Справа № 2а-7657/10/1570
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 р.м.ОдесаСправа № 2а-7657/10/1570

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

за участю секретаря - Авраменка А.О.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ФГ2011» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФГ2011» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

22.07.2010 року товариство з обмеженою відповідальністю "Росттранс" (правонаступником є ТОВ «ФГ 2011») звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління ДФС, та після уточнення позовних вимог просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №/0 від 01.03.2010 року, №/1 від 29.03.2010 року, №/2 від 05.05.2010 року, №/3 від 20.07.2010 року, згідно яких позивачу визначено суму податкових зобов'язань з податку на додану вартість в сумі 183355,5 грн. (за основним платежем 122237 грн.; за штрафними санкціями - 61118,50 грн.) та податкові повідомлення-рішення №/0 від 01.03.2010 року, №/1 від 29.03.2010 року, №/2 від 05.05.2010 року, №/3 від 20.07.2010 року, згідно яких позивачу визначено суму податкових зобов'язань з податку на прибуток в сумі 229945,50 грн. (за основним платежем 153297 грн.; за штрафними санкціями - 76648,50 грн.).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08.02.2010 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2011 року, позов ТОВ «Росттранс» було задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 21.04.2015 року вказані рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21.10.2015 року у задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «ФГ2011»» відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю «ФГ2011» подало апеляційну скаргу на вказану постанову суду.

Апелянт посилається на те, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Товариство посилалось на те, що всі господарські операції між позивачем та ТОВ «Шерус» мали реальний характер, були направлені на отримання прибутку в рамках здійснення господарської діяльності, а тому, на думку позивача, висновок податкового органу про заниження товариством податку на прибуток та податку на додану вартість, у зв'язку з безпідставним віднесенням до складу валових витрат та податкового кредиту сум витрат та ПДВ по операціям з ТОВ «Шерус» є безпідставним.

З огляду на зазначене, позивач вважає, що винесені податкові повідомлення-рішення є неправомірними та підлягають скасуванню.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови Одеського окружного адміністративного суду від 21.10.2015 року та ухвалення нової постанови, якою задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 03.02.2010 року по 13.02.2010 року ДПА в Одеській області на виконання постанови старшого слідчого в ОВС ПМ ДПА в Одеській області від 09.12.2009 року була проведена документальна невиїзна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю «РОСТТРАНС», , з питань правових відносин з ТОВ «Шерус», , за період з 01.01.2007 р. по 31.12.2007 р.

За результатами проведеної перевірки складено акт №61/35-0320/31841832 від 15.02.2010 року, на підставі якого Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Одесі прийнято податкові повідомлення-рішення №/0 від 01.03.2010 року, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток у сумі 229945,50 гривень (за основним платежем 153297,00гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями 76648,50грн.) (т.1 а.с.47) та податкове повідомлення-рішення №/0 від 01.03.2010 р., за яким ТОВ «РОСТТРАНС» визначене податкове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 183355,50 гривень (за основним платежем 122237,00 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями 61118,50гривні) (т.1 а.с. 48).

За наслідками проведеної перевірки податковим органом встановлено порушення підприємством:

- п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств від 28.12.1994 року №334/94-ВР, в результаті чого занижено податок на прибуток за період, що був перевірений, на суму 153297 грн.;

- пп.7,4.5 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість від 03.04.1997 року №168/97-ВР, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 122237 грн.

В акті перевірки податковий орган посилався на те, що згідно матеріалів, наданих СВ ПМ ДПА в Одеській області встановлено, що у 2006 році громадянин ОСОБА_2 організував схему незаконної діяльності з мінімізації податкових зобов'язань, які підлягають сплаті до бюджету, розкраданню державних грошових коштів, та переведення грошових коштів у готівку. Для функціонування вказаної схеми ОСОБА_2 при пособництві різних осіб було створено та придбано ряд суб'єктів підприємницької діяльності, а саме: ТОВ "Шерус" (, м. Миколаїв), ТОВ "Гамма - Плюс" (), ТОВ "Леб - Сервіс" (), ТОВ "Сабстрой - НК" (), ТОВ "Прокс - М () та ін.

Використовуючи реквізити та банківські рахунки зазначених фіктивних підприємств ОСОБА_2 документально оформлював неіснуючі операції на придбання та продаж товарно-матеріальних цінностей, послуг, робіт, після чого, вказані документи передавались замовникам послуг для їх відображення у бухгалтерському та податковому обліку, з метою незаконного формування податкового кредиту, заниження своїх податкових зобов'язань по ПДВ та незаконного відшкодування ПДВ.

Податковий орган дійшов висновку, що ТОВ "Росттранс" перераховувало грошові кошти на адресу ТОВ "Шерус" без мети реального настання правових наслідків, а, вочевидь, з метою заниження об'єкту оподаткування, несплати податків внаслідок завищення валових витрат та податкового кредиту, в зв'язку з чим дії підприємства призвели до втрат дохідної частини Державного бюджету України.

В акті зазначено, що правочин, вчинений ТОВ «Росттранс» по угодам з ТОВ "Шерус" укладався з порушенням вимог частини 5 ст.203 ЦК України, не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, у зв'язку із тим, що засновник та директор ТОВ "Шерус", громадянин ОСОБА_3 не мав наміру здійснювати фінансово-господарську діяльність, а отже є недійсним.

Крім того, податковий орган зазначив, що підприємством порушено ст. 228 ЦК України - укладено правочини, які суперечать інтересам держави і суспільства та водночас є такими, що порушують публічний порядок та спрямовані на заволодіння майном держави, дохідної частини бюджету, а тому, правочини з ТОВ "Шерус" є нікчемними.

З огляду на те, що в результаті вчинення ТОВ «Росттранс» нікчемного правочину, по якому нібито придбавали продовольчі товари у ТОВ «Шерус», та який згідно ч.1 ст. 216 ЦК України не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, податковий орган дійшов висновку, що в даному випадку немає підстав і для віднесення сум по вказаним угодам до валових витрат та формування податкового кредиту.

Не погоджуючись з прийнятими податковим органом рішеннями, позивач оскаржив їхв адміністративному порядку до СДПІ (т.1 а.с.49-54), до ДПА Одеської області (т.1 а.с.67-72), до ДПА України (т.1 а.с.81-85), які рішеннями податкових органів залишені без задоволення (т.1 а.с.55-66,74-80,87-91).

За результатами розгляду скарг СДПІ прийняті податкові повідомлення-рішення №/1 від 29.03.2010 року, №/2 від 05.05.2010 року, №/3 від 20.07.2010 року, за якими йому визначено суму податкового зобов'язання за податком на прибуток у сумі 229945,50 гривень (за основним платежем 153297,00гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями 76648,50грн.) та№/1 від 29.03.2010 року, №/2 від 05.05.2010 року, №/3 від 20.07.2010 року, за якими йому визначено суму податкового зобов'язання за податком на додану вартість 183355,5 гривень (за основним платежем 122237,00 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями 61118,50гривні) (т.2 а.с.9-10,13-14,16-17).

В подальшому позивачем були оскаржені всі вищезазначені податкові повідомлення-рішення до суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що надані позивачем документи у підтвердження здійснення господарських операцій з ТОВ «Шерус» не є достатніми для підтвердження фактичності таких господарських операцій.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Пунктом 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлено, що валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

За пп. 5.3.9. п. 5.3 ст. 5 цього ж Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 ст. 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: 1) або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; 2) або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Згідно п.п. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Право на віднесення сум до складу валових витрат та податкового кредиту виникає у суб'єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання товарів (робіт, послуг), тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності первинних документів, які підтверджують здійснення платником податку витрат, а також свідчать про фактичну поставку товарів продавцем та їх отримання покупцем; 3) подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Таким чином, юридичним фактом, який породжує право платника на податкову вигоду (зокрема, у вигляді права на зменшення об'єкта оподаткування ПДВ на суму податкового кредиту та об'єкта оподаткування податком на прибуток на суму валових витрат), є реальність господарської операції.

За відсутності факту придбання товарів відповідні суми не можуть включатися до складу валових витрат та податкового кредиту.

Підтвердженням реального здійснення господарської операції є первинні документи.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Вимоги до первинних документів містяться у ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема вони повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В ході розгляду справи встановлено, що у перевіряємий період позивач здійснював господарські операції з ТОВ «Шерус», за рахунок яких сформував валові витрати та податковий кредит.

Згідно матеріалів справи, 01.06.2007 року між ТОВ «Росттранс» та ТОВ «Шерус» було укладено договір на поставку у торгівельну мережу №168/6, згідно якого ТОВ «Шерус» (постачальник) зобов'язувався поставляти ТОВ «Росттранс» (покупець) окремими партіями товар: овочі та фрукти, кількість, розгорнутий асортимент, ціна конкретної партії та одиниць якого визначається у накладних (специфікаціях).

Відповідно до умов укладеного договору постачальник доставляє товар на умовах DDP (доставка на склад покупця) згідно Інкотермс 2000 (т.1 а.с. 92).

01.06.2007 року між ТОВ «Росттранс» та ТОВ «Шерус» було укладено договір про надання послуг мерчандайзингу №82/6, згідно якого ТОВ «Росттранс» (виконавець) зобов'язувалось надавати ТОВ «Шерус» (замовнику) маркетингові послуги, послуги по підготовці товарів для продажу та мерчандайзингу (т.2 а.с. 23).

На підтвердження реального здійснення спірних господарських операцій, обумовлених вказаними правочинами, позивачем долучено до матеріалів справи копії податкових та видаткових накладних, актів-здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Згідно вказаних документів, предметом поставки були овочі та фрукти (часник, нектарин, яблука, персики, виноград, гранат, груші, сливи, кавуни, ківі, помідори, морква, огірки (т. 1 а.с. 94-190).

У накладних на товар міститься відмітка про отримання товару ТОВ «Росттранс» на овочевий склад, а саме: штамп «ООО «Росттранс» склад овощной», а також дата прийняття товару та підпис особи, яка його приймала (т. 1 а.с. 191-285).

У підтвердження руху активів позивачем була надана виписка ПАТ «Альфа-Банк» по банківському рахунку 0095 (приход на рахунок) за період з 16.07.2007 року по 26.02.2008 року, з якого вбачається зарахування на рахунок ТОВ «Шерус» від ТОВ «Росттранс» грошових коштів в оплату за продовольчі товари за договором № 168/6 від 01.06.2007 року (т. 1 а.с. 286-287).

В свою чергу, Вищий адміністративний суд України, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції, якими спочатку було задоволено позов ТОВ «Росттранс», в своїй ухвалі від 21.04.2015 року зазначив, що висновки судів не можна вважати такими, що зроблені на підставі повно та всебічно досліджених встановлених фактичних обставин справи.

Вищий адміністративний суд України вказав, що висновки про реальність здійснених позивачем господарських операцій, за наслідками яких було сформовано податковий кредит та валові витрати, слід робити з фактичним дослідженням обставин, що стосуються такого питання, зокрема правильності відображення позивачем у податковому обліку господарських операцій з його контрагентом.

В ухвалі від 21.04.2015 року зазначено, що суди першої та апеляційної інстанцій, роблячи висновок про документальне підтвердження господарських операцій між позивачем та його контрагентом, не дослідили на підставі належних доказів обставин реальності здійснення господарських операцій. Крім того, суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на те, що придбання активів (тобто товарів, послуг) передбачає наявність мети їх використання в господарській діяльності платника податків. Така мета є необхідною умовою для формування витрат та/або податкового кредиту платником податків. Всі витрати мають бути здійсненими в межах господарської діяльності платника податків.

Відповідно, витрати на придбання активів, здійснені без мети їх використання у господарській діяльності або придбання таких активів поза межами господарської діяльності платника податків не дають право на відповідні врахування цих витрат у податковому обліку. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з ПДВ.

При вирішенні податкових спорів презюмується добросовісність платника податку, і, відповідно обґрунтованість отриманої ним податкової вигоди (тобто зменшення податкового зобов'язання).

Однак, податковий орган може довести, що отримана платником податку податкова вигода є необґрунтованою. Так, податкова вигода може бути необґрунтованою, зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру). При цьому, діловою метою діяльності платника податку може бути отримання економічного ефекту, однак, податкова вигода не є самостійною діловою метою.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

В свою чергу, Вищий адміністративний суд України зазначив, що в ході розгляду справи суди першої та апеляційної інстанцій не перевірили, чи були обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру) господарські операції позивача та ТОВ «Шерус».

У своєму висновку Вищий адміністративний суд України вказав, що для встановлення правильності відображення у податковому обліку господарських операцій платника податку слід: з'ясувати реальність задекларованих господарських операцій; встановити наявність ділової мети у розглядуваних операціях; визначити об'єктивний зміст вчинених операцій у порівнянні із задекларованим; підтвердити або спростувати добросовісність позивача, у зв'язку з тим, що його контрагент має дефекти правового статусу; оцінити дотримання учасниками господарської операції норм податкового законодавства щодо змісту та наслідків для податкового обліку відповідної операції.

При новому розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що постановою Приморського районного суду від 28.09.2011 року по кримінальній справі №1-656/11 з обвинувачення ОСОБА_2 у скоєнні злочинів, передбачених ст. 28 ч.3, ст. 205 ч.2, ст. 28 ч.3, ст. 212 ч.3, ст. 358 ч.3, ст. 209 ч.1, ст. 209 ч.2КК України, ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ст. 28 ч.3, ст. 205 ч.2, ст. 28 ч.3, ст. 212 ч.3 КК України, ОСОБА_5 у скоєнні злочинів, передбачених ст. 28 ч.3, ст. 205 ч.2, ст. 28 ч.3, ст. 212 ч.3 КК України, ОСОБА_6 у скоєнні злочинів, передбачених ст. 28 ч.3, ст. 205 ч.2, ст. 28 ч.3, ст.212 ч.3 КК України, ОСОБА_7 у скоєнні злочинів, передбачених ст.358 ч.1, ст. 358 ч.2 КК України, ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 205 ч.2 КК України, ОСОБА_9 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 205 ч.2 КК України, ОСОБА_10 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 205 ч.2 КК України, ОСОБА_11 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 205 ч.2 КК України, ОСОБА_12 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 205 ч.2 КК України, ОСОБА_13 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 205 ч.2 КК України, ОСОБА_3 у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 27 ч.5, 205 ч.2 КК України, на підставі клопотання підсудних ОСОБА_13, ОСОБА_12 та ОСОБА_3 - останніх звільнено від кримінальної відповідальності, припинивши провадження по справі на підставі п.4 ч.1 ст. 6 КПК України, ст. 44 КК України, п. «в» ст. 1, ст. 6 Закону України «Про амністію» від 08.07.2011 р. (а.с. 138-143).

В свою чергу, колегія суддів зазначає наступне:

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об'єктивно відтворюють господарські операції, що є об'єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов'язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов'язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України). У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого ч. 1 ст. 71 зазначеного Кодексу обов'язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу), повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначенні суми його податкового обов'язку.

Встановлені вищевказаним вироком по кримінальній справі обставини не є безумовною підставою для висновку про порушення позивачем податкового законодавства, оскільки норма частини четвертої ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України поширюється лише на особу, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову. Тому обов'язковими для суду є лише обставини щодо безпосередньо цієї особи (засудженого (виправданого) або притягнутого (не притягнутого) до відповідальності), а не щодо інших осіб.

На підтвердження реального здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) у ТОВ «Шерус» з метою використання їх у господарській діяльності ТОВ «Росттранс» надало додаткові документи: копію звіту про продаж і запаси товарів у торговій мережі та мережі ресторанного господарства за 2007 рік, складений ТОВ «Росттранс» (т.3 а.с. 40-45), копію звіту про фінансові результати ТОВ «Росттранс» за 2007 рік (т.3 а.с. 46-47), копію ліцензійного договору на право використання знаку для товарів та послуг від 28.04.2006 року, укладеного між ЗАТ «Фоззі» та ТОВ «Росттранс», на використання знаку для товарів та послуг «Сільпо» (т.3 а.с.48-53), копії дозвільних документів на розміщення магазинів ТОВ «Росттранс» у місті Одесі, смт. Овідіополі та місті Херсоні в 2007 році (т.3 а.с.54-66), копії договорів оренди №64/5 від 20.05.2007 року, від 01.10.2007 року № 123/10, від 01.11.2006 року № 185/11, укладених між ТОВ «Росттранс» та ВАТ «Філадельфія» (т.3 а.с. 88-92), копії технічних паспортів нежитлових приміщень по вул. Генерала Петрова, 51 в м. Одесі (т.3 а.с.93-100) та по вул. Дніпропетровська дорога, 93а, територія Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, акти приймання-передачі до договору оренди № 123/10 від 01.10.2007 року та до договору оренди № 185/11 від 01.11.2006 року, копії актів повернення до договору оренди № 123/10 від 01.10.2007 року та № 185/11 від 01.11.2006 року, копію штатного розпису на 2007 рік магазину по вул. Генерала Петрова, 51 у м. Одесі (т.3 а.с.101-102) та копії наказів по особистому складу ТОВ «Росттранс» №96/к від 06.08.2007 року, №94/к від 01.08.2007року, №17/к від 01.03.2006 року, №80/к від 29.06.2007 року (т.3 а.с.103-119), копії наказів по особовому складу № 25/к від 01.04.2006 року, № 132-к від 01.11.2007 року, копію посадової інструкції продавця продовольчих товарів ТОВ «Росттранс» (т.3 а.с.120-123), копію планограми овочевих відділів магазинів «Сільпо» ТОВ «Росттранс» в 2007 році (т.3 а.с.124-130), копію наказу №18/1 від 02.04.2007 р. «Про організацію центра

Також позивачем була надана копія Акту про результати виїзної планової перевірки ТОВ «Росттранс» (код за ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2006 року по 01.01.2008 року, складеного ДПІ в Малиновському районі м. Одеси.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців основним видом діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Росттранс» за КВЕД була роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах з перевагою продовольчого асортименту (код 52.11.0).

З наданих позивачем документів вбачається, що у перевіряємому періоді ТОВ «Росттранс» активно здійснювало роздрібну торгівлю у магазинах, з використанням товарного знаку для найменування роздрібних магазинів - «Сільпо».

Актом про результати виїзної планової перевірки ТОВ «Росттранс» (код за ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2006 року по 01.01.2008 року, складеного ДПІ в Малиновському районі м. Одеси, а також дозвільними документами на експлуатацію магазинів, підтверджується наявність у перевіряємому періоді дев'яти магазинів, в яких здійснювалася торговельна діяльність позивачем.

В свою чергу, позивачем також були надані документи, які підтверджують здійснення у перевіряємому періоді роздрібної торгівлі овочами та фруктами.

Так, факт роздрібного продажу в 2007 році через торгову мережу овочів на суму 14 685,5 тис. грн. та плодів, ягід, винограду, горіхів на суму 15 674,0 тис. грн., підтверджується копією звіту про продаж і запаси товарів у торговій мережі та мережі ресторанного господарства за 2007 рік , складений ТОВ «Росттранс».

Зазначений асортимент продукції, згідно наданих первинних документів, поставлявся позивачеві, в тому числі і ТОВ «Шерус».

Зважаючи на те, що господарська діяльність позивача пов'язана із здійсненням роздрібної торгівлі у магазинах, позивачем були укладені з ВАТ «Філадельфія» договори оренди нежитлових приміщень, які використовувались позивачем в якості складів для зберігання продукції, та розташовувались по вул. Генерала Петрова, 51 в м. Одесі а по вул. Дніпропетровська дорога, 93а, на території Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області.

На підтвердження наявності за вказаними адресами складських приміщень позивачем була надана відповідна технічна документація.

З наданих позивачем первинних документів, а саме, накладних, вбачається, що продукція, яка поставлялась ТОВ «Шерус» приймалась на склади.

При цьому, як вже зазначалось вище, позивачем були надані підтверджуючі документи про наявність у ТОВ «Росттранс» складів для зберігання продукції.

Слід зазначити, що позивачем були надані докази подальшого використання придбаних у ТОВ «Шерус» товарів у власній господарській діяльності.

Копією звіту про продаж і запаси товарів у торговій мережі та мережі ресторанного господарства за 2007 рік, складеного ТОВ «Росттранс» підтверджується факт роздрібного продажу в 2007 році через торгову мережу овочів на суму 14 685,5 тис. грн. та плодів, ягід, винограду, горіхів на суму 15 674,0 тис. грн.

Таким чином, наданими позивачем документами підтверджується наявність у позивача ділової мети, розумної економічної причини здійснення господарських операцій з ТОВ «Шерус», що полягала в отриманні прибутку шляхом перепродажу придбаних у ТОВ «Шерус» товарів у власній мережі роздрібних магазинів.

Отримання економічної вигоди від здійснення господарських операцій з ТОВ «Шерус» підтверджується звітом про фінансові результати ТОВ «Росттранс» за 2007 рік, в якому вказано обсяги господарської діяльності ТОВ «Росттранс» в 2007 році, та зокрема, зазначено, що чистий дохід (виручка) від продажу товарів в 2007 році склав 227 508,3 тис. грн.

На момент здійснення господарських операцій та виписки податкових накладних ТОВ «Шерус» було зареєстровано платником ПДВ, та відомості щодо вказаного підприємства містились в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб-підприємців.

Всі надані позивачем документи у своїй сукупності свідчать про те, що діяльність ТОВ «Росттранс» направлена на отримання економічного результату та не має на меті отримання неправомірної податкової вигоди за сприянням ТОВ «Шерус».

Колегія суддів вважає, що досліджені докази, характер здійснюваної позивачем діяльності, дають змогу вважати, що відомості, які містяться у податкових накладних та інших первинних документів, містять достовірну інформацію про обставини, з якими законодавство пов'язує реалізацію права платника на податкову вигоду, а господарські операції між позивачем та ТОВ «Шерус» щодо поставки продовольчих товарів реально відбулися і тягнуть настання реальних правових наслідків.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в подальшому ТОВ «Росттранс» увійшло до складу групи компаній «Фоззі групп», яка, згідно інформації з мережі інтернет, є однією з найбільших торгово-промислових груп України, одним з чільних українських рітейлерів з понад 600 торговельними точками на всій території країни.

У мережах Фоззи здійснюється торгівля продуктами і товарами для дому: супермаркети «Сільпо», оптові гіпермаркети Fozzy формату cash&carry, магазини біля дому «Фора» і «Бумі-маркети».

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов для податкової економії.

В даному випадку, СДПІ не було надано доказів того, що по спірним операціям між позивачем та ТОВ «Шерус» у позивача була відсутня розумна ділова мета, або того, що позивач та вказане підприємство діяли спільно з метою отримання необґрунтованої податкової вигоди.

З огляду на все вищезазначене колегія суддів вважає, що позивачем було доведено суду наявність всіх необхідних умов на віднесення витрат та сум ПДВ, сплачених при придбанні товару від ТОВ «Шерус» до валових витрат та податкового кредиту, зокрема, щодо фактичності виконання послуг та придбання товару, наявності податкових накладних та інших первинних документів, сплати відповідної суми ПДВ, а також подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що податковий орган дійшов безпідставного та необґрунтованого висновку щодо нереальності здійснюваних між ТОВ «Росттранс» та ТОВ «Шерус» господарських операцій, та, відповідно, про завищення позивачем валових витрат та податкового кредиту по операціям з цими контрагентами, а тому прийняті у зв'язку з цим податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Оскільки судом першої інстанції при повному встановленні фактичних обставин справи порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постановлене судове рішення на підставі ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 184, 185, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ФГ2011» задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ФГ2011».

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення №/0 від 01.03.2010 року, №/1 від 29.03.2010 року, №/2 від 05.05.2010 року, №/3 від 20.07.2010 року, згідно яких позивачу визначено суму податкових зобов'язань з податку на додану вартість в сумі 183355,5 грн. (за основним платежем 122237 грн.; за штрафними санкціями - 61118,50 грн.).

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення №/0 від 01.03.2010 року, №/1 від 29.03.2010 року, №/2 від 05.05.2010 року, №/3 від 20.07.2010 року, згідно яких позивачу визначено суму податкових зобов'язань з податку на прибуток в сумі 229945,50 грн. (за основним платежем 153297 грн.; за штрафними санкціями - 76648,50 грн.).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текс постанови виготовлений 01.02.2016 року.

Головуючий: А.В. Бойко

Судді: Т.М. Танасогло

О.В. Яковлєв