Справа № 2а-100/11/1370
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року м. Київ К/800/7137/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів

на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015

та постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03.11.2011

у справі № 2а-100/11/1370

за позовом Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові

до Відкритого акціонерного товариства «Львівський хлібзавод №1»

про стягнення суми податкового зобов'язання

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2010 року Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Львові, правонаступником якої є Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів, звернулась до суду з позовом про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Львівський хлібзавод №1» податкового зобов'язання, визначеного за непрямим методом, у розмірі 1 861 696 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03.11.2011, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015, в задоволенні позову відмовлено, з мотивів пропущення строку на звернення до суду з такими позовними вимогами.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідач в запереченнях на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, як законні та обґрунтовані.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, постановою Господарського суду Львівської області від 24.11.2005 у справі № 5/617-28/106 за позовом ДПІ у м. Львові до ВАТ «Львівський хлібзавод №1» про визнання суми податкового зобов'язання, визначеного непрямим методом в розмірі 1 861 696 грн. позов задоволено та визнано правомірною суму податкового зобов'язання з ПДВ в розмірі 1 861 696 грн.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.02.2007 постанову Господарського суду Львівської області від 24.11.2005 у справі № 5/617-28/106 скасовано та в задоволенні позову ДПІ у м. Львові до ВАТ «Львівський хлібзавод №1» про визнання суми податкового зобов'язання, визначеного непрямим методом в розмірі 1 861 696 грн. відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.06.2010 постанову Господарського суду Львівської області від 24.11.2005 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.02.2007 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції з тих підстав, що податковий орган заявив вимогу про визнання правомірним податкового зобов'язання, нарахованого за непрямим методом, тоді як за змістом пп. 4.3.5 п. 4.3 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», з урахуванням положень пп. 3.1.3 п. 3.1 ст. 3 зазначеного Закону, податковий орган може пред'являти вимогу про стягнення суми податкового зобов'язання, визначеної платнику за непрямими методами.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 25.06.2010 прийнято до провадження справу № 2а-5675/10/1370 за позовом ДПІ у м. Львові до ВАТ «Львівський хлібзавод №1» про визнання суми податкового зобов'язання, визначеного за непрямим методом, в розмірі 1 861 696 грн. Однак, позивачем надалі ставилися вимоги про визнання правомірним податкового зобов'язання, нарахованого за непрямим методом, а, відтак, ухвалою від 28.10.2010 провадження у вказаній справі закрито відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвала набрала законної сили.

Згідно Довідки АА № 500779 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України ВАТ «Львівський хлібзавод №1» зареєстроване виконавчим комітетом Львівської міської ради 15.07.1996.

Відповідач взятий на облік платника податків у ДПІ у м. Львові 14.09.1999 за № 2225, згідно Довідки про взяття на облік платника податків від 02.08.2011 № 285/10/29-017.

ДПІ у м. Львові проведено позапланову документальну перевірку з питань достовірності даних, заявлених у документах обов'язкової податкової звітності по податку на додану вартість ВАТ «Львівський хлібзавод №1» за період з 01.01 по 01.09.2004, за результатами якої складено акт № 118/26-0/05492054 від 07.12.2004, де зафіксовані порушення: пп. 7.4.1, пп. 7.4.4 п. 7.4, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження підприємством ПДВ на суму 950 018 грн.

На підставі акту перевірки № 118/26-0/05492054 від 07.12.2004 ВАТ «Львівський хлібзавод №1» винесено податкове повідомлення-рішення № /0/23899 від 14.12.2004 про нарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1 861 696 грн., в т.ч.: 950 018 грн. основного платежу та 911 678 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Вказане податкове повідомлення-рішення направлено відповідачу у березні 2005 року, що підтверджено супровідним листом від 01.03.2005 № 3652/26-22/192.

Таке податкове повідомлення-рішення ВАТ «Львівський хлібзавод №1» оскаржене не було, а тому вважається таким, що неоспорюється.

Відповідно до пп. 15.1.1 п. 15.1 ст. 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» за винятком випадків, визначених підпунктом 15.1.2 цього пункту, податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з пп. 15.2.1 п. 15.2 ст. 15 цього Закону у разі коли податкове зобов'язання було нараховане податковим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 15.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні податкового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів від дня узгодження податкового зобов'язання. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або до визнання боргу безнадійним.

З огляду на наведені законодавчі приписи, попередні судові інстанції, встановивши факт подання цього позову після спливу 1095-денного строку з моменту виникнення у товариства оспорюваної суми податкового боргу, дійшли неспростовуваного доводами касаційної скарги висновку про відсутність підстав для задоволення цього позову.

При цьому, помилкове зазначення судами попередніх інстанцій дату звернення до суду 04.01.2011 (момент отримання позовної заяви судом), а не грудень 2010 року (момент направлення позовної заяви до суду через відділення поштового зв'язку), не вплинуло на правильне визначення судами попередніх інстанцій строку звернення позивача до суду.

Враховуючи вказані обставини, відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог є вірним, а касаційна скарга позивача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів відхилити.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015 та постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03.11.2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний