Справа № 2а/1770/2104/12
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2016-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2016 року м. Київ К/800/1365/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 11.10.2012 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2012

у справі № 2а/1770/2104/2012

за позовом Фізичної особи -підприємця ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби

про скасування податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 11.10.2012, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2012, позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Рівному Рівненської області Державної податкової служби від 14.05.2012 № в частині визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 51834,00 грн. (44333,00грн. - за основним платежем, 7501,00грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами)) та від 14.05.2012 № в частині визначення податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 113511,65грн. (90809,32грн. - за основним платежем, 22702,33 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами)).

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового про відмову в позові, з підстав невірного застосування норм матеріального права.

Перевіривши під час попереднього судового засідання повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства позивачем, за період з 01.07.2010 по 31.12.2011, за результатами якої складено акт № 109/17-117/НОМЕР_1 від 28.04.2012.

За висновками акта перевірки встановлено, що позивачем порушено ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 №13-92 (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено оподаткований дохід за період ІІІ-ІVкв. 2010 року на 12065,21 грн ; пп.9.12.1 п.9.12 ст.9, пп.7.1 ст.7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 №889-ІV (із змінами та доповненнями) та п. «б» ст.14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 №13-92 в результаті чого , донараховано суму податку з доходів фізичних осіб за ІІІ-ІVкв. 2010 року у розмірі 1809,78грн.; п.138.2 ст.138, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-ІV (із змінами і доповненнями), що призвело до заниження оподаткованого доходу за 2011 рік на 546019,55 грн.; пп.7.4.3, пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 №168/97 (із змінами і доповненнями), п.198.3, п.198.6 ст.198, п.199.1 ст.199 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-ІV (із змінами і доповненнями), в результаті чиста сума зобов'язань за період з 01.07.2010 по 31.12.2011 збільшена на 48758,33грн., донараховано податок на додану вартість в сумі 48758,33грн., в т. ч. за: жовтень 2010 року -1945,00 грн., червень 2011 року -29333,33 грн., липень 2011 року -15000,00 грн., грудень 2011 року -2480,00 грн..

На підставі акта перевірки, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 14.05.2012 № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 57985,00 грн. (48758,00грн. - за основним платежем, 9227,00грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями) та № про збільшення грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 117840,18грн. (94634,10 грн. - за основним платежем, 23206,08 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями).

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, та вважає, що судом повно встановлено обставини у справі, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні відносини.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше, ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно із пп. 9.12.1 п. 9.12. ст. 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

Відповідно до п. 22.10 ст. 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» визнано таким, що втратив чинність Декрет Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року №13-92 «Про прибутковий податок з громадян» (далі - Декрет №13-92), крім розділу IV у частині оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, який застосовується з урахуванням положень пункту 9.12 статті 9 цього Закону та діє до набрання чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності.

Вказаними нормами Закону врегульовано питання сплати податку фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які знаходяться на загальній системі оподаткування чи сплачують фіксований податок за придбаним патентом.

Статтею 13 Декрету №13-92 встановлено, що оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Відповідно до абз. 3 ст. 13 Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 року № 12 (далі - Інструкція №12) загальним оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між валовим доходом (виручкою у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Аналогічні норми містяться у Податковому кодексі України.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24.06.2011 між позивачем (Покупець) та ТОВ «Перун» (Продавець) укладено договір купівлі-продажу №49, на умовах якого Продавець зобов'язується поставити та передати у власність Покупця цукор-пісок білий у мішкотарі (товар), а Покупець прийняти товар та здійснити його оплату за власні кошти.

Факт отримання цукру-піску на суми 176000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 7333,33 грн.) та 90000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 7500,00 грн.) підтверджується видатковими накладними від 24.06.2011 №П-00000733, від 06.07.2011 №П-00000756 та за вказаними господарськими операціями ТОВ «Перун» було виписано для позивача податкові накладні від 25.06.2011 №47 на суму 176000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 7333,33грн.) та від 06.07.2011 №24 на суму 90000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 7500,00 грн.).

Розрахунки за отриманий товар позивачем з ТОВ «Перун» здійснено в повному обсязі згідно з платіжними дорученнями від 25.06.2011 №581 на суму 176000,00 грн. та від 07.07.2011 №628 на суму 90000,00 грн..

Також підтверджено факт доставки товару (товарно-транспортні накладні від 24.06.2011 №000733 та від 06.07.2011 №00756).

Між позивачем (Покупець) та ТОВ «Алміс ЛД» (Продавець) укладено договір купівлі-продажу №02/06 від 02.06.2011, на умовах якого Продавець зобов'язується систематично постачати і передавати у власність Покупця товар, а Покупець приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату.

