Справа № 802/4045/15-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 січня 2016 р. Справа № 802/4045/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Альчука Максима Петровича,

за участю секретаря судового засідання: Щербацької О.С.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

представника третіх осіб: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_4

до: реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6

про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_4 з адміністративним позовом до реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання протиправним та скасування рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 з гаражем в дворі будинку. Вказане майно позивач набула на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04.08.2010 року, укладеного з попереднім власником ОСОБА_7, який зареєстрований приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 Під час зясування питання щодо обсягу прав на земельну ділянку під гаражем, який перейшов до неї внаслідок договору купівлі-продажу, позивач дізналась про те, що земельна ділянка, на якій розміщено гараж, перебуває у спільній частковій власності у третіх осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Також, позивачу стало відомо, що підставою для реєстрації права власності за третіми особами на вказану земельну ділянку стало рішення державного реєстратора реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області № 12607910 від 23.04.2014 року. На думку позивача, дане рішення порушує її права, що і стало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та надала суду пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви.

Представник відповідача в судовому засіданні не погодився із заявленими позовними вимогами. Зазначив, що державний реєстраторі при вчинені дій діяв згідно нормам чинного законодавства, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Представник третіх осіб в судовому засіданні також не погодився із заявленими позовними вимогами з мотивів, викладених в наданих суду письмових запереченнях (а.с. 40-42). Крім того, зазначив, реєстраційні дії вчинені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири укладеного між ОСОБА_7 (за договором - Продавець) та ОСОБА_4 (за договором - Покупець) від 04.08.2010 року (а.с. 8) Покупець набула у власність квартиру під номером 3, з приналежним до неї гаражем літ "Б" та погребом літ "п/Б" в дворі будинку, розташованому в місті Вінниці по вулиці Пушкіна, в житловому будинку під номером 19. Договір зареєстрований приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру правочинів (а.с. 9).

27.10.2015 року позивач звернулась з листом (а.с. 11) до начальника управління Держгеокадастру у м. Вінниці в змісті якого містилось прохання надати відомості, яке право перейшло їй від попередніх власників (користувачів) з гаражем літ "Б" та погребом літ "п/Б" в дворі будинку 19 в місті Вінниці по вулиці Пушкіна з набуттям права власності чи права користування на земельну ділянку, та які дії вчиняти, щоб в подальшому виготовити правовстановлюючі документи.

Листом від 10.11.2015 року (а.с. 12-13) управління Держгеокадастру у м. Вінниці проінформувало позивача, що її квартира є частиною багатоквартирного будинку, прибудинкова територія якого не розділялась і не передавалась у приватну власність всім власникам будинку чи комусь окремо на той час. Тобто, багатоквартирний будинок розташований на земельній ділянці комунальної власності територіальної громади міста. З огляду на подані документи, до неї перейшло право власності лише на майно, тобто, на квартиру і господарські будівлі, оскільки у попереднього власника були відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку.

Разом з тим, 06.11.2015 року позивач отримала інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 47114195 (а.с. 14), зміст якої свідчить про те, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЗ № 455324 від 04.12.2008 року (а.с. 15), земельна ділянка під будинком № 13, по вулиці Пушкіна, в місті Вінниці, перебуває у спільній частковій власності у ОСОБА_6 (1/2) та у ОСОБА_5 (1/2). Також змісту вказаної інформаційної довідки свідчить, що підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на вказану земельну ділянку було рішення державного реєстратора реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області ОСОБА_9 № 12607910 від 23.04.2014 року.

Під час розгляду справи судом встановлено, що постановою Вінницького окружного адміністративного суду у справі № 2-а-3467/10/0270 за позовом ОСОБА_7 (відчужувач квартири і господарських будівель) до державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" в особі Вінницької регіональної філії, третіх осіб на стороні відповідача ОСОБА_6 та ОСОБА_5, про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії, адміністративний позов задоволено частково, а саме: скасовано реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку від 04.12.2008 року серії ЯЗ № 455324, зареєстрованого за № 34 за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності по 1/2 частки та зобовязано внести відповідний запис про скасування в книгу записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Постанова суду першої інстанції була залишена без змін як апеляційним судом (ухвала від 08.08.2012 року (а.с. 19-20), так і судом касаційної інстанції (ухвала від 02.04.2014 року (а.с. 21-22) та набрала законної сили 8.08.2012 року.

На виконання вказаної постанови суду, управління Держкомзему у м. Вінниці Вінницької області скасувало реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 455324, зареєстрований за № 34 від 04.12.2008 року, що підтверджується листом від 04.10.2012 року № 2227 (а.с. 23).

Разом з тим, судом встановлено, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 455324 від 04.12.2008 року, зареєстрований за № 34, виданий на підставі рішення третейського суду від 16.07.2008 року (а.с. 87).

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_7 зверталась до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення третейського суду від 16.07.2008 року, на підставі якого виданий державний акт серії ЯЗ № 455324 від 04.12.2008 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.10.2009 року у справі № 2-2965/09 позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_10, постійно діючого третейського суду при товарній біржі "Південнобузька", про скасування рішення третейського суду від 16.07.2008 року у справі № 1-270/08, залишено без задоволення (а.с. 43-44).

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 11.02.2010 року (а.с. 45-46) рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.10.2009 року у справі № 2-2965/09 залишено без змін.

Верховний суд України ухвалою від 12.04.2010 року відмовив ОСОБА_7 у відкритті касаційного провадження.

Вирішуючи спір по суті суд визнає заявлені вимоги позивача обґрунтованими виходячи з наступного.

Згідно з приписами ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-ІV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч. 2 ст. 3 Закону № 1952-ІV).

Державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобовязаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом (ч. 5 ст. 3 Закону № 1952-ІV).

Так як підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_6, був державний акт серії ЯЗ № 455324 від 04.12.2008 року, слід звернути увагу на порядок його реєстрації, який існував до 2013 року.

Відповідно до приписів ч.ч. 1 та 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції чинній на дату видачі державного акту, систему органів державної реєстрації прав складають центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, створена при ньому державна госпрозрахункова юридична особа з консолідованим балансом (центр державного земельного кадастру) та її відділення на місцях, які є місцевими органами державної реєстрації прав.

Держателем Державного реєстру прав є центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Відповідно до ст. 202 Земельного кодексу України, в редакції чинній на момент видачі державного акту, державна реєстрація земельних ділянок, здійснюється у складі державного реєстру земель.

Державний реєстр земель складається з двох частин:

а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок;

б) поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

Таким чином, завдання реєструвати права власності щодо земельної ділянки покладались на органи земельних ресурсів.

В контексті наведеного, слід звернути увагу на приписи ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України, в редакції чинній на момент видачі державного акту, відповідно до якої право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державна реєстрація.

Таким чином, законодавець для виникнення права власності передбачив дві обовязкові умови - це наявність державного акту та його державна реєстрація.

Як вже було встановлено судом, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 30.09.2010 року у справі № 2-а-3467/10/0270, реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку від 04.12.2008 року серії ЯЗ № 455324 скасовано.

В силу ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обовязковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватись в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що право власності на земельну ділянку у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 припинилось.

Під час дослідження інвентаризаційних справ № 3986 на квартиру АДРЕСА_1 та № 1587 на будинок № 13 (11,13,15, 17) по вул. Пушкіна у м. Вінниці, копії документ із з яких долучені до судової справи, правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку та інше розташоване на ній нерухоме майно за третіми особами судом не встановлено.

Крім того, слід зазначити, в силу п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону № 1952-ІV, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Важливо звернути увагу на п. 8-1 ч. 2 ст. 9 Закону № 1952-ІV, яким визначено, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного, на момент оформлення права, законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобовязані, безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема, щодо оформлених речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.

Частиною 4 ст. 9 даного Закону визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Поряд з цим слід зазначити, що Указом Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 9.12.2010 року № 1085/2010 постановлено утворити Державне агентство земельних ресурсів України, реорганізувавши Державний комітет України із земельних ресурсів.

Пунктом 5 вказаного Указу встановлено, що міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, що утворюються шляхом реорганізації інших центральних органів виконавчої влади, є правонаступниками органів, які реорганізуються.

Указом Президента України «Про Державне агентство земельних ресурсів України» від 8.04.2011 року № 445/2011 затверджено Положення про Державне агентство земельних ресурсів України та установлено, що останнє є правонаступником Державного комітету України із земельних ресурсів, у тому числі за укладеними міжнародними договорами України, стороною в яких є Державний комітет України із земельних ресурсів.

Важливо звернути увагу на прикінцеві положення Закону України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року.

Так, відповідно до п. 4 Прикінцевих положень вказаного Закону, у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні, зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження), підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення.

Відповідно, відомості про земельну ділянку кадастровий номер :02:055:0057 було перенесено з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру, а відповідно і інформація про скасування реєстрації вищевказаного державного акту за рішенням суду.

Розпорядником такої інформації на чає вчинення дій реєстратором було управління Держземагенства у м. Вінниці Вінницької області.

Таким чином, державний реєстратор при вчиненні дій щодо реєстрації прав за ОСОБА_5 та ОСОБА_6, користуючись правами на наданими йому п. 8-1 ч. 2 ст. 9 Закону № 1952-ІV мав би витребувати у територіального органу Держземагенства відомості щодо вказаної земельної ділянки та врахувати їх при винесені оскаржуваного рішення, відповідно і відмовити у проведені такої реєстрації. Не вчинення таких дій реєстратором вказує на те, що останній діяв не у спосіб визначений спеціальним Законом.

Суд ставиться критично до посилань третіх осіб на ту обставину, що документ, який підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно є чинним, у встановленому законом порядку не скасований, тому у державного реєстратора не було жодних підстав для відмови у проведенні державної реєстрації, оскільки, дійсно, документ на підставі якого видано державний акт на право власності на земельну ділянку від 04.12.2008 року серії ЯЗ № 455324, а саме рішення третейського суду від 16.07.2008 року, є чинним, однак, сам державний акт на право власності на земельну ділянку від 04.12.2008 року серії ЯЗ № 455324 скасований у передбачений чинним законодавством спосіб та порядок, а тому, державний реєстратор мав достатньо підстав для відмови у проведенні державної реєстрації.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем не вжито всіх залежних від нього заходів для виконання положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та не спростовано заявлених позовних вимог, а відтак адміністративний позов слід задовольнити.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області № 12607910 від 23 квітня 2014 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:055:0057, розташовану у м. Вінниці по вул. Пушкіна, 13.

Стягнути на користь ОСОБА_4 (ідент. номер НОМЕР_1) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 487,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Альчук Максим Петрович