Справа № 803/23/16
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року Справа № 803/23/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

при секретарі судового засідання Масюк Г.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції у Волинській області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернувся з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції у Волинській області (далі - Реєстраційна служба Луцького РУЮ, відповідач) про визнання нечинним рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Луцького РУЮ №27766104 від 05.01.2016 року про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень та зобов'язати Реєстраційну службу Луцького РУЮ вчинити дії зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на будівлю кафе-бар з реєстраційним номером 28, що розташована АДРЕСА_2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції у Волинській області Новосад Оленою Анатоліївною №27766104 від 05.01.2016 року позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на будівлю кафе-бар з реєстраційним номером 28, що розташована АДРЕСА_2.

Вважає, дане рішення нечинним та таким, що підлягає скасуванню з одночасним зобов'язанням відповідача прийняти рішення про реєстрацію права власності на будівлю за позивачем, оскільки відповідачу до заяви про державну реєстрацію права власності на майно було подано всі документи передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Вказує на те, що стаття 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містить вичерпний перелік підстав, за наявності яких може бути відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Невідповідність цільового призначення землі назві об'єкту на які в своєму рішенні посилається державний реєстратор не є підставою для відмови в такій реєстрації, тим більше, що право власності на бокси мийки були нею зареєстровані і всі ці об'єкти є комплексним об'єктом власності для забезпечення комплексного функціонування. З наведених підстав просить суд задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги та просить суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора №27766104 від 05.01.2016 року про відмову позивачу у державній реєстрації прав та їх обтяжень та зобов'язати Реєстраційну службу Луцького РУЮ вчинити дії зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на будівлю кафе-бар з реєстраційним номером 28, що розташована АДРЕСА_2.

Уточненні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених в позовній заяві, та просить суд не вирішувати питання щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн.

Відповідач на розгляд справи не прибув звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутності. В наданих суду письмових запереченнях на адміністративний позов посилається на те, що пунктом 6 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 визначено, що документи, що подаються для проведення державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, що встановлені законом, Порядком та іншими нормативно-правовими актами. Цільове призначення земельної ділянки, на якій розташований об'єкт щодо якого подано заяву - для будівництва автосалону з техсервісом, що відповідає категорії - землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, що являє собою невідповідність цільового призначення земельної ділянки даному об'єкту нерухомого майна, а отже подані для проведення державної реєстрації прав, та встановив подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. З наведених підстав просить суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог (а.с.49-52).

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюються на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень, щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дії чи бездіяльності.

Судом встановлено, що 15.12.2015 року ОСОБА_2 звернувся до Реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції у Волинській області з заявою про реєстрацію права власності на кафе-бар з реєстраційним номером 28, що розташований АДРЕСА_2, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2.

Рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Луцького РУЮ прав на нерухоме майно Новосад Оленою Анатоліївною від 05 січня 2015 року № 27766104 позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на вищевказаний кафе-бар з тих підстав, що в поданому державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 06.12.2005 року вказано цільове призначення земельної ділянки - для будівництва автосалону з техсервісом. Відповідно до Наказу Державного комітету із земельних ресурсів № 548 від 23.07.2010 року «Про затвердження класифікації видів цільового призначення земель» землі громадської забудови (землі, які використовуються для розміщення громадських будівель і споруд (готелів, офісних будівель, торговельних будівель, для публічних виступів, для музеїв та бібліотек, для навчальних та дослідних закладів, для лікарень та оздоровчих закладів), інших об'єктів загального користування), зокрема для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. А цільове призначення земельної ділянки, на якій розташований об'єкт щодо якого подано заяву - для будівництва автосалону з техсервісом, що відповідно до вищезазначеного Наказу відповідає категорії - землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, що являє собою невідповідність цільового призначення земельної ділянки даному об'єкту нерухомого майна, та зроблено висновок, що подані для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (а.с.27).