Наявність видаткової накладної від 02.06.2011 №Ин-320 вказує на отримання позивачем молока сухого 1% на суму 374999,94 грн. (у т.ч. ПДВ 62499,99 грн.) та за вказаними господарськими операціями ТОВ «Алміс ЛД» було виписано для позивача податкову накладну від 02.06.2011 №3320 на суму 374999,94 грн. (у т.ч. ПДВ 62499, 99грн.).

Розрахунки за отриманий товар позивачем з ТОВ «Алміс ЛД» здійснено в повному обсязі згідно з квитанціями до прибуткових касових ордерів на суму 374999,94 грн.

Доставка товару здійснювалася згідно з товарно-транспортними накладними від 02.06.2011 №61 та від 02.06.2011 №62.

В подальшому, придбаний товар використано позивачем у власній господарській діяльності - для виготовлення морозива, що підтверджується відомостями списання сировини на реалізацію за період 01.06.2011 - 30.09.2011, калькуляціями на вироби (морозиво), накладними на внутрішнє переміщення товару, які були досліджені судами попередніх інстанцій.

Відповідач, заперечуючи право позивача на формування валових витрат та податкового кредиту за вищезазначеними операціями, обґрунтовував свої доводи тим, що у контрагентів позивача відсутні необхідні умови для ведення господарської діяльності, відсутні основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби. Сплата за орендовані основні фонди, складські приміщення, транспортні засоби у періоді, що перевірявся контрагентами позивача не проводилася. Тобто, господарські операції позивача з ТОВ «Перун» і ТОВ «Алміс ЛД» здійснені без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження об'єкта оподаткування та ухилення від сплати податків, а отже, містять ознаки нікчемності.

Однак, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано відхилили доводи контролюючого органу про нікчемність спірних договорів, оскільки, висновки щодо завідомої суперечності правочину інтересам держави та суспільства контролюючі органи можуть робити виключно в аспекті того, чи суперечить відповідний правочин фіскальним інтересам держави, забезпечення яких покладається на контролюючі органи. Наявність умислу та обставини щодо виконання угод, стосовно дійсності яких виник спір, сходять до предмету доказування в судовому процесі, зокрема, до таких доказів належить обвинувальний вирок, який набрав законної сили, що підтверджував би факт ухилення від сплати податків конкретними посадовими особами суб'єктів господарської діяльності за наслідками виконання оспорюваних угод. Однак доказів постановлення вироків, які б містили в собі встановлені судом об'єктивні дані про нікчемність оспорюваної угоди відповідачем не надано.

Натомість наявність у позивача належно оформлених первинних документів на підтвердження податкового кредиту, які були належним чином відображені ним у податковому обліку, відповідачем не спростовано, жодних свідчень того, що спірні договори та/або їх виконання спричинило заниження чи приховування об'єктів оподаткування у відповідних господарських операціях з боку їх учасників, судами не встановлено.

На момент проведення позивачем господарських операцій з ТОВ «Перун» та ТОВ «Алміс ЛД» , останні були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та були зареєстровані як платник податку на додану вартість.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» вiд 15.05.2003, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Законодавством України не передбачено обов'язок покупця перевіряти відповідність законодавству статутних та реєстраційних документів продавця, а також перевіряти наміри продавця щодо сплати ним податків.

За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на формування витрат чи податкового кредиту.

Слід зазначити, що недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначними доказами, однак такі докази на порушення вимог частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України податковим органом не представлено, реальність виконання господарських операцій, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит, не спростовано.

Крім того, операції з придбання позивачем у ТОВ «Алміс ЛД» сухого молока вже досліджувалися податковим органом у акті перевірки від 07.12.2011 №505/1745/НОМЕР_1, за наслідками якого було прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.12.2011 №.

Зазначене податкове повідомлення-рішення було визнано протиправним та скасовано постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 22.02.2012, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2012 у справі №2а/1770/5743/2011. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08.09.2014 постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 22.02.2012 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2012 залишено без змін.

Таким чином, відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України, у даній справі, не підлягають доказуванню обставини щодо правомірності формування позивачем сум витрат на наслідками господарської операції з придбання у ТОВ «Алміс ЛД» сухого молока, отриманого за видатковою накладною від 02.06.2011 №Ин-320 на суму 374999,94 грн. (у т.ч. ПДВ 62499,99 грн.).

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої та апеляційної інстанції, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили справу у відповідності з нормами матеріального права та постановили обґрунтоване рішення, підстав для їх скасування, з мотивів викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби відхилити, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 11.10.2012 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-239№ КАС України безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун