Справа № 804/7038/15
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2015 р. Справа № 804/7038/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України в Дніпропетровській області, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості по заробітній платі, -
На виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 17 березня 2015 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України в Дніпропетровські області, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості по заробітній платі.
26.05.2015 року ухвалою судді Лозицької І.О. роз'єднано в окремі провадження справи за позовами, зокрема, ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України в Дніпропетровській області, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості по заробітній платі.
В подальшому, у зв'язку з припиненням повноважень судді Лозицької І.О., справу передано на розгляд судді Єфановій О.В.
Так, позивач з урахуванням уточнень до позову від 28 квітня 2009 року, просить:
- визнати дії Держави України в особі Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, які виразилися у недофінансуванні Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області в частині потреб на заробітну плату судді ОСОБА_2. та невірному нарахуванню заробітної плати судді Жовтоводського міського суду ОСОБА_2. - неправомірними;
- стягнути з Державної судової адміністрації на користь ОСОБА_2 - 284430 грн. 37 коп.;
- зобов'язати Державну судову адміністрацію в особі ТУ ДСА України в Дніпропетровській області з 01.04.2009 року проводити нарахування заробітної плати ОСОБА_2 виходячи з посадового окладу - 5 625 грн. 50 коп. та проводити підвищення посадових окладів у разі збільшення встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати;
- зобов'язати Державну судову адміністрацію в особі ТУ ДСА України в Дніпропетровській області з 01.04.2009 року проводити ОСОБА_2 нарахування надбавки за вислугу років у відповідності з його стажем роботи виходячи з загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, тобто у відповідності до ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів»;
- зобов'язати Міністерство Фінансів України закласти необхідні кошти в Державний бюджет України на поточний рік;
- зобов'язати Державне казначейство України провести видатки з Державного бюджету України на користь Держаної судової адміністрації за програмою «Виконання рішень судів на користь суддів» для виконання судового рішення.
В обґрунтування позову зазначено, що заробітна плата судді складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших виплат. Таким чином, премії та інші виплати є складовою частиною заробітної плати судді.
Відповідно до Указів Президента України №584/95 від 10.07.1995 р. «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», №856 від 19.09.1996 р. «Про додаткові заходи щодо матеріального забезпечення суддів», №220/2002 від 05.03.2002 р. «Про деякі заходи матеріального забезпечення суддів у зв'язку із додатковим навантаженням», №642/2004 р. від 11.06.2004 р. «Про внесення змін до деяких Указів Президента України», №46/2006 від 21.01.2006 р., позивачу не було виплачено жодної надбавки, які передбачалися вищевказаними Указами, а саме до 01.01.2006 року, окрім надбавки, передбаченої Указом Президента України №856/96 від 10.07.1996 р., яка виплачувалась, але не в повному обсязі.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №39 від 21.01.1993р. «Про умови оплати працівників суду» та постанови Кабінету Міністрів України №2288 від 13.12.1999 р. «Про впорядкування умов праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів», на думку позивача, фонд преміювання повинен був утворюватися у кратному співвідношенні до місячного фонду заробітної плати, яка включає у себе не тільки посадовий оклад судді, але й інші надбавки, та з огляду на те, що за період часу з 01.07.1995 р. по 01.01.2006 року позивач недоотримував належну йому заробітну плату, преміювання судді також проводилося відповідачами не в повному розмірі.
Позивач вважає, що Міністерство фінансів України та Державне казначейство України, починаючи з 01.07.1995 року не фінансувало належним чином Міністерство юстиції України та його управління на місцях, зокрема, в Дніпропетровській області, а потім Державну судову адміністрацію України та її управління на місцях.
Відповідно до п. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків; понад 5 років - 15; понад 10 років - 20; понад 15 років - 25; понад 20 років - 30; понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
Пунктом 61 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» змінено слова «загальної суми щомісячного заробітку» словами «посадового окладу». У зв'язку із прийняттям таких змін з 01.01.2008 року ТУ ДСА України в Дніпропетровській області стало проводити нарахування вислуги років позивачу виходячи з їх посадового окладу, без урахування надбавок, що призвело до зменшення розміру заробітної плати.
Пунктом 2 рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року по справі №10-рп вищевказані зміни до Закону України «Про статус суддів» визнані такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними).
