Справа № 456/409214-а, 2а-456/78/15
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2016-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 р. Справа № 876/7516/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,
суддів: Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Сколівському районі Львівської області на постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12.06.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Стрию та Стрийському районі Львівської області, управління Пенсійного фонду України в Сколівському районі Львівської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Стрию та Стрийському районі Львівської області, управління Пенсійного фонду України в Сколівському районі Львівської області з уточненими вимогами про визнання протиправною бездіяльності УПФУ в м. Стрию та Стрийському районі щодо обчислення (встановлення) страхового стажу, що дає йому право на призначення та виплату одноразової допомоги у розмірі 10 призначених пенсій при виході на пенсію як працівнику охорони здоров`я та зобов`язати УПФУ в Сколівському районі призначити та виплатити йому одноразову допомогу у розмірі 10 призначених пенсій при виході на пенсію як працівнику охорони здоров`я.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 11.06.2014 року після ознайомлення з матеріалами своєї пенсійної справи йому вперше стало відомо, що в цих документах не зазначено його спеціальний страховий стаж, що дає йому право на призначення та виплату одноразової допомоги у розмірі 10 призначених пенсій при виході на пенсію як працівнику охорони здоров`я. Згідно трудової книжки його загальний страховий стаж станом на 01.01.2013 року складає 43 роки 2 місяці 2 дні, а спеціальний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років за період роботи на посадах лікаря у лікарняних закладах з 01.08.1977 року по 31.12.2012 року складає 36 років 4 місяці 13 днів, що дає йому право у відповідності до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на одержання 10-ти місячних пенсій при призначенні пенсії, яких він не отримав на даний момент.
Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12.06.2015 року частково задоволено позовну заяву. Зобов`язано УПФУ в Сколівському районі Львівської області виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 10-ти місячних пенсій в розмірі, визначеному станом на час виходу на пенсію, як працівнику охорони здоров`я. В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, вважаючи його прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним дослідженням та неналежним чином з`ясованих всіх обставин справи, управління Пенсійного фонду України в Сколівському районі Львівської області подало апеляційну скаргу, за якою просить оскаржувану постанову в частині задоволення адміністративного позову скасувати та прийняти нове рішення, яким позов залишити без задоволення.
При цьому апелянт обґрунтовує та мотивує свої вимоги аналогічно обґрунтуванням заперечень на позовні вимоги зазначаючи при цьому, що судом не з`ясовано на основі яких документів підтверджується, що в складі військової частини числився медичний заклад, оскільки Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій передбачено зарахування до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги за періоди роботи в закладах охорони здоров`я державної або комунальної форми власності, тому вважає, що прийняте рішення про зарахування періоду служби в армії позивача в якості лікаря батальйону з 17.08.1978р. по 21.09.1980р. до спеціального стажу є безпідставним.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування норм матеріального й процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних мотивів.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.
Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Процедура призначення та отримання пенсії, в тому числі й одноразової грошової допомоги встановлена Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні норми чинного законодавства та обставини справи.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що згідно записів в трудовій книжці ОСОБА_1 вбачається, що позивач: з 01.09.1970р. по 02.07.1976р. навчався у Львівському державному медичному університеті; з 01.08.1976р. по 01.08.1977р. прийнятий на посаду лікаря для проходження інтернатури по терапії; з 01.08.1977р. по 16.08.1978р. працював на посаді лікаря по контролю за спортсменами; з 17.08.1978р. по 21.09.1980р. проходив службу в рядах Радянської армії лікарем батальйону; з 10.10.1980р. працював на посаді лікаря-терапевта підліткового кабінету поліклініки; 14.08.1984р. переведений лікарем-ревматологом поліклініки; 11.02.1985р. призначений на посаду заступника головного лікаря по експертизі; з 15.09.1986 переведений на посаду лікаря-терапевта виробничої частини; 21.05.2004р. присвоєно другу кваліфікаційну категорію з терапії; 29.10.2009р. присвоєно першу кваліфікаційну категорію з терапії; 23.12.2011р. Державний заклад «Дорожня лікарня №2 ст. Стрий ДТГО «Львівська залізниця» перейменовано на Державний заклад «Вузлова лікарня станції Стрий ДТГО «Львівська залізниця».
Як вбачається з протоколу №132268 від 01.02.2013р. та розпорядження №2410 від 01.02.2013р. УПФУ у м. Стрию та Стрийському районі, у зв`язку із зверненням 09.01.2013р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначена пенсія за віком.
З довідки УПФУ у Сколівському районі №132268 слідує, що загальний стаж ОСОБА_1 складає 43 роки 2 місяці 2 дні.
Як вбачається із заяви ОСОБА_1 від 05.12.2014р., він просив УПФУ у Сколівському районі призначити та виплатити одноразову допомогу у розмірі 10 призначених пенсій при виході на пенсію як працівнику охорони здоров`я.
Зі змісту листа УПФУ у Сколівському районі від 17.12.2014р. №Ч-28 слідує, що причиною відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 05.12.2014р. послужило те, що станом на день звернення за призначенням пенсії за віком його страховий стаж на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, складає 34 роки 3 місяці 8 днів, що є недостатнім для призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Спірним періодом є час проходження позивачем військової служби у лавах Радянської армії на посаді лікаря батальйону в період з 17.08.1978 року по 21.09.1980 року.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правомірно виходив з такого.
Відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Згідно п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до п. «в» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки та органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрав України від 23.11.2011 р. №1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».
Пунктом 2 цього Переліку передбачено, що до таких закладів і установ охорони здоров`я, відносяться лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальні органи Держсанепідемслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), діагностичні центри; до посад відносяться лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).
Відповідно до п. 3 Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2009р. №1418, надбавка за вислугу років виплачується керівникам закладів охорони здоров`я, їх заступникам з числа лікарів, заступникам головного лікаря з медсестринства, керівникам структурних підрозділів з числа лікарів, головним медичним сестрам, лікарям усіх спеціальностей, професіоналам з вищою немедичною освітою, що допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров`я, керівникам фармацевтичних (аптечних) закладів, їх заступникам, керівникам структурних підрозділів з числа провізорів і фармацевтів, провізорам усіх спеціальностей, фахівцям з базовою вищою та неповною вищою медичною і фармацевтичною освітою усіх спеціальностей та помічникам ентомолога.
Відповідно до п. 4 цього Порядку, до стажу роботи, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років, включається час строкової військової служби, якщо працівник до призову на військову службу працював на посадах, визначених у пункті 3 цього Порядку, в державних та комунальних закладах охорони здоров`я, і протягом трьох місяців після звільнення з військової служби (без урахування часу проїзду на постійне місце проживання) був прийнятий на роботу на одну із зазначених посад в державному або комунальному закладі охорони здоров`я.
Ураховуючи наведені положення суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивач, проходячи службу в лавах Радянської армії посаді лікаря батальйону в період з 17.08.1978р. по 21.09.1980р., що відповідно до ст. 56 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» зараховується до стажу роботи, а також за своїм змістом відповідає п. 2 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, тому зазначений період зараховується до трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення грошової допомоги та її виплати як медичному працівнику.
Оскільки спеціальний стаж роботи позивача для призначення пенсії за вислугу років за період роботи на посадах лікаря у лікарняних закладах складає більше 35 років, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зважаючи на вимоги п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі його 10-ти місячних пенсій станом на день її призначення.
За приписами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. А згідно ст. 86 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо безпідставної відмови. УПФУ в Сколівському районі у призначені та виплаті позивачу грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення та обґрунтовано в цій частині задовольнив позовні вимоги, оскільки УПФУ в Сколівському районі не надав суду достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення та не довів правомірність своїх дій прийнятого рішення.
Оскільки відповідач не оскаржує постанову суду в частині відмови в позові, а тому в силу приписів ст.195 КАС України така відмова не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи всебічно, повно та об`єктивно встановив обставини справи, дослідив та оцінив всі докази, які містяться в матеріалах справи.
З огляду на таке, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову - без змін.
Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ст.196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд апеляційної інстанції
У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Сколівському районі Львівської області залишити без задоволення.

Постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12.06.2015 року у справі № 456/4092/14-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко
Повний текст виготовлено 03.02.2016р.