Надаючи правову оцінку вищезазначеному рішенню державного реєстратора суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини виникли стосовно проведення державної реєстрації права власності на будівлю, а відтак врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01 липня 2004 року (далі - Закон України № 1952-IV) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі - Порядок № 868).

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації врегульовано нормами Закону України № 1952-IV, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України № 1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України № 1952-IV).

Орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації (п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України № 1952-IV).

Частиною першою статті 15 Закону України № 1952-IV визначено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку Державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі - Порядок № 868).

Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

З матеріалів справи вбачається, що до заяви про реєстрацію права власності на кафе-бар позивачем надано наступні документи: державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 06.12.2005 року (а.с.6); витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №17402569 від 06.02.2014 року (а.с.7); витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №17409914 від 06.02.2014 року (а.с.8); декларацію про початок будівельних робіт (а.с.10-11); містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки №89 від 31.07.2014 року (а.с.12); декларацію про готовність об'єкта до експлуатації (а.с.13-18); технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна (а.с.19-24); рішення Липинської сільської ради про присвоєння поштової адреси (а.с.25); документи про сплату необхідних зборів (мита) за проведення державної реєстрації.

Отже, позивачем на виконання вимог вищевказаної норми подано державному реєстратору всі необхідні документи для проведення державної реєстрації майна.

Згідно з п. 6 Порядку № 868 документи, що подаються для проведення державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, що встановлені законом, Порядком та іншими нормативно-правовими, актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України № 1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

З копії витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 17402569 від 06.02.2014 року вбачається, що державним реєстратором Реєстраційної служби Луцького РУЮ Павлюк А.А. 06.02.2014 року зареєстровано приватну власність на земельну ділянку розташовану в с. Липини Луцького району Волинської області, площею 0,1347 га. Власник ОСОБА_2. Підстава виникнення права власності державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 виданий 06.12.2005 року Луцьким районним відділом земельних ресурсів. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва автосалону з техсервісом (а.с.7).

Відповідно до копії витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 17409914 від 06.02.2014 року вбачається, що державним реєстратором Реєстраційної служби Луцького РУЮ Павлюк А.А. 06.02.2014 року зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на контрольно-пропускний пункт (далі - КПП) загальною площею 28,2 кв.м. розташованого в АДРЕСА_2.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на вищевказаній земельній ділянці проведено реконструкцію КПП під кафе-бар збільшивши площу приміщення з 28,2 кв.м. на 133,2 кв.м., та даний об'єкт прийнятий в експлуатацію з IV кварталу 2014 року (а.с.10-18).

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України № 1952-IV, якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

Таким чином, суд вважає, що після прийняття в експлуатацію реконструйованого КПП під кафе-бар та отримання поданих заявником документів державний реєстратор Новосад О.А. повинна була провести державну реєстрації прав та їх обтяжень на вищевказане нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст.10 Закону України № 1952-IV державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Суд вважає помилковим посилання відповідача як на відмову в проведені державної реєстрації прав та їх обтяжень, що позивачем використовується земля не за цільовим призначенням, оскільки Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 868 від 17.10.2013 року жодним чином не обмежуються права власника на реєстрацію його прав в залежності від правового режиму зміни цільового призначення земельної ділянки, яка належить на праві власності позивачу.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на земельній ділянці, яка розташована в с. Липини Луцького району Волинської області, площею 0,1347 га. та належить на праві приватної власності позивачу ще розташовані об'єкти нерухомого майна, а саме мийка автомобілів.

Суд звертає увагу на те, що державним реєстратором Реєстраційної служби Луцького РУЮ Новосад О.А. в той самий час, а саме 05.01.2016 року було проведено реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на мийку автомобілів розташованої на вищевказаній земельній ділянці цільове призначення якої - для будівництва автосалону з техсервісом. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно НОМЕР_4 від 05.01.2016 року (а.с.54).