Станом на 28.05.2005 року вислуга років судді ОСОБА_2. стала дорівнювати 25 років, що давало йому право на отримання відповідно надбавки до заробітної плати у розмірі 40 відсотків. Але за період часу з 28.05.2005 року по 31.12.2007 року йому виплачувалась надбавка за вислугу років у розмірі 30 відсотків, що призвело до утворення заборгованості.
Крім того, відповідно до абзацу 4 ст. 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10.07.1995 року за № 584/95 судді звільнені від сплати прибуткового податку. У зв'язку з набранням чинності з 01.01.2004 року Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», який передбачає лише соціальні пільги по сплаті вказаного податку, протягом періоду часу з 01 січня 2004 року по 01 квітня 2009 року з нарахованої суддям заробітної плати було утримано податок з доходів фізичних осіб. Позивач вважає, що вказаний податок за зазначений період повинен бути стягнутий з Державного бюджету України на його користь.
Згідно ч. 2 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Постановою Кабінету Міністрів України № 514 від 30 червня 2005 року встановлений посадовий оклад Голови Верховного Суду України в розмірі 15 розмірів мінімальної заробітної плати. Зазначена постанова набрала чинності з 01 червня 2005 року, отже із вказаної дати посадові оклади суддів не могли бути меншими від 50 відсотків окладу Голови Верховного Суду України. 30 червня 2005 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №514 «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного суду України», якій була надана зворотна дія в частині і згідно якої зазначеним в постанові особам були підвищені посадові оклади та встановлені відповідні системи оплати їх праці. Що ж стосується суддів загальних судів, то лише 03 вересня 2005 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №865 «Про оплату праці суддів», якою підвищив їм посадові оклади пропорційно до окладів Голови та заступників Голови Верховного Суду України, ввівши її в дію (п. 5 Постанови) лише з 01.01.2006 року. Постановою Вищого адміністративного Суду України від 16.05.2007 року за позовом ОСОБА_10 до Держави Україна було визнано п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці суддів» незаконним та допущено поворот виконання цієї постанови, з визнанням того, що вона підлягає застосував одночасно з постановами КМУ України від 30.06.2005 року №513 та №514 з питань оплати праці керівників судів, тобто з 01.06.2005 року. Враховуючи, що суддям Жовтоводського міського суду за період часу з 01.06.2005 року по 01.01.2006 року посадові оклади пропорційно до окладів Голови, заступників Голови Верховного Суду України підвищено не було, а відповідно, не було зроблено і перерахунок заробітної плати та довічного грошового утримання, позивач вважає, що недоплачена сума підлягає стягненню на його користь.
Окрім того, постановою Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2007 року за позовом ОСОБА_11 до Держави Україна було визнано протиправним та скасовано п. 4-1 постанови Кабінету Міністрів України №865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці суддів», який передбачав, що розмір посадових окладів, передбачених самою постановою встановлюється виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не проводиться.
З огляду на зазначене рішення, Державна судова адміністрація України мала переглянути посадові оклади позивачів і привести їх у відповідність до встановлених Законами України «Про державний бюджет України на 2006 рік», «Про державний бюджет України на 2007 рік», «Про державний бюджет України на 2008 рік» та «Про державний бюджет України на 2009 рік» мінімальних заробітних плат, але не зробила цього, що також призвело до недоотримання позивачем заробітної плати.
Також, ст. 34 Закону України «Про оплату праці» передбачила обов'язок роботодавця виплачувати працівнику компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із несвоєчасною її виплатою.
Порядок виплати такої компенсації проводиться у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року № 159 «Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати». З огляду на зазначені нормативні акти позивач вважає, що з відповідачів також слід стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати.
На думку позивача, стягнення недоплаченої заробітної плати та грошової компенсації повинні бути проведені з Державної судової адміністрації, Міністерство Фінансів України повинно бути зобов'язано закласти необхідні кошти в Державний бюджет України на поточний рік, а Державне казначейство України повинно бути зобов'язане провести видатки з Державного бюджету України, передбачені ДСА України за програмою «Виконання рішень судів на користь суддів».
Державна судова адміністрація України надала заперечення в яких зазначила, що всі виплати позивачу здійсненні у відповідності до вимог діючого на той момент законодавства та з урахуванням всіх складових грошового забезпечення судді.
