Справа № 821/2068/14
Суддя: Кузьменко Н.А.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

821/2068/14

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 р.

м. Херсон

Справа № 821/2068/14

Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Кузьменко Н.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов Державної фінансової інспекція в Херсонській області до Великолепетиської селищної ради Херсонської області про зобов'язання виконати п.п. 2.1, 2.2 вимоги від 05 лютого 2014 року №40-13/140, -

встановив:

18 червня 2014 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державної фінансової інспекція в Херсонській області (далі – позивач, ДФІ) до Великолепетиської селищної ради Херсонської області (далі – відповідач, Селищна рада) з позовними вимогами про зобов'язання виконати п.п. 2.1, 2.2 вимоги від 05 лютого 2014 року №40-13/140, з урахуванням клопотання про уточнення та зменшення позовних вимог від 10 липня 2014 року просить:

- відобразити в обліку дебіторську заборгованість на загальну суму 203865,00 грн. Усунути фінансове порушення шляхом повернення грошових коштів на реєстраційний рахунок або шляхом виконання робіт, зменшення бюджетних асигнувань, поверненням товарно-матеріальних цінностей на суму 203865,00 грн. В разі відмови в поверненні грошових коштів та виконанні робіт та поверненні товарно-матеріальних цінностей провести претензійно-позовну роботу з виконавцем робіт, по яким встановлені завищені обсяги та вартість виконаних робіт (п.2.2).

Обґрунтовуючи свою правову позицію позивач в адміністративному позові зазначив, що відповідно до п.4.3.6.2 плану роботи Державної фінансової інспекції в Херсонській області на ІV квартал 2013 року проведено ревізію селищного бюджету та фінансово-господарської діяльності Великолепетиської селищної ради за період з 01.07.2010 року по 01.10.2013 року, за наслідками якої складено акт ревізії від 16.01.2014 року № 40-27/01. Актом зафіксовано численні порушення відповідачем норм законодавства. Висновки акту ревізії стали підставою для винесення вимоги про усунення фінансових порушень та попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства від 05 лютого 2014 року №40-13/140. Порушення викладені в вимозі відповідач добровільно не усунув, зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Представник позивача 02 лютого 2016 року подала до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч.6 ст.128 КАС України).

Розглянувши надані сторонами документи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що відповідно до п.4.3.6.2. плану роботи Державної фінансової інспекції в Херсонській області на ІV квартал 2014 року проведено ревізію селищного бюджету та фінансово-господарської діяльності Великолепетиської селищної ради за період з 01.07.2010 року по 01.10.2013 року, за наслідками якої складено акт ревізії від 16.01.2014 року № 40-27/01.

Висновки акту ревізії стали підставою для винесення вимоги про усунення фінансових порушень та попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства від 05 лютого 2014 року №40-13/140.

Заявлені до виконання в даній справі пункти зазначеної вимоги передбачають:

- відобразити в обліку дебіторську заборгованість на загальну суму 203865,00 грн. Усунути фінансове порушення шляхом повернення грошових коштів на реєстраційний рахунок або шляхом виконання робіт, зменшення бюджетних асигнувань, поверненням товарно-матеріальних цінностей на суму 203865,00 грн. В разі відмови в поверненні грошових коштів та виконанні робіт та поверненні товарно-матеріальних цінностей провести претензійно-позовну роботу з виконавцем робіт, по яким встановлені завищені обсяги та вартість виконаних робіт (п.2.2).

Відповідач скористався своїм правом на судове оскарження даної вимоги та звернувся до суду із позовом до Державної фінансової інспекції в Херсонській області, за участю третьої особи - сільського комунального господарства "Сількомунгосп" про скасування пункту 2.2 вимоги про усунення порушень від 05 лютого 2014 року №40-13/140.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 18 березня 2014 року в справі №821/335/14, відмовлено Великолепетиській селищній раді Херсонської області в задоволенні позовних вимог до Державної фінансової інспекції в Херсонській області, за участю третьої особи - сільського комунального господарства "Сількомунгосп" про скасування пункту 2.2 вимоги про усунення порушень.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2015 року в справі №821/335/14 апеляційну скаргу Великолепетиської селищної ради Херсонської області задоволено; постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 18 березня 2014 року скасовано та прийнято нову постанову суду, якою у задоволенні адміністративного позову Великолепетиської селищної ради Херсонської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні позивача - Сільське комунальне господарство “Сількомунгосп” до Державної фінансової інспекції в Херсонській області про визнання протиправними та скасування вимоги відмовлено повністю. Постанова Одеського апеляційного адміністративного суду набрали законної сили 13 листопада 2015 року.

Так, в постанові від 13.11.2015 року суд апеляційної інстанції зазначив, що «… виявлені збитки є втратою державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, що відповідно до Закону України “Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні” дає ДФІ право вимагати відшкодування завданих збитків. Цим правом ДФІ не скористалася. Вимога ж відповідача про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства, за її допомогою неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.»

Стосовно п.2.1, 2.2 вимоги про усунення фінансових порушень та попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства від 05 лютого 2014 року №40-13/140 суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні».

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (ст.68 Конституції).

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Згідно п. 7 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно пункту 3 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550, акт ревізії – це документ, який складається особами, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати.

Пункт 35 цього Порядку передбачає, що акт ревізії складається зі вступної та констатуючої частин.

У констатуючій частині наводиться інформація про результати ревізії в розрізі кожного питання програми із зазначенням того, за який період, яким способом (вибірковим, суцільним) та за якими документами перевірено ці питання, а також висновок про наявність або відсутність порушень законодавства.

Виявлені допущені об’єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції контролюючого органу, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обов’язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

Пункти 45, 46 вказаного Порядку визначають, що у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи контролюючого органу, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об’єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому. Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього – не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об’єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення про Держфінінспекцію, Держфінінспекція відповідно), зазначена інспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення про Держфінінспекцію).

Відповідно до пункту 6 зазначеного Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також, Положенням про Держфінінспекцію установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні».

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

В даному випадку законодавець поділяє повноваження ДФІ здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень та процедуру звернення до суду в інтересах держави при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів

Частиною 2 статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» встановлено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

З наведеного суд дійшов висновку, що обов’язковими для виконання є не всі без винятку вимоги ДФІ. Для того щоб підпадати під визначення ч.2 ст.15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» вимога повинна відповідати ознакам законності, тобто ґрунтуватись на нормах законодавства.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Наведені норми закріплюють за ДФІ право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може розглядатись лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для відповідача.

У справі, яка розглядається, ДФІ пред'явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом ДФІ, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, однак в даному випадку адміністративний позов не має вимогою стягнення виявлених збитків.

Аналогічна правовий висновок у спорах цієї категорії справ було викладено колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 15 квітня, 13 травня та 25 листопада 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14, 21-442а14 відповідно).

Оцінка судом обставин справи базується на наданих доказах, їх належності та переконливості, в поєднанні з принципами КАС України.

Як передбачає ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов’язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Згідно п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру...".

За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень, з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 71 КАС України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 14, 71, 86, 94, 128, 158 – 163 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов Державної фінансової інспекція в Херсонській області до Великолепетиської селищної ради Херсонської області про зобов'язання виконати п.п. 2.1, 2.2 вимоги від 05 лютого 2014 року №40-13/140 – залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Херсонський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Кузьменко Н.А.

кат. 9.3.