Зміна цільового призначення однієї і тієї самої земельної ділянки на якій зареєстровані та розміщені різні об'єкти нерухомого майна під кожен окремий об'єкт нерухомості не передбачена діючим законодавством в сфері земельних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4 2 та частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Системний аналіз наведених норм дозволяє суду дійти висновку, що законодавець визначив перелік підстав, за яких державний реєстратор, встановивши їх наявність, може прийняти рішення про відмову в державній реєстрації прав. При цьому вказані норми визначають вичерпний перелік підстав для відмови у реєстрації прав.

В рішенні про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень № 27766104 від 05.01.2016 року державним реєстратором зроблено висновок, що подані позивачем документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Суд звертає увагу на те, що пункт 4 частини першої статті 24 Закону України №1952-IV містить дві самостійні підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, а тому за наявності однієї з таких підстав державний реєстратор прав на нерухоме майно повинен чітко зазначати одну з них, що державним реєстратором зроблено не було.

Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону України №1952-IV відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши рішення про відмову у проведенні державної реєстрації від 05.01.2016 року № 27766104 на предмет відповідності частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що воно винесене не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868.

За таких обставин суд вважає, що рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції Волинської області Новосад О.А. №27766104 від 05.01.2016 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень ОСОБА_2 на будівлю кафе-бар з реєстраційним номером 28, що розташована АДРЕСА_2, є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи ту обставину, що в даному судовому засіданні судом встановлено протиправність рішення відповідача, то суд вважає в такому випадку підставною вимогу позивача про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Позивач просить суд зобов'язати Реєстраційну службу Луцького РУЮ вчинити дії зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на будівлю кафе-бар з реєстраційним номером 28, що розташована АДРЕСА_2.

Вирішуючи дану частину позовних вимог суд зазначає, що порядок здійснення державної реєстрації прав та їх обтяжень згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» здійснюється відповідними структурними підрозділами відповідача та є їх виключною компетенцією. Тобто, суд не вправі, вирішуючи спір по суті, підміняти та виконувати функції інших органів. Однак суд з врахуванням вимог статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України обирає спосіб захисту в цій частині позовних вимог, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача у спірних правовідносинах, а саме шляхом зобов'язання Реєстраційну службу Луцького районного управління юстиції у Волинській області повторно розглянути питання щодо реєстрації права власності за ОСОБА_2 на будівлю кафе-бар з реєстраційним номером 28, що розташована АДРЕСА_2, відповідно до поданих 15.12.2015 року документів згідно з описом від 15.12.2015 року.

Частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з Реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції у Волинській області підлягає до стягнення на користь позивача 1102,40 грн. судового збору, сплаченого при поданні адміністративного позову квитанцією № 0.0.488276839.1 від 13.01. 2016 року (а.с.2), квитанцією №36312378 від 15.01.2016 року (в.с.31).

Керуючись ст.ст. 2,94,158,160,162,163,186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 868 від 17.10.2013 року, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції у Волинській області Новосад Олени Анатоліївни № 27766104 від 05.01.2016 року про відмову ОСОБА_2 у державній реєстрації прав та їх обтяжень на будівлю кафе-бар з реєстраційним номером 28, що розташована АДРЕСА_2.

Зобов'язати Реєстраційну службу Луцького районного управління юстиції у Волинській області повторно розглянути питання щодо проведення державної реєстрації права власності на будівлю кафе-бар з реєстраційним номером 28, що розташована АДРЕСА_2, за ОСОБА_2, відповідно до поданих ним 15.12.2015 року державному реєстратору Реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції Волинської області Новосад О.А. документів, згідно з описом від 15.12.2015 року.

Стягнути з Реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції у Волинській області (43008, Волинська область, м. Луцьк, вул. Січова, 22а, ) на користь ОСОБА_2 (43000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 1102,40 грн. (одну тисячу сто дві гривні сорок копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 05 лютого 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий

Суддя В.В.Мачульський