Міністерство фінансів України надало суду заперечення на позовну заяву, в якому просило відмовити в задоволені позовних вимог та зазначило, що згідно статті 120 Закону України «Про судоустрій України» від 07 лютого 2002 року №3018-ІІІ, з 01 січня 2003 року головним розпорядником коштів, передбачених в Державному бюджеті на утримання судів загальної юрисдикції, є Державна судова адміністрація України, яка несе відповідальність за фінансове забезпечення діяльності кожного суду.
Сторони в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Що стосується належного повідомлення позивача, то на адресу суду повернувся конверт з повісткою за спливом терміну зберігання. Проте суд вважає за можливе застосувати принцип доступу до правосуддя, врахувати заяву про розгляд справи за відсутності позивача, подану у 2010 році.
Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Таким чином, суд ухвалив розглянути справу без участі сторін відповідно до положень ст.128 КАС України в письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, 02 квітня 1998 року вперше призначений суддею Жовтоводського міського суду, з 13 квітня 2001 року призначений заступником голови Жовтоводського міського суду. Згідно із постановою Верховної Ради України №1018-IV від 19.06.2003 року обраний суддею безстроково.
Відповідно до наказу ТУ ДСА в Дніпропетровській області «Розпорядження про допуск посадових осіб до таємних відомостей за узгодженням допуску зі Службою Безпеки України у Дніпропетровській області та встановлення відповідної надбавки» № 5-А від 02.01.2003 року ОСОБА_2 допущено до таємних відомостей та робіт і встановлено йому з 02.01.2003 року щомісячну надбавку до посадового окладу у розмірі 15 %.
На підставі рішення кваліфікаційної комісії суддів загальних судів Дніпропетровського апеляційного округу від 02 березня 2007 року наказом голови Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області № 10-К від 16 березня 2007 року ОСОБА_2 присвоєно другий кваліфікаційний клас судді з 02 березня 2007 року.
Так, відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, Конституція і закони України повинні гарантувати незалежність і недоторканість суддів (частина перша статті 126 Конституції), а згідно з частиною першою статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.
Згідно частини першої статті 44 Закону України "Про статус суддів" (чинний на час виникнення спірних відносин) заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.
Відповідно до частини другої цієї ж правової норми розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.
Тобто, згідно з цією нормою гарантований мінімальний посадовий оклад судді не може бути меншим встановленого статтею 44 Закону в співвідношенні до окладу Голови Верховного Суду України. Недодержання цього принципу, є порушенням конституційного права суддів на отримання заробітної плати не нижче, від визначеної законом, та порушенням конституційних гарантій щодо незалежності та недоторканності суддів.
Так, Кабінет Міністрів України 30 червня 2005 року прийняв постанову №513 "Про оплату праці Голови та заступників Голови Конституційного Суду України" та постанову №514 "Про оплату праці Голови та заступників Голови Верховного суду України", якими підвищив оклади, зокрема, Голові Конституційного суду України та Голові Верховного суду України.
Однак, Кабінет Міністрів України допустив бездіяльність, оскільки не привів посадові оклади суддів у відповідність з вимогами статті 44 Закону України "Про статус суддів".
3 вересня 2005 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №865 "Про оплату праці суддів", якою підвищено суддям посадові оклади пропорційно до окладів голів названих судів, та було затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками, визначено умови преміювання.
Незважаючи на вказане, Кабінет Міністрів України, припинивши свою бездіяльність, не усунув порушення вимог частини другої статті 44 Закону України "Про статус суддів" і не привів оклади суддів усіх судів України до встановленого цією нормою співвідношення, одночасно з окладами Голови Верховного Суду України та Голови Конституційного суду України, а саме з 1 червня 2005 року, оскільки надав постанові від 3 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці суддів" чинності з 1 січня 2006 року.
Тому, суд приходить до висновку щодо зобов'язання Державної судової адміністрації України нарахувати та виплатити недоотриману суму заробітної плати позивачу з 01 червня 2005 року по 1 січня 2006 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці суддів", яка підлягає застосуванню з 01 червня 2005 року згідно постанови Вищого адміністративного суду України від 16.05.2007 року, якою визнано пункт 5 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 "По оплату праці суддів" незаконним, допущено поворот виконання постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 "По оплату праці суддів", визнано, що вона підлягає застосуванню одночасно з постановами Кабінету Міністрів України від 30 червня 2005 року №513 та №514 з питань оплати праці керівників судів, тобто з 1 червня 2005 року. Вищевказана постанова Вищого адміністративного суду України набрала законної сили та є обов'язковою для виконання.
Суд зазначає, що порушення прав позивача виявлено у невчинені дій відповідачами, тобто в бездіяльності центральних органів виконавчої влади щодо здійснення фінансування, виплати та перерахунку заробітної плати позивачу.
В порушення вимог ст. ст. 20, 21 Бюджетного кодексу України, Державна судова адміністрація України, як головний розпорядник бюджетних коштів та учасник бюджетного процесу, не звернулася з бюджетним запитом до Міністерства фінансів України для подальшої підготовки пропозицій до Кабінету Міністрів України при розробленні проекту Державного бюджету України, чим порушено принцип відповідальності учасника бюджетного процесу, яким передбачено, що кожен учасник бюджетного процесу несе відповідальність за свої дії або бездіяльність на кожній стадії бюджетного процесу.
Суд зазначає, що нездійснення перерахунку коштів позивачеві, необхідно розглядати як відмову державного органу у реалізації його права, яка обумовлена юридичною значущістю та негативними наслідками для позивача, оскільки не надає і не визнає за собою суб'єктивного права позивача на реалізацію конституційної гарантії та охоронюваних правовідносин з приводу отримання від держави соціальних послуг, а також реалізації особою свого абсолютного права.
Відповідачами не вчинено відповідних дій щодо фінансування та виплати заборгованості, а тому спірні правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання невиплачених сум заробітної плати суддею, основані на принципі юридичної визначеності, який не дозволяє державі посилатися на відсутність коштів при реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, створюючи при цьому ситуацію правової невизначеності держави стосовно джерела фінансування.
Відповідно до ст. 44 Закону України "Про статус суддів" розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50% його окладу. 30.06.2005 року за № 514 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову "Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України", якою встановлено, що посадовий оклад Голови Верховного Суду України становить п'ятнадцять розмірів мінімальної заробітної плати. Дана Постанова КМУ вступила в силу 1 червня 2005 року. Таким чином, з вказаної дати оклади суддів не могли бути меншими від 50% окладу голови Верховного Суду України.
Статтею 83 Закону України "Про Державний Бюджет України на 2005 рік" встановлено наступні розміри мінімальної заробітної плати з 1.01.2005 року - 262 грн. на місяць, з 1.04.2005 року - 290 грн. на місяць, з 1.07.2005 року - 310 грн. на місяць, з 1.09.2005 року по 1.01.2006 року - 332 грн. на місяць.
Відповідно до Постанови КМУ № 514 від 30.06.2005 року посадовий оклад Голови Верховного Суду України складав з 1.06.2005 року - 4350 грн. (15*290), з 1.07.2005 року - 4 650 грн. (15*310), з 1.09.2005 року по 1.01.2006 рік - 4 980 грн. (15*332). З встановленням нових посадових окладів Голові Верховного Суду України з 1.06.2005 року по 1.01.2006 року, КМУ не виконано вимоги ч.2 ст. 44 Закону України "Про статус судців", так як не визначено посадові оклади для суддів Верховного Суду України, Вищих Спеціалізованих Судів, апеляційних і місцевих судів України, які повинні були складати з 1.06.2005 року - 2175 грн., з 1.07.2005 року по 1.09.2005 року - 2325 грн., з 1.09.2005 року по 1.01.2006 року - 2490 грн. При прийнятті Постанови про посадові оклади Голови Верховного Суду України, КМУ не врахував дії частини 2 статті 44 Закону України "Про статус суддів" і це виправлено лише Постановою КМУ № 865 від 3.09.2005 року "Про оплату праці суддів", але введена в дію лише з 1.01.2006 року .
Згідно статті 44 Закону України №2862-XII від 15 грудня 1992 року "Про статус суддів" на період червень-грудень 1995 року діяла наступна редакція:
1.Заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.
2.Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.
4. Суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах:
при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
5.Суддям надається щорічна відпустка тривалістю 30 робочих днів з наданням додаткового посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.
Крім того, на той час діяла Постанова КМУ №2288 від 13 грудня 1999 року (яка втратила чинність стосовно працівників, схеми посадових окладів яких затверджені Постановою КМУ №268 від 09.03.2006р.) "Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів".
Відповідно до пункту 2 територіальним управлінням ДСА України в Дніпропетровській області суддям було встановлено доплату за суміщення вакантних посад та преміювання (відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи в межах фонду преміювання) у розмірі 25% від загальної суми окладу, надбавки за кваліфікаційний клас, надбавки за інтенсивність, надбавки за секретність, надбавки за вислугу років.
При розрахунку застосовано інформацію:
Суддя ОСОБА_2.- заступник голови, суддя з 2 квітня 1998 року.
7 років плюс інша служба - 30 % вислуга.
Наказом голови суду позивачу встановлено 40% .
По довідці ТУ ДСА - 30% і фактично на рахунок щомісячно з 30%.
У позові позивач зазначає, що бухгалтерія неправильно визначала процент вислуги років, тому суд у розрахунок бере 40%, які йому почали платити з 1 січня 2006 року.
3 кваліф. Клас. Президентські надбавки по 50%. Премія 25%.
мінімальна заробітна плата - 310 грн.
Вид нарахуваньднінарахованоперерахунокрізниця
надбавка за вислугу років 313,071079,55
Президентська надбавка 347,85
надбавка УП 584 347,85
суміщ. Вакант. посади 31,6131,61
Всього 2150,843810,031659,19
липень 2005 року - відпустка
мінімальна заробітна плата - 310 грн.
Вид нарахуваньднінарахованоперерахунокрізниця
надбавка за кваліфікаційний клас 325325
надбавка за вислугу років 347,851199,50
Президентська надбавка 386,50
надбавка УП 584 386,50
суміщ. Вакант. посади 35,1235,12
премія до свята - Дня незалежності 2355
Всього 4744,814233,37- 511,44
мінімальна заробітна плата - 332 грн.
Вид нарахуваньднінарахованоперерахунокрізниця
надбавка за кваліфікаційний клас 325325
надбавка за вислугу років 347,851275,40
Президентська надбавка 386,50
надбавка УП 584 386,50
суміщ. Вакант. посади 35,1235,12
Додатковий оклад до відпустки
премія до свята - Дня юриста 2354,69
Всього 4744,504499,02- 245,48
мінімальна заробітна плата - 332 грн.
Вид нарахуваньднінарахованоперерахунокрізниця
надбавка за кваліфікаційний клас 325325
надбавка за вислугу років 347,851275,40
Президентська надбавка 386,50
надбавка УП 584 386,50
суміщ. Вакант. посади 35,1235,12
Додатковий оклад до відпустки 4482490
Всього 2934,436989,024054,59
мінімальна заробітна плата - 332 грн.
Вид нарахуваньднінарахованоперерахунокрізниця
надбавка за кваліфікаційний клас 325325
надбавка за вислугу років 347,851275,40
Президентська надбавка 386,50
надбавка УП 584 386,50
суміщ. Вакант. посади 35,1235,12
премія до свята - Дня працівників суду 1120,90
мінімальна заробітна плата - 332 грн.
Вид нарахуваньднінарахованоперерахунокрізниця
надбавка за кваліфікаційний клас 325325
надбавка за вислугу років 25% 347,851275,40
Президентська надбавка 386,50
надбавка УП 584 386,50
суміщ. Вакант. посади 35,1235,12
премія до свята - до Нового року 1120,90
Стосовно позовних вимог про донарахування довічного грошового утримання ОСОБА_2 за період з 1 червня по 31 грудня 2005 року, суд вважає за необхідне в цій частині відмовити, оскільки нарахування довічного грошового утримання суддів пов'язано із заробітною платою яку щомісячно нараховується працюючому судді.
В даному випадку спір про неправильне визначення складової заробітної плати позивачів відбувся після 2005 року, ці гроші не були нараховані та отримані суддею у період 1 червня по 31 грудня 2005 року, тому підстав для перерахунку довічного грошового утримання ОСОБА_2 не виникає.
Стосовно вимог про донарахування заробітної плати за період з 03 грудня 2007 року по 01 квітня 2009 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці суддів", без урахування пункту 4-1 вищевказаної Постанови, тобто про необхідність під час нарахування заробітної плати виходити із кратного розміру окладу до мінімальної заробітної плати без обмеження сумою 332 грн., суд вважає за необхідне відмовити за необґрунтованістю.
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2007 року, яке залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2007 року та ухвалою касаційної інстанції було визнано протиправним доповнення п. 4-1 щодо встановлення посадового окладу судді у кратному розмірі виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні, який в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2008 року визнано незаконними постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 №1243 "Про питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів" в частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 № 1310 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865" та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів".
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2009 року дана постанова окружного суду залишена без змін, однак питання щодо повороту виконання судового рішення не прийнято, а тому Постанова Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 № 1243 "Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів "в частині встановлення розміру посадового окладу суддів; пункт 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 № 1310 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005р. № 865" та пункт 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 856 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" втратили чинність лише з 19 серпня 2009 року, тобто з часу набрання чинності рішення суду першої інстанції та є обов'язковою для виконання саме з цього часу.
Стосовно вимоги позивача про проведення перерахунку заробітної плати з 22 травня 2008 року по 01 квітня 2009 року відповідно до пункту 4 статті 44 Закону України "Про статус суддів" щодо правильності розрахунку надбавки за вислугу років, суд також не вбачає правових підстав, оскільки на загальний розмір заробітної плати яку отримував суддя -позивач у цей період зміна після 22 травня 2008 року алгоритму нарахування надбавки за вислугу років не вплинула, бо усім суддям проводилися інші виплати в межах фонду фінансування. Підстави вимагати збільшити фонди фінансування по заробітній платі відсутні, а сам по собі факт неправильного застосування відповідачами проведення нарахування судді надбавки за вислугу років після 22 травня 2008 року ще не свідчить про неправильність загального розміру заробітної плати позивача у цей період.
Що стосується вимог ОСОБА_2 щодо неповної виплати надбавки за вислугу років за період з 28 травня 2005 року по 31 грудня 2007 року суд приходить до висновку щодо відмови в задоволенні цієї частини позовних вимог.
Так, відповідно до п. 4 ст. 44 Закону України "Про статус суддів" суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків; понад 5 років - 15; понад 10 років - 20; понад 15 років - 25; понад 20 років - 30; понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
Згідно наказу голови Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області №23-к від 17 березня 2008 року "Про внесення змін у вислугу років, яка дає право на одержання надбавки" ОСОБА_2 було призначено виплату щомісячної надбавки до посадового окладу за вислугу років, яка становила станом на 01.01.2008 року 27 років 7 місяців 3 дні - 40%.
ТУ ДСА в Дніпропетровській області зроблено перерахунок та проведено виплату надбавки за вислугу років ОСОБА_2 за термін з 01.01.2008 року по 24.11.2008 року, виплата надбавки продовжується в повному обсязі і в 2009 році. При цьому нарахування та виплата вказаної надбавки за попередні роки, не виходячи за межі бюджетних призначень, неможлива, при цьому наказ голови Жовтоводського міського суду від 17.03.2008 року №23/1 був виданий в 2008 році.
Стосовно вимог про нарахування та виплату компенсації втрати частини заробітної плати, у зв'язку із несвоєчасною їх виплатою, суд вважає за необхідне відмовити.
Згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» 2050-III від 19.10.2000 який вступив у дію з 1 січня 2001 року статтею 2 визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Згідно 2.2 Постанови КМУ від 21 лютого 2001 року № 159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Аналізуючи вищенаведені норми права, суд вважає, що підстав для їх застосування до виниклих спірних відносин немає, бо судом вирішується спір щодо неправильного нарахування, а не стосовно нарахованої та невиплаченої заробітної плати позивачам.
Щодо посилання позивача на неповну виплату окладів, премій, доплат та надбавок відповідно до Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», Указу Президента України від 10.07.1996 року №856/96 «Про додаткові заходи щодо матеріального забезпечення суддів», Указу Президента України від 05.03.2002 року за № 220/2002 «Про деякі заходи матеріального забезпечення суддів у зв'язку із додатковим навантаженням», Указу Президента України від 11.06.2004 року № 642/2004 «Про внесення змін до деяких Указів Президента України», приймаючи рішення, суд виходить з наступного.
Указом Президента України від 10.07.1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» керівникам судів надано право з 1 липня 1995 року в межах асигнувань, виділених на утримання судів, установлювати суддям за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи надбавки в розмірі до 75 відсотків посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас у межах фонду заробітної плати.
Відповідно до Указу Президента України від 19 вересня 1996 року № 856/96 «Про додаткові заходи щодо матеріального забезпечення суддів», для суддів з 1 січня 1997 року запроваджена щомісячна надбавка за особливий характер та інтенсивність праці у розмірі 50 відсотків від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, в межах асигнувань, передбачених для утримання судів.
Указом Президента України від 05.09.2002 року за № 220/2002 «Про деякі заходи матеріального забезпечення суддів у зв'язку із додатковим навантаженням» рекомендовано керівникам судів загальної юрисдикції встановлювати, виходячи з рівня кваліфікації судді, здійснюваних ним додаткових функцій, тощо посадові оклади, збільшені на 50 відсотків, щомісячну надбавку за напруженість та складність роботи у розмірі до 80 відсотків посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Указу, покладено на Кабінет Міністрів України.
Суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в цій частині, так як вищевказані Укази Президента України були скасовані Указом Президента України №46/2006 від 21.01.2006 року з 01.01.2006 року, а надбавки та збільшені посадові оклади допускалися лише в межах бюджетних асигнувань, передбачених на утримання відповідних судів.
Щодо преміювання суддів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 року № 39 «Про умови оплати праці працівників судів» та постанови Кабінету Міністрів України від 13.12.1999 року № 2288 «Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів», суд також вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в цій частині, виходячи із наступного.
Постанова Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 року № 39 «Про умови оплати праці працівників судів» втратила чинність відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2002 р. № 207.

Премія - це основний вид додаткової, понад основну заробітну плату, винагороди, яка виплачується працівникам за результатами їх трудової діяльності та виробництва в цілому за показниками та умовами оцінки цих результатів, визначеними підприємством.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 13.12.1999 року № 2288 «Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів», преміювання керівників органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, їх заступників, встановлення їм надбавок та доплат до посадових окладів, надання матеріальної допомоги здійснюється за рішенням органу вищого рівня у межах наявних коштів на оплату праці.

Виплати вказаних премій розпочалися з 01.06.2005 року в межах наявних коштів на оплату праці, як і передбачено Постановою.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідачів сум прибуткового податку, який утримувався із заробітної плати з 01.01.2004 року відповідно до вимог Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», суд також вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову, виходячи із наступного.

Сплата податку є конституційним обов'язком кожного громадянина України. Статтями 67 та 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, у тому числі сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини у сфері оподаткування доходів фізичних осіб безпосередньо врегульовані Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб», який не передбачає пільг при сплаті податку для суддів. Вичерпний перелік звільнених від оподаткування доходів передбачений у пункті 4.3 статті 4 вказаного Закону, і він не містить доходів суддів у вигляді заробітної плати.

У період до 01 січня 2004 року підставою для звільнення заробітної плати суддів від обкладання податком з доходів фізичних осіб був Указ Президента України від 10.07.1995 № 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" від 10 липня 1995 року. Однак, Указом Президента України від 25 грудня 2003 року № 1497/2003, абзац четвертий статті 1, який встановлював, що заробітна плата суддів не обкладається прибутковим податком за місцем основної роботи, скасований.

Отже, нормами Конституції України, Закону України "Про статус суддів", Закону України "Про судоустрій України" як компенсація від втрати заробітку, так і виплата заробітної плати без стягнення податку з доходів фізичних осіб не передбачена, а тому і відсутні підстави вважати порушеними у межах спірних відносин дані норми.

Єдиною підставою для здійснення компенсаційних виплат суддям у зв'язку з втратою частини заробітку, пов'язаною зі сплатою податку з доходів фізичних осіб, було розпорядження Кабінету Міністрів України від 20 січня 2004 року № 22-р "Про деякі питання оплати праці суддів". Зазначеним розпорядженням передбачалося, що голови судів загальної юрисдикції можуть здійснювати компенсаційні виплати суддям у розмірі 100 відсотків посадового окладу в разі, коли сума нарахованої заробітної плати за місяць після сплати податку з доходів фізичних осіб буде нижчою, ніж розмір середньомісячної заробітної плати, нарахованої судді за 4 квартал 2003 року. Пунктом 2 визначено, що компенсаційна виплата здійснюється в межах видатків на оплату праці, передбачених у Державному бюджеті України на 2004 рік на утримання органів судової влади.

За відсутності хоча б однієї з умов право на отримання компенсаційних виплат у суддів відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 20 січня 2004 року №22-р "Про деякі питання оплати праці суддів" не виникає.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Державної судової адміністрації в особі ТУ ДСА України в Дніпропетровській області з 01.04.2009 року проводити нарахування заробітної плати ОСОБА_2 виходячи з посадового окладу - 5625 грн. 50 коп. та проводити підвищення посадових окладів у разі збільшення встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати; про зобов'язання Державної судової адміністрації в особі ТУ ДСА України в Дніпропетровській області з 01.04.2009 року проводити позивачу нарахування надбавки за вислугу років у відповідності зі стажем роботи виходячи з загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, тобто у відповідності до ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів», суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в цій частині, виходячи із наступного.

Згідно ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Отже, необхідною умовою для звернення особи до суду з адміністративним позовом є обов'язкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи у сфері публічно-правових відносин. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у адміністративного суду немає правових підстав для задоволення позову.

При цьому суд зазначає, що оскільки правовою підставою для звернення до адміністративного суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів, то право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні.

Відповідно до пунктів 8-10 ст. 126 Закону України «Про судоустрій», Державна судова адміністрація України готує матеріали для формування пропозицій щодо бюджету судів та здійснює заходи щодо їх фінансування відповідно до цього Закону; виконує функції головного розпорядника бюджетних коштів у випадках, передбачених цим Законом; здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці, а також працівників апарату судів.

У зв'язку з цим суд вважає за необхідне покласти обов'язок по перерахунку та виплаті недоотриманих позивачу заробітної плати саме на Державну судову адміністрацію України.

При цьому суд не робить самостійний перерахунок заробітної плати так як цей обов'язок покладено на Державну судову адміністрацію України, а суд не повинен підміняти собою будь-які органи державної влади.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання Міністерство фінансів України закласти необхідні кошти в Державний бюджет України, суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно із статтею 32 Бюджетного кодексу України проект закону про Державний бюджет України розробляє Кабінет Міністрів України. Міністр фінансів України відповідає за складання проекту закону про Державний бюджет України, визначає основні організаційно-методичні засади бюджетного планування, які використовуються для підготовки бюджетних запитів і розроблення пропозицій проекту Державного бюджету України.

Стаття 35 Бюджетного кодексу України визначає умови розроблення бюджетного запиту, за яким головні розпорядники бюджетних коштів організують розроблення бюджетних запитів для подання Міністерству фінансів України.

Відповідно до частини 2 статті 35 Бюджетного кодексу України головні розпорядники бюджетних коштів несуть відповідальність за своєчасність, достовірність та зміст поданих Міністерству фінансів України бюджетних запитів, які мають містити всю інформацію, необхідну для аналізу показників проекту Державного бюджету України, згідно з вимогами Міністерства фінансів України.

Згідно з Положенням про Міністерство фінансів України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2006 року № 1837, Міністерство фінансів України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України і основним його завданням є розроблення і проведення єдиної державної фінансової, бюджетної, податкової політики та розроблення проекту Державного бюджету України.

Оскільки Міністерство фінансів України розробляє проект закону про Державний бюджет України, а Державна судова адміністрація України є головним розпорядником коштів, передбачених в Державному бюджеті на утримання судів загальної юрисдикції, вимоги позивач до Міністерства фінансів України не мають правових підстав.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Територіального управлінні ДСА України в Дніпропетровській області щодо неприйняття заходів для повного фінансування заробітної плати ОСОБА_2 стосовно дотримання вимог ст.44 Закону України "Про статус суддів" щодо відношення посадового окладу судді до посадового окладу Голови Верховного Суду України за період з 1 червня по 31 грудня 2005 року.

Зобов'язати Державне казначейство України (01014, м Київ, вул. Бастіонна, 6, ) провести видатки з Державного бюджету України, передбачені Державній судовій адміністрації України (01021, м Київ, вул. Липська, 18/5, ) за бюджетною програмою «Виконання рішень судів» на погашення заборгованості по заробітній платі судді ОСОБА_2 за період з 1 червня по 31 грудня 2005 року у розмірі 6604,54 грн. (без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів)

Стягнути з Державної судової адміністрації України з єдиного рахунку Державного бюджету України № 4024, відкритого у Державному казначействі України МФО 820172, передбаченого на «Виконання рішень судів» на користь суддів", заборгованість по заробітній платі за період з 1 червня по 31 грудня 2005 року на користь судді ОСОБА_2 у розмірі 6604,54 грн., з якої необхідно здійснити відповідні утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова