Справа № 804/10796/15
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2015-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боженко Наталії Василівни
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонус" до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податкове повідомлення-рішення винесене не правомірно, у зв'язку з тим, що господарські операції були реально здійснені та послуги отриманні від контрагента використанні у власній господарській діяльності позивача.
Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Справу розглянуто відповідно до статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Бонус" зареєстроване виконавчим комітетом Нікопольської міської ради та перебуває на обліку в Нікопольській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області як платник податку.
Відповідачем в період з 03 листопада 2014 року по 7 листопада 2014 року на підставі ст.19, пп.20.1.4 п. 20.1.ст. 20, п. 75.1. ст.. 75, пп.78.1.1. п.78.1.ст. 78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, наказу від 03.11.2014 року № 1472 "Про проведення позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ "Бонус", направлення на перевірку від 03.11.2014 року № 592/15-01 виданого Нікопольською об'єднаної ДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області було проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ "Бонус" з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині повноти нарахування податку на додану вартість при здійсненні взаємовідносин з ТОВ "Айт Ком" та ТОВ "Сервіс-Торгпоставка" у липні 2014 року та подальшого руху придбаних товарів по ланцюгу постачання у фактичних періодах їх здійснення.
За результатами проведення перевірки було складено акт № 3424/15-01-21941296 від 14 листопада 2014 року, в якому зазначено, що ТОВ "Бонус" не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із ТОВ "Айт Ком" та ТОВ "Сервіс-Торгпоставка" їх вид, обсяг, кількість, а саме встановлено не відповідність змісту первинних документів суті господарських операцій, які визнані нереальними, відсутність об'єктів оподаткування та порушення ст. 185, ст. 188, п. 198.6 ст. 198, ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за липень 2014 року на загальну суму 37 008,93 грн.
ТОВ "Бонус" подало до Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області скаргу на податкове повідомлення-рішення вих. № 79 від 09 лютого 2015 року, однак рішенням від 10.04.2015 року податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарга без задоволення.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесеного на підставі такого висновку спірного акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.
Згідно із Порядком оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства від 22.12.2010 року за №984 Акт перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.
Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів (пункти 4-6 Порядку №984 від 22.12.2010 року).
В акті перевірки визначено, що для проведення перевірки господарських відносин ТОВ "Бонус" з ТОВ "Айт Ком" та ТОВ "Сервіс-Торгпоставка" було надано такі первинні документи як: договори з додатками (специфікаціями), акти здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг), податкові накладні та видаткові накладні, реєстри виданих та отриманих податкових накладних за липень 2014 року, банківські документи за липень 2014 року, головна книга за 2014 рік, оборно-сальдові відомості, податкова декларація, а також при проведенні перевірки використана інформаційні системи АС Аудит, АРМ Бест Звіт, АІС "Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України", АІС "Податковий блок".
Так, між ТОВ "Бонус" (замовник) та ТОВ "Айт Ком" (виконавець) було укладено договір про надання послуг № 24 від 01.07.2014 року, відповідно до п. 1. якого виконавець приймає на себе обов'язки надання послуг з механічної обробки поковок в повному обсязі, згідно технічної документації, наданої замовником, а замовник зобов'язується прийняти та сплатити виконані послуги в повному обсязі.
У зв'язку з тим, що кожна поковка має різні розміри, вагу, вигляд та марку сталі обсяг та вартість послуг механічної обробки встановлюється на підставі специфікацій, які оформлюються на кожну послугу та які є невід'ємною частиною даного договору. Загальна вартість договору складається з сум усіх специфікацій (п. 2 договору).
На виконання умов договору сторони підписали специфікації 1-8. Виконання робіт було зафіксовано актами здачі-приймання робіт (наданих послуг). Розрахунки за отримані послуги було проведено в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 228 966,40 грн. на розрахунковий рахунок постачальника.
До перевірки в підтвердження реальності господарських операцій надано договір про надання послуг, специфікації, акти здачі-приймання виконаних робіт від 03.07.2014 року № 5, від 07.07.2014 року №14, від 11.07.2014 року № 26, від 16.07.2014 року № 41, від 23.07.2014 року № 81, від 29.07.2014 № 160, від 30.07.2014 року № 172, від 31.07.2014 року № 191, податкові накладні №5 від 03.07.2014 року, № 14 від 07.07.2014 року, № 26 від 11.07.2014 року, № 41 від 16.07.2014 року, № 81 від 23.07.2014 року, № 160 від 29.07.2014 року, №170 від 30.07.2014 року, № 191 від 31.07.2014 року, податкові накладні, банківські виписки.
В ході перевірки відповідач посилається на нереальність господарських операцій оскільки операції з придбання ТОВ "Бонус" послуг не підтверджується наявності трудових ресурсів, виробничого обладнання, матеріалів, в тому числі основним видом діяльності ТОВ "Айт Ком" є оптова торгівля м'ясом та м'ясними продуктами, а також не підтверджено переміщення робітників контрагента на територію позивача.
Також, між ТОВ "Бонус" (замовник) та ТОВ "Сервіс-Торгпоставка" (виконавець) було укладено договір про надання послуг від 02 червня 2014 року № 68, відповідно до п. 1 договору виконавець приймає на себе обов'язки надання послуг з механічної обробки поковок в повному обсязі, згідно технічної документації, наданої замовником, а замовник зобов'язується прийняти та сплатити виконані послуги в повному обсязі.
В зв'язку з тим, що кожна паковка має різні розміри, вагу, вигляд та марку сталі обсяг та вартість послуг механічної обробки встановлюється на підставі специфікацій, які оформлюються на кожну послугу та які є невід'ємною частиною даного договору. Загальна вартість договору складається з сум усіх специфікацій (п. 2 договору).
На виконання умов договору сторони підписали специфікації 7-8.
У липні 2014 року позивачем отримано послуги з механічної обробки на загальну суму 18 297,37 грн. та перераховано грошові кошти у розмірі 19 802,97 грн. на розрахунковий рахунок виконавця послуг.
До перевірки в підтвердження реальності господарських операцій надано договір про надання послуг, специфікації, акти здачі-приймання виконаних робіт № 305 від 16.07.2014 року, № 1587 від 31.07.2014 року, податкові накладні № 305 від 16.07.2014 року, № 1587 від 31.07.2014 року, банківські виписки.
В ході перевірки відповідач посилається на нереальність господарських операцій оскільки операції з придбання ТОВ "Бонус" послуг не підтверджується наявності трудових ресурсів, виробничого обладнання, матеріалів, в тому числі основним видом діяльності ТОВ "Сервіс-Торгпоставка" є неспеціалізована оптова торгівля, а також не підтверджено переміщення робітників контрагента на територію позивача.
При вирішенні даного адміністративного позову, суд виходить з наступного.
Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України під господарською діяльністю розуміють, діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Статтею 1 Закону України від 16.07.99 №996-XIV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції та визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.
Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.01.2011 у справі № 21-37а10. Зокрема, Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України було зазначено, що податкова накладна, яка видається платником податку, що поставляє послуги, на вимогу їх отримувача, є підставою для нарахування податкового кредиту останнього лише за умови здійснення самої господарської операції.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (стаття 44 Податкового кодексу України).
Відповідно до ст. 83 Податкового кодексу України для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.
Згідно статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Пунктом 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Зауваження до форми і змісту податкових накладних в акті перевірки відсутні.
Згідно з приписами підпункту 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Податкового кодексу України.
Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цьогоКодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
В судовому засіданні я якості свідка був допитаний директор позивача - ОСОБА_3, який пояснив, що взаємовідносини позивача з ТОВ "Айт Ком" та ТОВ "Сервіс-Торгпоставка" мали реальний характер, контрагентами позивача були виконанні роботи, згідно з умов договору та території позивача, які прийняті та оплачені позивачем, та відповідні послуги використанні ТОВ "Бонус" у власній господарській діяльності, а саме було реалізовано раніше придбані заготовки та поковки, що були механічно оброблені даними контрагентами. Також, свідок пояснив, що послуги з механічної обробки поковок надавалися ручним способом шляхом шліфування та крацювання, тому наявність або відсутність виробничого обладнання, верстатів не впливала та не могла вплинути на надання послуг. Щодо основних видів діяльності ТОВ "Айт Ком" та ТОВ "Сервіс-Торгпоставка", свідок пояснив, що пошук підприємств, які будуть здійснювати такий вид робіт здійснювався за допомогою мережі Інтернет, а тому основні види діяльності контрагентів не були відомі, однак зазначив, що даним контрагентами роботи, які були обумовлені в договорах та специфікаціях були здійснені.
Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність має індивідуальний характер, у зв'язку з чим, суд зазначає, що посилання відповідача на порушення контрагентами позивача податкового законодавства не доводять обґрунтованість висновків податкового органу щодо нереальності здійснення господарських операцій позивачем з вказаними юридичними особами, адже неналежне виконання податкових зобов'язань контрагентами позивача тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цих осіб. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
При цьому, посилання податкового органу на відсутність трудових ресурсів для виконання робіт, є такими, що не можуть свідчити про відсутність реального вчинення господарських операцій, оскільки такі висновки спростовуються матеріалами справи. Факт відсутності офіційно оформлених працівників у контрагентів позивача, за наявності доказів того, що були виконані роботи на підприємстві, не можуть бути підставою для накладання на позивача несприятливих наслідків такого не оформлення.
Безпідставне посилання податкового органу на ненадання позивачем під час перевірки документів, що підтверджують пропуск на територію та з території позивача працівників, оскільки вказані документи не відносяться до первинних бухгалтерських документів в розумінні норм податкового кодексу України, які позбавляють права позивача на формування податкового кредиту та податкових зобов'язань з ПДВ, а також віднесення до складу витрат відповідних сум.
Також відповідач посилається на те, що ТОВ "Сервіс-Торгпоставка" ніби то відсутній за юридичною адресою у листопаді 2014 року. Однак, перевірка з питань дотримання вимог податкового законодавства проводилась за період липень 2014 року, жодних доказів щодо неможливості роботи підприємства в перевіряємий період податковим органом не надано.
Таким чином, позивачем наданні первинні документи, які підтверджують факт здійснення господарських операцій. Отриманні послуги використанні у господарській діяльності позивача. На час укладання та виконання спірних угод сторони були у належному порядку зареєстровані платниками ПДВ та зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців. Також податковим органом не доведено належними та допустимими доказами, що укладення договорів не відповідало дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків та те, що договори укладено без мети настання реальних наслідків, судових рішень щодо визнання угод недійсними до суду не надано, отже доводи податкового органу ґрунтуються лише на припущеннях, що не є підставою для визнання угод недійсними.
Основним висновком у рішенні від 22.01.2009 р. у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" №3991/03 Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності. Рішення Європейського суду від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України" п.38.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко