Справа № 809/4038/15
Суддя: Кишинський М.І.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2016 р. Справа № 809/4038/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді: Кишинського М.І.

за участю секретаря судового засідання: Мельник О.Я.

позвача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3,

до відповідача: Головного управління ДФС в Івано-Франківській області,

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 22.06.2015 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (надалі-позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (надалі-відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№, НОМЕР_1 від 22.06.2015 року.

Вимоги адміністративного позову мотивовані тим, що на підставі ст. 345, 351 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VI, відповідно до пунктів 4, 16 Положення про Державну фіскальну службу України, наказу ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 21.05.2015 року № 186 про проведення документальної невиїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_3 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 з 04.06.2015 року по 05.06.2015 року головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС в Івано-Франківській області проводилась документальна невиїзна перевірка.

За результатами документальної невиїзної перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності платником податків ОСОБА_3 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 по митних деклараціях: від 15.06.2012 № 206050000/2012/404969; від 15.06.2012 № 206050000/2012/404980 від 23.07.2012 № 206050000/2012/406151; від 31.07.2012 № 206050000/2012/406417; 15.06.2012 року № 20605000/2012/404969; від 31.07.2012; №206050000/2012/406418;

206050000/2012/406557 від 03.08.2012; №206050000/2012/406564 від 03.08.2012; 206050000/2012/407243 від 23.08.2012; 206050000/2012/407245 від 23.08.2012; 206050000/2012/407627 від 03.09.2012; 206050000/2012/407628 від 03.09.2012; 206050000/2012/407652 від 04.09.2012; 206050000/2012/407890 від 10.09.2012; 206050000/2012/408212 від 18.09.2012; 206050000/2012/408213 від 18.09.2012; 206050000/2012/408456 від 25.09.2012; 206050000/2012/408460 від 25.09.2012; 206050000/2012/408820 від 04.10.2012; 206050000/2012/408913 від 08.10.2012; 206050000/2012/409354 від 17.10.2012; 206050000/2012/409970 від 02.11.2012; 206050000/2012/410161 від 08.11.2012; 206050000/2012/410542 від 20.11.2012; 206050000/2012/410693 від 22.11.2012; 206050000/2012/410861 від 27.11.2012; 206050000/2012/411321 від 03.12.2012; 206050000/2012/411902 від 12.12.2012; 206050000/2012/412222 від 18.12.2012; 206050000/2013/400183 від 10.01.2013; 206050000/2013/400185 від 10.01.2013; 206050000/2013/400239 від 11.01.2013; 206050000/2013/400251 від 14.01.2013; 206050000/2013/401017 від 11.02.2013; 206050000/2013/401018 від 11.02.2013; 206050000/2013/401425 від 26.02.2013; 206050000/2013/401428 від 26.02.2013; 206050000/2013/402344 від 02.04.2013; 206050000/2013/402372 від 03.04.2013; 206050000/2013/402532 від 09.04.2013; 206050000/2013/402742 від 17.04.2013; 206050000/2013/403127 від 30.04.2013; 206050000/2013/403220 від 08.05.2013; 206050000/2013/403411 від 16.05.2013; 206050000/2013/403731 від 30.05.2013; 206050000/2013/403830 від 01.06.2013, складено Акт від 05.06.2015 № 151/09-19-17-01-15/НОМЕР_2, на підставі якого винесено оскаржувані податкові-рішення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги з обставин викладених в адміністративному позові підтримав, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову в судовому засіданні заперечила повністю, просила в задоволенні позову відмовити, свої обґрунтування виклала в письмових запереченнях.

Розглянувши адміністративний позов, заслухавши думку представника позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступне.

