Справа № 813/5919/14
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2016-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2016 року № 813/5919/14

о 17 год., 09 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі, головуючий суддя Гавдик З.В., судді Гулкевич І.З., Клименко О.М., секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним

позовом ОСОБА_1, представник - не прибув
до Міністерства внутрішніх справ України, представник - не прибув Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, представник - не прибув
про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що проходив службу на посаді начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУ МВС України у Львівській області в званні полковника міліції. Наказом МВС України від 13.08.2014 року № 1541о/с його звільнено з вказаної посади, зарахувавши у розпорядження ГУ МВС України у Львівській області. Наказом ГУ МВС України у Львівській області від 13 серпня 2014 року № 344о/с полковника ОСОБА_1 переміщено на посаду заступника начальника міського відділу - начальника міліції громадської безпеки Самбірського міського відділу ГУ МВС України у Львівській області. Вважаючи такі дії відповідачів незаконними, позивач просив суд визнати протиправними зазначені накази, поновити на посаді начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУ МВС України у Львівській області і виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

31.10.2014 року постановою Львівського окружного адміністративного суду адміністративний позов по даній справі задоволено. Визнано протиправними та скасовано наказ МВС України від 13 серпня 2014 року № 1541о/с і наказ ГУ МВС України у Львівській області від 13 серпня 2014 року №344о/с. Поновлено полковника міліції ОСОБА_1 на посаді начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУ МВС України у Львівській області з 14 серпня 2014 року. Стягнуто з ГУ МВС України у Львівській області на користь позивача 21441,17 грн. грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

04.02.2015 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

23.07.2015 року постановою Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2015 року скасовано. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31.10.2014 року змінено в частині вимог щодо незаконного звільнення та поновлення на посаді, викладено резолютивну частину постанови в наступній редакції:

«Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 13 серпня 2014 року № 1541о/с і наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 13 серпня 2014 року №344о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Змінити дату звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України на 28 жовтня 2014 року відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 28 жовтня 2014 року № 2253о/с».

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31.10.2014 року в частині вимог про стягнення грошового забезпечення скасовано, в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Представник позивача в судове засідання не прибув, подав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, а також розрахунком суми грошового забезпечення, яка підлягає стягненню.

Представники відповідачів в судове засідання не прибули, про поважні причини не прибуття суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності суду не подали.

Безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

Позивач проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУ МВС України у Львівській області в званні полковника міліції.

13.08.2014 року наказом МВС України за № 1541о/с позивача звільнено з вищевказаної посади, зарахувавши в розпорядження ГУ МВС України у Львівській області.

13.08.2014 року наказом ГУ МВС України у Львівській області №344о/с полковника ОСОБА_1 переміщено на посаду заступника начальника міського відділу - начальника міліції громадської безпеки Самбірського міського відділу ГУ МВС України у Львівській області за пунктом 21 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Спірні правовідносини в межах предмету спору на новому судовому розгляді, регулюються Конституцією України, Законом України «Про міліцію» із змінами і доповненнями в редакції чинній на момент спірних правовідносин, КАС України.

Згідно ст. 19 Закону України «Про міліцію», форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно ч. 5 ст. 227 КАС України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

В постанові Вищого адміністративного суду України від 23.07.2015 року по даній справі встановлено, що наказом МВС України від 28 жовтня 2014 року № 2253о/с полковника міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил згідно із підпунктом 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» і підпункту «а» пункту 62 Положення.

Враховуючи, що звільнення ОСОБА_1 з посади проведено незаконно і те, що на час вирішення спору судом першої інстанції, позивача звільнено зі служби наказом від 28 жовтня 2014 року, колегія суддів дійшла висновку про неможливість поновлення позивача на посаді. У зв'язку з цим, дата звільнення позивача з посади начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУ МВС України у Львівській області підлягає зміні, а саме: з 28 жовтня 2014 року (відповідно до наказу МВС України від 28 жовтня 2014 року № 2253о/с).

В матеріалах справи є довідка за № 2561 від 16.10.2015 року видана ГУ МВС України у Львівській області про те, що розмір грошового забезпечення полковника міліції ОСОБА_1 по видам нарахування на день звільнення з посади начальника управління боротьби з організованою злочинністю ГУ МВС України у Львівській області, станом на 12.08.2014 року становило 9559,17 грн.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, із врахуванням вищевказаних висновків ВАС України щодо дати звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України, а саме з 14.08.2014 року по 28.10.2014 року, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року за N 100 та згаданої довідки за № 2561 від 16.10.2015 року, позивачу підлягає до стягнення сума 25331,88 грн. (розрахунок 9559,17 грн. : 20 (робочих днів) = 477,96 грн. (за один робочий день), з 14.08.2014 року по 28.10.2014 року було 53 робочих дні, відповідно 53 х 477,96 = 25331,88).

З цих же підстав судом не враховуються заперечення відповідачів.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент звернення до суду), від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний № НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) 25331,88 грн. грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова складена в повному обсязі 04.02.2016 року.

Головуючий суддя Гавдик З.В.

Суддя Гулкевич І.З.

Суддя Клименко О.М.