Справа № 2а-1062/10/0370
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2016-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2016 року м. Київ К/9991/69420/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 травня 2010 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року

у справі № 2а-1062/10/0370 (№ 28353/10/9104)

за позовом Приватного підприємства «Авто-Хелп»

до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції

про визнання нечинними та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій та податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Приватне підприємство «Авто-Хелп» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції (далі - відповідач) про визнання нечинними та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 23 лютого 2010 року № та податкового повідомлення-рішення від 23 лютого 2010 року № /0.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 28 травня 2010 року позов був задоволений частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 23 лютого 2010 року № /0 про визначення податку на прибуток іноземних юридичних осіб у сумі 9542,79 грн. В задоволені решти позовних вимог було відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 травня 2010 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі Луцька ОДПІ Волинської області ДПС, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 травня 2010 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог в цій частині відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПА у Волинській області була проведена планова виїзна перевірка ПП «Авто-Хелп» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01 квітня 2008 року по 30 вересня 2009 року, за результатами якої складений акт № 549/23/31102099 від 15 лютого 2010 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені, зокрема: вимоги пункту 13.5 статті 13, пункту 18.1 статті 18 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток іноземних юридичних осіб за період, який перевірявся, на загальну суму 3180,93 грн.; вимоги статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», які полягали у порушенні граничних строків надходження товарів по контракту № 3/I від 01 серпня 2008 року з Фірмою «Infiniti Auto Leasing Enterprises Inc.» (США), по контракту № 1/N від 05 травня 2008 року з Фірмою Northewest Trans LTD (США).

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що у періоді, який перевірявся, ПП «Авто-Хелп» перераховувало на користь нерезидента - Фірми «Abakus Sp.z.o.o» (Республіка Польща) згідно контракту від 02 жовтня 2008 року б/н (щодо імпорту послуг по управлінню центральним об'єднаним складом автомобілів легкових та вантажних, причепів, напівпричепів, кузовів нових та бувших у використанні) кошти, проте належним чином оформленої довідки про підтвердження резиденства Фірми «Abakus Sp.z.o.o» позивачем податковому органу надано не було, та як наслідок, не сплачено податок з доходів нерезидентів в сумі 3180,93 грн. Також, в акті перевірки було вказано, що: згідно вантажних митних декларацій, перелік та реквізити яких наведені у додатку № 2 до акту перевірки, позивачу надійшли легкові автомобілі від Фірми Northewest Trans LTD згідно контракту № 1/N від 05 травня 2008 року з порушенням встановлених законодавством термінів надходження товарів на загальну суму 127751,00 дол. США (981782,55 грн.); згідно вантажних митних декларацій, перелік та реквізити яких наведені у додатку № 2 до акту перевірки, позивачу надійшли легкові автомобілі від фірми «Infiniti Auto Leasing Enterprises Inc.» за контрактом № 3/I від 01 серпня 2008 року із порушенням встановлених законодавством термінів надходження товарів на суму 126000,00 дол. США (981782,55 грн.).

23 лютого 2010 року Луцька ОДПІ на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення №/0, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.9 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ПП «Авто-Хелп» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на прибуток іноземних юридичних осіб у розмірі 9542,79 грн., у тому числі: 3180,93 грн. - за основним платежем, 6361,86 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

23 лютого 2010 року Луцька ОДПІ на підставі вказаного акта перевірки прийняла рішення № , яким на підставі підпункту статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» застосувала до ПП «Авто-Хелп» штрафні (фінансові) санкції у сумі 488754,72 грн.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що податковий орган не довів належними та допустимими доказами те, що поставка послуг нерезидентом здійснювалась саме на території України, та те, що Фірма «Abakus Sp.z.o.o» (Польща) має постійне місце діяльності, через яке повністю або частково здійснюється господарська діяльність нерезидента на території України, з урахуванням того, що статус резидента ҐРеспуліки Польща Фірми «Abakus Sp.z.o.o» підтверджений дійсною копією реєстру підприємців. Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд виходив з того, що факт порушення позивачем вимог статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» щодо термінів надходження товару знайшов своє підтвердження в процесі розгляду справи, з урахуванням того, що підприємство не зверталось до Національного банку України для отримання ліцензії на продовження термінів розрахунків за контрактом № 3/I від 01 серпня 2008 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Згідно абзацу 1 пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в гривнях) оподатковуються у порядку і за ставками, визначеними цією статтею.

За приписами абзацу 2 пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей цієї статті під доходами, отриманими нерезидентом із джерелом їх походження з України, слід розуміти: проценти, дисконтні доходи, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за борговими зобов'язаннями, випущеними (виданими) резидентом; дивіденди, які сплачуються (нараховуються) резидентом; роялті, фрахту та доходи від послуг типу «інжиніринг»; лізингова (орендна) плата, що сплачується (нараховується) резидентами або постійними представництвами на користь нерезидента-лізингодавця (орендодавця); доходи від продажу нерухомого майна, розташованого на території України, яке належить нерезиденту, у тому числі майна постійного представництва нерезидента; прибуток від здійснення операцій з торгівлі цінними паперами або іншими корпоративними правами, визначений відповідно до норм цього Закону; доходи, отримані від здійснення спільної діяльності на території України, доходи від здійснення довгострокових контрактів на території України; винагорода за здійснення культурної, освітньої, релігійної, спортивної, розважальної діяльності нерезидентів (або уповноважених ними осіб) на території України; брокерська, комісійна або агентська винагорода, отримана від резидентів або постійних представництв інших нерезидентів стосовно брокерських, комісійних або агентських послуг, наданих нерезидентом або його постійним представництвом на території України на користь резидентів; внески та премії на страхування або перестрахування ризиків в Україні (включаючи страхування ризиків життя) або страхування резидентів від ризиків за межами України; доходи у вигляді виграшів (призів) в лотерею (крім державної), від казино, інших гральних місць (домів), розташованих на території України, доходи від організації та проведення грального бізнесу, лотерей (крім державних); доходи у вигляді благодійних внесків та пожертв на користь нерезидентів; інші доходи від здійснення нерезидентом (постійним представництвом цього або іншого нерезидента) господарської діяльності на території України, за винятком доходів у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів (робіт, послуг), переданих (виконаних, наданих) резиденту від такого нерезидента (постійного представництва), у тому числі вартості послуг з міжнародного зв'язку чи міжнародного інформаційного забезпечення..

Відповідно до пункту 13.2 статті 13 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в гривнях), крім доходів, зазначених у пунктах 13.3 - 13.6, зобов'язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 13.1 цієї статті, за ставкою у розмірі 15 відсотків від їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачене нормами міжнародних угод, які набрали чинності.

Пунктом 18.1 статті 18 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо міжнародним договором, ратифікованим Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Законом, застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до частини 1 статті 7 Конвенції між Україною і Польською Республікою про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження податкових ухилень (дата підписання - 12 січня 1993 року, дата набуття чинності для України - 11 березня 1994 року) прибуток підприємства Договірної Держави оподатковується тільки у цій Державі, якщо тільки підприємство не здійснює комерційної діяльності в другій Договірній Державі через розташоване в ній постійне представництво. Якщо підприємство здійснює комерційну діяльність як вказано вище, прибуток підприємства оподатковується в другій Державі, але тільки в тому розмірі, який може бути віднесений до цього постійного представництва.

Положення міжнародних договорів, які відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, мають пріоритет згідно зі статтею 19 Закону України «Про систему оподаткування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та частиною 2 статті 19 Закону України «Міжнародні договори України» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) над положеннями національного законодавства.

Таким чином, положення вказаної вище Конвенції визначають, що оподаткування прибутку, виплаченого на користь резидента Договірної Держави, буде відбуватись саме на території цієї Договірної Держави.

Порядок застосування вищезгаданої Конвенції регламентується положеннями Порядку звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України згідно з міжнародними договорами України про уникнення подвійного оподаткування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2001 року № 470 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до положень абзаців 1-3 пункту 4 Порядку звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України згідно з міжнародними договорами України про уникнення подвійного оподаткування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2001 року № 470 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 5 і 6 цього Порядку, особі, яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором. Довідка видається компетентним органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором, за формою згідно з додатком 1 або згідно із законодавством такої країни. Довідка, яка надається за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України та обов'язково містити таку інформацію: повну назву або прізвище нерезидента; підтвердження, що нерезидент є особою, на яку поширюється дія положення міжнародного договору, тобто відповідно до законодавства відповідної країни підлягає оподаткуванню в цій країні на підставі постійного місцеперебування (місця проживання) або на іншій підставі; назву компетентного органу, прізвище та підпис уповноваженої особи компетентного органу, яка засвідчує підтвердження; дату видачі. Довідка дійсна в межах календарного року, в якому вона видана.

Таким чином, аналіз положень вказаної вище Конвенції та зазначеного вище Порядку свідчить, що для звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, буде відбуватись у випадку підтвердження того, що нерезидент, на користь якого здійснюється виплата, є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір, у розумінні цього міжнародного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, фірма «Abakus Sp.z.o.o» є резидентом Польської Республіки, що підтверджується дійсною копією реєстру підприємців (арк. справи 103-110).

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про неправомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення та наявність підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги вищевикладеного не спростовують.

З огляду на те, що касаційна скарга не містить посилань на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень згідно положень частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення судів попередніх інстанцій підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга Луцької ОДПІ Волинської області ДПС підлягає залишенню без задоволення, а постанова Волинського окружного адміністративного суду від 28 травня 2010 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 травня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна