчання ОСОБА_1 та не складення нею необхідних заліків (двічі) останню відраховано з курсів первинної професійної підготовки. Відповідач звертає увагу, що зазначене було безумовною підставою для її звільнення з органів внутрішніх справ у зв'язку з не проходженням іспитового терміну, адже вказаний строк встановлювався їй саме для проходження навчання.

Проте, враховуючи сімейні обставини позивача, статус вимушеного переселенця, відповідач запропонував останній подальше проходження служби безпосередньо в органах міліції, підпорядкованих ГУМВС. В зв'язку з цим позивачку було запрошено на засідання кадрової комісії ГУМВС, на якому останній на вибір запропоновано 3 вакантні посади міліціонерів обслуговуючого персоналу в районних відділах Одеської області, враховуючи відсутність необхідних навичок та підготовки для несення служби на інших посадах. Від вказаних посад ОСОБА_1 категорично відмовилась. З огляду на таку позицію позивача та враховуючи вищевикладені норми права, ГУМВС прийнято рішення звільнити позивачку наказом № 749 о/с від 25.09.2015р. зі служби у зв'язку з не проходженням випробування в період іспитового строку.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечував з підстав, викладених в письмових запереченнях.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, у зв'язку з відсутністю перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених ст.128 КАС України, та відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, справа розглянута в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області №422о/с від 06.07.2015р. ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора патрульної служби роти № 1 батальйону патрульної служби ГУМВС України області, з іспитовим строком один рік з 01.07.15р. (а.с.34, 39).

06.07.2015р. наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області №2278 о/с відповідно до положення про організацію післядипломної освіти працівників органів внутрішніх справ, затвердженого наказом МВС України

№ 219 від 05.03.2013р., з метою оволодіння необхідними знаннями і спеціальними навичками для успішного виконання обов'язків з охорони громадського порядку і боротьби зі злочинністю та інших оперативно-службових завдань, ОСОБА_1 скеровано на навчання у Одеському державному університеті внутрішніх справ (а.с. 35).

22.08.2015 р. ОСОБА_1 відрахована з числа слухачів курсів первинної професійної підготовки наказом ОДУВС №108 о/с від 22.08.2015р. (а.с. 28).

З висновку службової перевірки за фактом незадовільного складання екзамену слухачем 8-ї групи курсів первинної професійної підготовки (спеціалізації) працівників патрульної служби центру спеціалізації та підвищення кваліфікації рядовою міліції ОСОБА_1 вбачається наступне.

21.08.2015р. в 8-й групі відбувся екзамен з навчальної дисципліни «Вогнева підготовка», на якому слухач ОСОБА_1 набрала 26 балів (з 30 можливих). 22.08.2015р. відбулось перескладання даного екзамену, на якому позивачем набрано 25 балів. Таким чином, позивач не виконала вимоги Навчально-тематичного плану курсів первинної професійної підготовки (спеціалізації) слухачів патрульної служби, що згідно п.3.2.3 та п.5 Положення про організацію навчального процесу на курсах первинної професійної підготовки (спеціалізації) слухачів патрульної служби в центрі спеціалізації та підвищення кваліфікації Одеського державного університету внутрішніх справ та п.3.3 Методичних рекомендацій щодо умов та порядку оцінювання слухачів патрульної служби на курсах первинної професійної підготовки (спеціалізації) є підставою для відрахування рядової міліції ОСОБА_1 з навчання за невиконання навчального плану (а.с. 33).

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області №749 о/с від 25.09.2015р. рядового міліції ОСОБА_1 на підставі наказу ОДУВС №108 о/с від 22.08.2015р. та протоколу кадрової комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 10 від 17.09.2015р. звільнено у запас Збройних Сил за п. « 63» «ї» (у зв'язку з не проходженням випробування в період іспитового строку) (а.с. 27).

Порядок та умови проходження служби в міліції визначені Законом України «Про міліцію» та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29.07.1991 p. (далі - Положення).

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про міліцію» на службу до міліції приймаються на контрактній основі громадяни України, які досягли 18-річного віку (крім випадків, встановлених законодавством), мають повну загальну середню освіту, володіють державною мовою, здатні за своїми особистими, діловими і моральними якостями, фізичною підготовкою і станом здоров'я виконувати покладені на міліцію завдання. При прийнятті на службу до міліції може бути встановлено випробування строком до одного року. Працівники міліції складають присягу, текст якої затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про міліцію», при прийнятті на службу до міліції може бути встановлено випробування строком до одного року.

Згідно з п.3 Положення, під час прийняття на службу може бути встановлено іспитовий строк тривалістю до одного року. Особливості проходження служби в період іспитового строку визначаються МВС.

Відповідно до пп. «і» п. 63 Положення особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) у зв'язку з не проходженням випробування в період іспитового строку.

З урахуванням наведених норм, суд зазначає, що правом дострокового звільнення зі служби осіб рядового і молодшого начальницького складу у зв'язку з непроходженням випробування в період іспитового строку наділений керівник відповідного управління, в якому працювала звільнена особа, за наявності об'єктивних причин. Звільнення у зв'язку з не проходженням випробування в період іспитового строку є правом відповідача, оскільки останній підбирає собі кваліфікованих працівників для виконання завдань, які покладені державою на нього.

Як зазначалось вище, відповідач скористався правом на встановлення випробувального терміну, призначивши наказом №422о/с від 06.07.2015р. ОСОБА_1 на посаду інспектора патрульної служби роти № 1 батальйону патрульної служби ГУМВС України області, з іспитовим терміном до одного року (а.с. 34).

Суд звертає увагу, що випробувальний строк - це період часу, протягом якого роботодавець перевіряє працівника на предмет придатності до виконання його роботи. Передбачається, що в цей період часу роботодавець буде тим чи іншим способом спостерігати за професійними діями працівника, а також іншими аспектами його робочої діяльності.

За змістом пунктів 10, 11 зазначеного вище Положення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Відповідно до абз. 4 п. 21 Положення особи рядового і начальницького складу зобов'язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників. Направлення для проходження служби за межами республіки здійснюється за згодою працівника в порядку, встановленому законодавством.

Суд наголошує на тому, що підставою звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ стало не порушення нею службової дисципліни, а не проходження випробування у встановлений річний строк.

При цьому, судом враховано, що необхідність встановлення іспитового строку при прийнятті на посаду позивача викликана особливістю порядку комплектування підрозділів патрульної служби, специфікою завдань, які ставляться перед підрозділами патрульної служби. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідач має середню спеціальну освіту, у 2013 році закінчила Донецький економіко-правовий технікум імені М.П.Балліна (спеціальність «Економіка і підприємництво», освітньо-кваліфікаційний рівень вищої освіти - молодший спеціаліст). Водночас, в Збройних Силах України ОСОБА_1 не служила, на службі в органах внутрішніх справ раніше ніколи не перебувала (а.с. 39).

Згідно довідки № 5105/000300 від 21.10.2014р. про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, ОСОБА_1 разом з двома неповнолітніми дітьми перемістилась з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) до м. Одеси (а.с. 8).

Як вбачається з матеріалів справи, вищезазначене враховано відповідачем під час вирішення питання щодо проходження служби позивачем в органах внутрішніх справ. Так, згідно протоколу кадрової комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області №10 від 17.09.2015р., відповідач, враховуючи сімейні обставини позивачки, статус вимушеного переселенця, запропонував останній подальше проходження служби безпосередньо в органах міліції, підпорядкованих ГУМВС, в зв'язку з чим останній на вибір запропоновано 3 вакантні посади міліціонерів обслуговуючого персоналу в районних відділах Одеської області. Як зазначено відповідачем, ці посади були обрані з урахуванням відсутності у позивачки необхідних навичок та підготовки для несення служби на інших посадах. Однак, від даних посад ОСОБА_1 відмовилась (а.с.36).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ № 749 о/с від 25.09.2015р. є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню.

Порушень порядку звільнення ОСОБА_1 судом не встановлено. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги про поновлення останньої на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають через відсутність правових підстав.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача невиплачених коштів при її звільненні суд дійшов висновку, що вони підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 2 п. 13 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України за № 2 від 06.03.2008р. "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються положення, встановлені спеціальними законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то необхідно субсидіарно застосовувати законодавство про працю, зокрема КЗпП України.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідачем на вимогу суду надано довідку щодо середньої заробітної плати за два місяці № 91 від 28.01.2016р., а саме 4798,96 грн. (за період липень та серпень 2015р.).

Водночас, як встановлено судом та протилежного не доводилось та не підтверджувалось належними та допустимими доказами відповідачем, не зважаючи на те, що ОСОБА_1 звільнено 25.09.2015р., останній не виплачено заробітну плату за останній місяць перед звільненням (вересень). На підтвердження зазначеного та відсутності зарахування коштів по заробітній платі позивачем надано виписку по картці/рахунку НОМЕР_1.

Враховуючи наведене, судом встановлено, що кошти належні позивачу при її звільненні не були виплачені. Представник відповідача не заперечував щодо цього та не довів протилежного.

Згідно ст.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 98.02.1995р., цей порядок застосовується серед іншого у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться, виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно п.5 вказаного Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

З довідки Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 91 від 28.01.2016р. вбачається, що за два місяці, що передували звільненню позивача, зокрема: липень та серпень 2015р., середньомісячне грошове забезпечення позивача складає 2399,48 грн. Виходячи з наведеного, середньоденне грошове забезпечення позивача складає 119,97 грн.

Враховуючи, що позивачу не виплачено заробітну плату за період з 01.09.2015р. по 25.09.2015р. (19 робочих днів), беручи до уваги, що середньоденне грошове забезпечення позивача складає 119,97 грн., відповідач повинен виплатити на користь позивача невиплачену заробітну плату у розмірі 2279,50 грн. (19х119,97=2279,50).

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ч. 5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Судом встановлено, що трудова книжка станом на момент розгляду справи судом перебуває в позивача. Так, в матеріалах справи наявна копія розписки позивача, з якої вбачається, що ОСОБА_1 29.09.2015р. (тобто в день звільнення) отримано трудову книжку та витяг з наказу № 749 о/с від 25.09.2015р. (а.с. 30).

Судом не встановлено, що Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області затримувалась трудова книжка позивача, що виключає відповідальність роботодавця за ч. 5 ст. 235 КЗпП України, яким передбачено що, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

За таких обставин, беручи до уваги, що підстави для поновлення позивача на посаді відсутні, вини відповідача щодо затримки видачі трудової книжки не встановлено, враховуючи відсутність підстав для стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Виходячи з вищевикладеного, відповідачами доведено суду правомірність оскаржуваних позивачем наказів.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71, 86, 128, 159-164, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу № 749 о/с від 25.09.2015р., зобов'язання поновити на посаді, стягнення невиплачених при звільненні коштів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за останній місяць до дати звільнення, вказаної в наказі Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 749 о/с від 25.09.2015р., у розмірі 2279,50 грн. (дві тисячі двісті сімдесят дев'ять гривень 50 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: Г.П. Самойлюк