Як вбачається із Акту перевірки, прийнятих на підставі цих рішень, при перевірці встановлено порушення надання ОСОБА_3, при ввезенні транспортних засобів як підстави для переміщення через митний кордон України та митного оформлення документів, щодо яких не підтверджено автентичність уповноваженими органами іноземних держав, занижена база оподаткування - митна вартість товару. Оскільки митна вартість є базою оподаткування для справляння ввізного мита, податку на додану вартість при імпорті на митну територію України товарів, то її заниження призвело до порушення ОСОБА_3 вимог статті 16 Податкового кодексу України, вимог статті 377 Митного кодексу України по сплаті до бюджету мита, податку на додану вартість у неповному обсязі і виникненні податкового зобов'язання. Згідно статті 54 Податкового кодексу України за встановленою митною вартістю транспортних засобів, ввезених ОСОБА_3 розраховане податкове зобов'язання в сумі 229045,97 грн., в тому числі мито 71576,86 грн., податок на додану вартість 157469,10 грн. Відповідно до статті 16 Податкового кодексу України кошти, в сумі 229045 гривень 97 копійок, в тому числі мито - 71576 грн. 86 коп., податок на додану вартість 157469,10 грн. сплачуються до Державного бюджету.

На підставі вищенаведеного Акту винесено податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 22.06.2015 року № НОМЕР_3 (форма Р) про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем: мито та товари, які ввозяться (пересилаються громадянами, 102700,70 грн. (68467,13 грн. за основним платежем та 34233,57 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями(штрафами)), від 22.06.2015 року № НОМЕР_1 (форма Р) про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів, 225941,55 грн. (150627,70 грн. за основним платежем та 75313,85 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями(штрафами)).

06.07.2015 року, не погоджуючись із вищевказаним Актом та прийнятими на підставі нього оскаржуваними рішення, скаржник подав скаргу за № 2/07 до Фіскальної служби України. За результатом розгляду поданої скарги ДФС прийнято рішення від 20.08.2015 року № 8032/п/99- 99-10-01-06-14 (отримане 27.08.2015 року), яким скаргу залишено без задоволення.

ОСОБА_3 не погоджується із висновками Акта перевірки та прийнятими на підставі нього рішеннями контролюючого органу та зазначає наступне.

Згідно ч.4 ст.54 МК України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування.

Частиною 1 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм МК України.

Відповідно до п.4, п.5 ч.5 ст.54 МК України, орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку, визначеному ст.ст.345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску та звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Згідно ч.1 ст.262 МК України, товари, що переміщуються через митний кордон України, декларуються органу доходів і зборів, який здійснює митне оформлення цих товарів.

Відповідно до ч.1 ст.264 МК України, митна декларація реєструється та приймається органом доходів і зборів у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до ч.2 ст.264 МК України, митна декларація та інші документи подаються органу доходів і зборів в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, - декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов'язані надати органу доходів і зборів оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

Згідно ч.8 ст.264 МК України, з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Згідно ч.13 ст.264 МК України, документи, відомості про які зазначені в митній декларації, повинні зберігатися декларантом або уповноваженою ним особою протягом не менше ніж 1095 днів. Декларант та уповноважена ним особа несуть установлену цим Кодексом та іншими законами України відповідальність за подання недостовірних відомостей, внесених ними до митної декларації, за знищення або втрату документів, відомості про які зазначені в митній декларації, до закінчення строку зберігання, передбаченого цією частиною.

Відповідно до ч.1 ст.265 МК України, декларантами мають право виступати: 1) при переміщенні товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України або при зміні митного режиму щодо товарів на підставі зовнішньоекономічного договору, укладеного резидентом, - резидент, яким або від імені якого укладено цей договір; 2) в інших випадках - особа, яка відповідно до законодавства України має право вчиняти щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення юридично значущі дії від свого імені.

Відповідно до ч.1 ст.266 МК України, декларант зобов'язаний: 1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; 2) на вимогу органу доходів і зборів пред'явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; 3) надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; 4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; 5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів.

Відповідно до ч.3 ст.335 МК України, разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості. У встановленому цим Кодексом порядку в митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою зазначаються відомості про 1) документи, що підтверджують повноваження особи, яка подає митну декларацію; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або інші документи, що підтверджують право володіння, користування та/або розпорядження товарами; 3) транспортні (перевізні) документи; 4) комерційні документи, наявні у особи, яка подає декларацію; 5) у разі необхідності документи, що підтверджують дотримання заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності; 6) документи, що підтверджують дотримання обмежень, які виникають у зв'язку із застосуванням захисних, антидемпінгових та компенсаційних заходів (за наявності таких обмежень); 7) у випадках, передбачених цим Кодексом, - документи, що підтверджують країну походження товару; 8) у разі необхідності - документи, що підтверджують сплату та/або забезпечення сплати митних платежів; 9) у разі необхідності - документи, що підтверджують право на пільги із сплати митних платежів, на застосування повного чи часткового звільнення від сплати митних платежів відповідно до обраного митного режиму; 10) у разі необхідності - документи, що підтверджують зміну термінів сплати митних платежів; 11) у разі необхідності - документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та обраний метод її визначення відповідно до статті 53 цього Кодексу.

В п.8 ч.1 ст.336 МК України встановлено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів в тому числі і направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих органу доходів і зборів.

Частиною 1 статті 345 МК України встановлено, що документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи (ч.3 ст.345 МК України).

Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов'язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України (ч.6 ст.345 KM України).

Згідно із ч.1 ст.351 МК України, предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться, зокрема, у разі, надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України (п.2 ч.2 ст.351 МК України).

Відповідно до ч.1 ст.354 МК України, результати перевірок оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу доходів і зборів та керівником підприємства, що перевірялося, або уповноваженою ним особою. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

Рішення про визначення грошових зобов'язань приймається керівником органу доходів і зборів.

Згідно із ч.1 ст.368 МК України, для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

Особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості (ч.3 ст.368 МК України).

У разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів органи доходів і зборів визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу (ч.4 ст.368 МК України).

Відповідно до ст. 15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів (пп.3 п.1 ст.16 ПК України).

Відповідно до п.п.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно п. 123.1 ст.123 ПК України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1,54.3.2,54.3.4,54.3.5,54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до аб.3 п. 180.1 ст.180 ПК України, для цілей оподаткування платником податку є будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України, а також: особа, на яку покладається дотримання вимог митних режимів, які передбачають повне або часткове умовне звільнення від оподаткування, у разі порушення таких митних режимів, встановлених митним законодавством; особа, яка використовує, у тому числі при ввезенні товарів на митну територію України, податкову пільгу не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із цим Кодексом, а також будь-які інші особи, що використовують податкову пільгу, яку для них не призначено.

Згідно п.206.1 ст.206 ПК України, під час ввезення товарів на митну територію України суми податку підлягають сплаті до державного бюджету платниками податку до/або на день подання митної декларації безпосередньо на єдиний казначейський рахунок, крім операцій, за якими надається звільнення (умовне звільнення) від оподаткування.

Разом з тим, при ввезені транспортних засобів на митну територію України заявлена декларантом митна вартість товару прийнята митним органом. В митних деклараціях вказано особу, відповідальну за фінансове врегулювання, а також особу яка є декларантом.

Отже, якщо митний орган, приймаючи митну декларацію, визначає митну вартість товару та пропускає товар на митну територію України, то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов'язань, за винятком випадку, коли за наслідками службової перевірки або розгляду кримінальної справи встановлено змову між декларантом і митним органом, спрямовану на зниження обов'язкових платежів.

З доводами позивача суд погоджується, виходячи із того, що митним органом при здійсненні митного оформлення по зазначених вище деклараціях, які подавались позивачем до митного органу, не вчинено жодних застережень чи заперечень щодо зазначеної в цих деклараціях митної вартості, розмитнення здійснено в режимі "експорту" та транспортні засоби без будь-яких обмежень випущені на митну територію України. Поданий відповідачем лист із Вротславської митниці ОСОБА_4 та пакет митних документів при перетині цих транспортних засобів митниці в ОСОБА_4, не доводять факту вчиненого заниження позивачем митної вартості цих транспортних засобів при митному оформленні їх на митній території України.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що висновки перевірки є безпідставними, та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, а прийняті податковим органом податкові повідомлення-рішення №, № від 22.06.2015 року підлягають скасуванню.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та сакувати податкові повідомленя-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 22 червня 2015 року № форми Р про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем: ОСОБА_2 та Товари, які ввозяться (пересилаються) громадянами, 102700,70 грн. (68467,13 грн.) за основним та 34233,57 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), від 22.06.2015 року № форми Р про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем: Податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів 225941,55 грн.(150627,70 грн. за основним платежем та 75313,85 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 3 286,43 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Кишинський М.І.

Постанова складена в повному обсязі 02 лютого 2016 року.