Справа № 814/363/14
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

13 лютого 2014 року справа № 814/363/14

Суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Марич Є. В. розглянув у порядку письмового провадження справу за

адміністративним позовомПублічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", юридична адреса: пр. Московський, 60, м. Харків, 61028, вул. Адмірала Макарова, 60-в, м. Миколаїв, 54001, представник за довіреністю: ОСОБА_1

до Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, вул. Декабристів, 41/23, м. Миколаїв, 54001

третя особаОСОБА_2, АДРЕСА_1, 54000

проскасування арешту, накладеного постановою від 22.06.2011

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк", звернуся до суду з позовом до відповідача, Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, про скасування арешту, накладеного постановою від 22.06.2011 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження в частині накладення арешту на двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Позов обґрунтовано тим, що майно, на яке накладено арешт постановою, що оспорюється, є предметом застави за договором іпотеки № 5366 від 25.09.2008, укладеним між позивачем та третьою особою. Обтяження у вигляді застави нерухомого майна внесені до Державного реєстру іпотек. Враховуючи визначену ст. 589 ЦК України наявність у позивача права на задоволення вимог за рахунок предмету іпотеки, та керуючись приписами ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження", позивач звернувся до суду.

Відповідач заперечення на позов до суду не подав.

Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача та третя особа подали клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

З врахуванням положення частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України справа вирішується в письмовому провадженні.

Суд дослідив матеріали і обставини справи та встановив наступне.

25.09.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (арк. справи 8-14).

25.09.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_2, ОСОБА_4 укладено договір іпотеки для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань, зокрема, за договором про надання споживчого кредиту № 0. Предмет іпотеки: двокімнатна квартира загальною площею 51,8 кв. м., житловою площею 30, 6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (арк. справи 11-15).

Матеріали справи містять постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.02.2010 ВП № 17251300, видану на підставі виконавчого листа № 2-3-7004 від 01.12.2009 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ ВТБ Банк боргу в сумі 313 953, 95 грн (арк. справи 21).

В свою чергу, в межах виконавчого провадження ВП № .06.2011 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 (АДРЕСА_4) (арк. справи 10).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 8 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" визначено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Ч.1 ст.12 Закону України "Про іпотеку" встановлює, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

14.01.2014 ОСОБА_2 звернувся із заявою до позивача реалізувати заставну нерухомість, а отримані кошти направити на повне погашення кредиту, що залишився не погашеним (арк. справи 18).

В той же час, на сьогоднішній день у позивача відсутня можливість реалізувати вищевказане майно, оскільки Відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою накладено арешт на все майно боржника.

Відповідно до ч. 6 ст. З Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідач виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 22.06.2011, а договір іпотеки, укладено 25.09.2008, з чого слідує, що право іпотеки виникло раніше, ніж винесення оскаржуваної постанови.

З урахуванням вимог ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 118 КАС України у державного виконавця були відсутні підстави для не прийняття виконавчого документа до виконання та не вжиття заходів примусового виконання.

Таким чином, враховуючи, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесена 22.06.2011, тобто після укладення договору іпотеки, з чого слідує що право іпотеки виникло раніше, ніж винесення оскаржуваної постанови.

Відповідно до статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як наслідок, суд приходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 11, 71, 94, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Скасувати арешт, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.06.2011 ВП № 17251300, в частині накладення арешту на двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

3. Присудити Публічному акціонерному товариству "УкрСиббанк" понесені ним судові витрати (судовий збір) у сумі 73, 08 грн з Державного бюджету України.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Є. В. Марич