Справа № 802/4255/14-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/4255/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Заброцька Л.О.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

02 лютого 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Курка О. П. Білоуса О.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника позивача: не з'явився,

представника відповідача: Вініцької Б.А.,

представників третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_7 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання дії протиправними, скасування реєстрації,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання дії протиправними, скасування реєстрації.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з даною постановою суду, треті особи подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

В судове засідання представник позивача не з'явився, однак на адресу суду надіслав заяву про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з перебуванням в іншому судовому засіданні. Однак, суд вказану заяву до уваги не бере, оскільки перебування в іншому судовому засіданні не є поважною причиною.

Представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги третіх осіб та просила суд задовольнити її.

Представники третіх , які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд задовольнити її.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_8, ОСОБА_9 в судове засідання не з'явилися про причини неявки суду не повідомили, хоча про час та дату розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19.10.1996 року ОСОБА_7, на підставі укладеного з ОСОБА_10 біржового контракту №1144, придбав 3/20 частини будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Будинок по АДРЕСА_1 складається з декількох квартир. В свою чергу, квартири № 1 та № 6 в будинку АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_5 та ОСОБА_6, є сусідніми з квартирою №4, що належить позивачу ОСОБА_7, та квартирами № 2 і 3 , що належать третім особам ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

07 листопада 2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області за №ВН50 зареєстровано на замовлення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 декларацію про початок виконання будівельних робіт по реконструкції частини житлового будинку по АДРЕСА_1 під магазин - кафетерій.

В подальшому, 17 грудня 2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області за № ВН 74 зареєстровано на замовлення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 декларацію про готовність об`єкта до експлуатації (реконструкція частини житлового будинку по АДРЕСА_1 під магазин - кафетерій ).

Розглядаючи даний позов суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржувані декларації №ВН50 від 07 листопада 2013 року та №ВН 74 від 17 грудня 2013 року містять не достовірні відомості, а тому підлягають скасуванню. Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Указом Президента України від 08.04.2011р. № 439 затверджено Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України (далі -Положення).

Згідно п. 1 вказаного Положення, Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства.

Пунктом 2 Положення встановлено, що Держархбудінспекція України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, цим Положенням, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлює Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Відповідно до пункту 1 статті 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Пунктом 2 статті 41 цього Закону передбачено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 36 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції чинній на час реєстрації спірних декларацій) право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об'єктах, що належать до I-III категорій складності, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт.

Реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт проводить орган державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом п'яти робочих днів з дня надходження декларації (ч. 2 ст. 36 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю повертають декларацію про початок виконання будівельних робіт замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації (ч. 4 ст. 36 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

При цьому, ч. 8 ст. 36 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що саме замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про початок виконання будівельних робіт, та виконання будівельних робіт без зареєстрованої декларації.

Також, згідно з частиною 1 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та пунктами 2, 19, 20 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. N 461, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Замовник відповідно до закону відповідає за повноту та достовірність даних, зазначених у поданих ним деклараціях, а Інспекція перевіряє протягом десяти робочих днів з дати подання (надходження) до неї декларацій повноту даних, зазначених у ній, та реєструє декларацію.

Реєстрація декларації здійснюється з дотриманням вимог Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності". Декларація приймається в дозвільному центрі за місцезнаходженням об'єкта.

Аналізуючи вищенаведені норми, суд приходить до висновку, що реєстрація декларацій про початок виконання будівельних робіт, а також про готовність об'єкта до експлуатації проводиться на основі дозвільного принципу. Суть цього принципу полягає у тому, що інспекція ДАБК у Вінницькій області під час розгляду декларації про готовність об'єкта до експлуатації перевіряє лише повноту даних, зазначених у декларації, а відповідальність за достовірність вказаних даних несе заявник. Оскільки, спірні декларації від 07.11.2013 та від 17.12.2013 були заповнені даними, достовірність яких не перевіряється при реєстрації декларацій, відповідач, зареєструвавши їх, діяв у спосіб, що передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області діяла на підставі та до вимог чинного законодавства під час реєстрації оскаржуваних декларації від 07.11.2013 про початок виконання будівельних робіт та декларації від 17.12.2013 про готовність об'єкта до експлуатації.

Щодо позовних вимог позивача про скасування декларації від 07.11.2013 про початок виконання будівельних робіт з реконструкції частини житлового будинку по АДРЕСА_1 під магазин - кафетерій та декларації від 17.12.2013 про готовність об`єкта до експлуатації (реконструкція частини житлового будинку по АДРЕСА_1 під магазин - кафетерій ), суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 в декларації про готовність об'єкта до експлуатації зазначалось, що реконструкція житлового приміщення в бар по АДРЕСА_1 розпочата ним 18.01.2009 року. Однак, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками у зв'язку з наступним.

Відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 17.12.2013 року в розділі 11 "Інформація про об'єкт", в пункті дата початку будівництва зазначено 12.11.2013 року (т.1 а.с.13).

Крім того, вказане також підтвердили представники апелянтів, які зазначили, що інформація яка міститься в деклараціях являється достовірна, оскільки, саме в період з 12.11.2013 року по 12.12.2013 року приміщення по АДРЕСА_1 було реконструйовано саме під магазин-кафетерій.

Також, вказане підтверджується низкою документів, які досліджувались судом апеляційної інстанції, зокрема:

- копія договору будівельного підряду №50/13 по реконструкції частини житлового будинку під магазин - кафетерій від 01.10.2013 року;

- копії квитанцій про оплату будівельних робіт;

- копія наказу про призначення виконроба ОСОБА_14 від 12.11.2013 року;

- копія загального журналу робіт, в якому зазначаються види виконаних робіт від 12.11.2013 року;

- копія договору на виконання авторського нагляду від 02.10.2013 року;

- копія журналу авторського нагляду від 18.11.2013 року;

- копія квитанції про оплату послуг авторського нагляду;

- копія наказу про призначення відповідального за авторський нагляд;

- копія договору про надання послуг з технічного нагляду від 15.10.2013 року;

- копія квитанції про оплату послуг з технічного нагляду;

- копія акта на закриття прихованих робіт;

- копія акта приймання виконаних робіт;

- копії проектних документацій на проведення реконструкції.

А тому, враховуючи вищезазначене та досліджені матеріали, які містяться в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку що реконструкція приміщення по АДРЕСА_1 під магазин-кафетерій проводилась в зазначений період, а саме з 12.11.2013 року по 12.12.2013 року.

Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів затвердженого постановою КМУ від 13 квітня 2011 року №461 зазначено, що у разі виявлення органом державного архітектурно-будівельного контролю недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню органом державного архітектурно-будівельного контролю.

Як пояснив представник відповідача, що після надходження декларації про готовність об'єкта до експлуатації представником Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області було здійснення перевірку достовірності відомостей у вказаній декларації. За результатами перевірки повноти та достовірності даних зазначених у декларацій, замовниками будівництва документально підтверджено відповідність даних, порушень та відхилень не виявлено, що підтверджується відповідями ОСОБА_15, ОСОБА_7, ОСОБА_16 за №27-Ко-1252-2 від 10.01.2014 року.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що 23 грудня 2013 року до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області надійшло звернення від мешканців співвласників житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_15, ОСОБА_7, ОСОБА_16 щодо заперечення виконання будівельних робіт, реконструкцій частини житлового будинку під магазин - кафетерій та прийняття в експлуатацію вже закінченого об'єкта будівництва по вул. АДРЕСА_1.

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області в межах компетенції розглянуто вказане звернення та надано відповіді ОСОБА_15, ОСОБА_7, ОСОБА_16 за №27-Ко-1252-2 від 10.01.2014 року, з яких видно, що Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області відповідно до наказу №1354-ПП від 20.12.2013 року проведена позапланова перевірка дотримання вимог чинного законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил при реконструкції зазначеного об'єкта та достовірності даних наведених у деклараціях №ВН50 від 07 листопада 2013 року та №ВН 74 від 17 грудня 2013 року поданих ОСОБА_5 та ОСОБА_6. За результатами вказаної перевірки порушень та відхилень не виявлено (т.1 а.с. 61-63).

Щодо посилання суду першої інстанції про те, що реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації зі зміною його призначення з житлової квартири на магазин-кафетерій мало передувати приведення у відповідність цільового призначення земельної ділянки, на якій розташований такий об'єкт, що зроблено не було суд зазначає слідуючи.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, що відповідно до свідоцтва про правовласності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 23.07.2013 року зазначено, об'єкт нерухомого майна земельна ділянка, яка розташовано по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (т.2 а.с.98)

А тому, враховуючи вищезазначене колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що вищезазначені висновки суду першої інстанції є безпідставними та необґрунтовані.

Зокрема суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв'язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб'єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими.

Таким чином, підставами для визнання скасування рішення суб'єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. При цьому, обов'язковою умовою скасування такого рішення є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відповідно до частини другої статті 171 КАС право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Таке ж правило має застосовуватись і до правових актів індивідуальної дії.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Як видно з матеріалів справи, позивач оскаржує декларації №ВН50 від 07 листопада 2013 року та №ВН 74 від 17 грудня 2013 року , які поданні ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Тобто, вказані декларації породжують права й обов'язки тільки того суб'єкта, який подав вказані декларації.

Крім того, позивачем та представником позивача не надано суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, які б підтвердили, що оскаржувані декларації порушують безпосередньо його права та обов'язки.

Колегія суддів зазначає, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Указаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, аналізуючи вищенаведене, можна дійти висновку, що позивач під час звернення до суду обрав неправильний спосіб захисту порушеного права. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відповідно до ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувані декларації є правомірними та зареєстровані з дотриманням вимог чинного законодавства, оскільки позивачем не доведено та не надано суду належних та допустимих доказів щодо протиправності та необґрунтованості оскаржуваних декларацій.

В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

З огляду на викладене, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 3 ч. 1 ст. 202 КАС України, суд апеляційної інстанції, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, вирішив скасувати її та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову, з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити повністю.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_7 до Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області про визнання дії протиправними, скасування реєстрації скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволені адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Курко О. П. Білоус О.В.