Справа № 816/4614/15
Суддя: Р.І. Молодецький
Дата ухвалення: 2016-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/4614/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Молодецького Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Колодяжного Д.В.,

представника відповідачів - Кушова І.Б.,

представника третьої особи - Олійник О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби України, Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Київський відділ Державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про визнання дій та бездіяльності незаконними, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Полтавського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_3 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби України, Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Київський відділ Державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, про

визнання незаконною та скасування постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 23.07.2015 про закінчення виконавчого провадження № 42607138 щодо виконання на користь ОСОБА_3 рішення Європейського суду з прав людини № 29266/08 від 13.02.2014;

визнання незаконною бездіяльності урядового уповноваженого у правах Європейського суду з прав людини щодо незабезпечення належного контролю за виконанням на користь ОСОБА_3 рішення Європейського суду з прав людини № 29266/08 від 13.02.2014 в частині зобов'язання України виконати постанову Київського районного суду м. Полтави від 19.02.2010 та ухвалу цього суду про роз'яснення рішення від 20.06.2011 в справі № 2а-181/10;

зобов'язання відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України забезпечити належне виконання на користь ОСОБА_3 рішення Європейського суду з прав людини № 29266/08 від 13.02.2014 в частині зобов'язання України виконати постанову Київського районного суду м. Полтави від 19.02.2010 та ухвалу цього суду про роз'яснення рішення від 20.06.2011 щодо зобов'язання управління пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві здійснити перерахунок та виплату пенсії з 11.08.2009 відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України "Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", провівши обчислення пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з положень ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" без обмеження часом (враховуючи висновки Європейського суду з прав людини в даній справі);

зобов'язання Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини забезпечити належний контроль за виконанням на користь ОСОБА_3 рішення Європейського суду з прав людини № 29266/08 від 13.02.2014 в частині зобов'язання України виконати постанову Київського районного суду м. Полтаві від 19.02.2010 та ухвалу цього суду про роз'яснення рішення від 20.06.2011 щодо зобов'язання управління пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві здійснити перерахунок та виплату пенсії з 11.08.2009 відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України "Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", провівши обчислення пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з положень ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" без обмеження часом (враховуючи висновки Європейського суду з прав людини в даній справі).

Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідачів у судовому засідання просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач - Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що оскаржену постанову державним виконавцем було прийнято у зв'язку з виконанням судового рішення. Так, грошові кошти перераховані стягувану платіжним дорученням Міністерства юстиції України (еквівалент 2000 євро), а також сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення суду у розмірі 472,50. Також державному виконавцю надано інформацію УПФУ Київського району в м. Полтаві щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії позивача за період з 11.08.2009 по 18.06.2011 у розмірі 88 748,75 грн., а до 30.11.2011 нарахування та виплати пенсії ОСОБА_3 проводилась з урахуванням рішення національного суду.

Відповідачем Урядовим уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини надано до суду письмові заперечення. Так, відповідач зазначив, що компетенція Урядового уповноваженого під час виконання рішень Європейського суду визначається положеннями Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та постанови Кабінету Міністрів України "Про заходи щодо реалізації Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". Урядовий уповноважений є посадовою особою, яка забезпечує координацію виконання рішень Європейського суду та інформування Комітету міністрів Ради Європи про хід виконання таких рішень.

Представник третьої особи у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідачів та третьої особи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить таких висновків.

19.02.2010 року постановою Київського районного суду м. Полтави у справі № 2а-181/10 визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України Київського району м. Полтави щодо відмови в перерахунку ОСОБА_3 призначено пенсії, а також зобов'язано Управління Пенсійного фонду України Київського району м. Полтави здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 відповідно до ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у3 розмірі 8 мінімальних пенсій за віком з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та з врахуванням 75% щомісячної додаткової пенсії за віком з 11.08.2009 та провести відповідні виплати.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 20.06.2011 року у справі № 2а-181/10 роз'яснено постанову Київського районного суду м. Полтави від 19.02.2010 в частині проведення перерахунку, а саме: щодо проведення перерахунку пенсії позивачу з врахуванням приписів ст. 67 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до 18.06.2011.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 13.02.2014 року у справі "Васильєв та інші проти України" (заява № 29266/08) постановлено, що протягом трьох місяців держава - відповідач має забезпечити виконання рішень національних судів, ухвалених на користь заявників, які підлягають виконанню та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, вказаним у Додатку 1, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових витрат, а також додатково сплатити суму будь-якого податку, що може нараховуватись заявникам на ці суми; ці суми повинні бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення виплати; із закінченням зазначеного тримісячного строку і до остаточної виплати на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

В додатку 1 до вказаного рішення серед заявників, на користь яких винесено вказане рішення, було зазначено і ОСОБА_3

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 21.03.2014 було відкрито виконавче провадження № 42607138 з виконання рішення Європейського суду з прав людини № 29266/08 від 13.02.2014.

23.07.2015 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України закінчено виконавче провадження № 42607138 у зв'язку з його фактичним виконання у повному обсязі.

Однак, на думку позивача, приймаючи вказане рішення відповідач не врахував того факту, що рішення Європейського суду з прав людини № 29266/08 від 13.02.2014 в частині зобов`язання виконати рішення національних судів, ухвалених на його користь, залишилось не виконаним. Також позивач вважає, що Урядовим уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини не забезпечено належного контролю за виконанням вказаного рішення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами з приводу виконання рішення Європейського суду з прав людини № 29266/08 від 13.02.2014, суд виходить з такого.

Частиною 5 ст. 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території усіма без винятку органами влади, місцевого самоврядування, підприємствами, організаціями, установами, посадовими особами, а також окремими громадянами та їх об'єднаннями.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) передбачено, що своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень передбачених законом, в тому числі і судових, є завдання державної виконавчої служби.

Згідно зі статтею 11 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов'язаний здійснити заходи, необхідні для своєчасного і повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону № 606-XIV унормовано, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

В силу п. 9 ч. 2 ст. 17 Закону № 606-XIV відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Підставою закінчення виконавчого провадження відповідно до ст. 49 Закону № 606-XIV, є зокрема, фактичне виконання під час виконання рішення Європейського суду з прав людини відповідного рішення.

Статтею 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV (далі - Закон №3477-IV) встановлено, що під Рішенням у цьому законі мається на увазі: а) остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) остаточне рішення Європейського суду з прав людини щодо справедливої сатисфакції у справі проти України; в) рішення Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання у справі проти України; г) рішення Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України;

Відповідно до ст. ст. 2 та 3 Закону №3477-IV порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом № 606-XIV, іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом. Виконання Рішення здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Частиною 1 ст. 7 Закону №3477-IV передбачено, що протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва: надсилає стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів; надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва. Державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті "б" цієї частини, відкриває виконавче провадження.

У відповідності до ч. 1- 4 ст. 8 Закону №3477-IV виплата стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні. У разі порушення строку, зазначеного в частині першій цієї статті, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до Рішення. Протягом одного місяця від дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням Орган представництва надсилає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у пункті "б" частини першої статті 7 цього Закону. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині третій цієї статті документів здійснює списання на вказаний стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України. Порядок збереження коштів на депозитному рахунку державної виконавчої служби визначається Законом № 606-XIV.

Згідно ч. 5 цієї ж статті підтвердження списання відшкодування, отримане від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, резолютивній частині остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, у рішенні Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, у рішенні Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження.

Державна виконавча служба протягом трьох днів надсилає Органу представництва постанову про закінчення виконавчого провадження та підтвердження списання коштів (ч. 6 ст. 8 Закону №3477-IV).

Як вбачається з матеріалів справи 21.03.2014 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 42607138 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини № 29266/08 від 13.02.2014 на користь ОСОБА_3

З матеріалів справи вбачається, що на виконання Рішення Європейського суду з прав людини від 13.02.2014 року у справі "Васильєв та інші проти України" (заява № 29266/08) щодо виплати ОСОБА_3 2000 (дві тисячі) євро в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових витрат, ОСОБА_3 було виплачено 24.09.2014 еквівалент 2000 євро (34 748,63 грн.), а також 472,50 грн. пеню за прострочення виконання судового рішення. Вказані обставини позивачем не заперечуються.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України 23.07.2015 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 42607138 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини № 29266/08 від 13.02.2014 в зв`язку з його фактичним виконання у повному обсязі.

Так, у описовій і мотивувальній частині постанови про закінчення виконавчого провадження вказано наступне: "Рішення суду виконано фактично у повному обсязі згідно з виконавчим документом. Грошові кошти перераховані стягувачу платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 5857 від 24.09.2014 у розмірі 34 748,63 грн. (еквівалент 2000 євро), платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 9285 від 09.12.2014 сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 472,50 грн. Відповідно до інформації, наданої Головним управлінням юстиції у Полтавській області рішенням національного суду виконано відповідно до пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження".

Листом Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 03.10.2014 № 43500-0-61-14/12.0.1 повідомлено, що Європейський суд у своїй ухвалі у справі "Великода проти України", у якій заявниця скаржилась на невиконання рішення, яким управління Пенсійного фонду України було зобов'язано здійснити перерахунок та виплачувати їй пенсію з 01.12.2008, визнав заяву неприйнятною як повністю необґрунтовану.

Європейський суд дійшов висновку «що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 1 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав».

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 13 Віденської конвенції про право міжнародних договорів для цілей тлумачення договору поряд з контекстом термінів договору враховується зокрема, наступна практика застосування договору.

Відповідно до пункту 1 статті 32 Конвенції на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї поширюється юрисдикція Європейського суду.

При цьому, Європейський суд з прав людини «неодноразово повторював, що Конвенція є живим інструментом, що повинен тлумачитися «з огляду на умови сьогодення» ( рішення від 25 квітня 1978 року у справі «Тайрер проти Сполученого Королівства» (:Tyrer V. the United Kingdom), п. 31, Series А № 26; рішення від 7 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України» (.Pichkur v. Ukraine), заява № 10441/06, п. 53).

У рішенні у справі «Великода проти України» викладена нова позиція Європейського суду щодо таких скарг, яка підлягає застосуванню як частина національного законодавства".

За змістом статті 17 №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни маю право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В силу ст. 63 Закону № 796-XII фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до вимог Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" (із змінами № 3491-VI від 14.06.2011) передбачено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону № 796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік".

Так, на виконання вищевказаної норми Закону Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок державного бюджету" від 06.07.2011 № 745, яка набрала чинності 23.07.2011.

Разом з тим з 01.01.2012 правове регулювання обчислення розміру пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою відповідно до Закону № 745 визначено Постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 1210 від 23.11.2011.

Законами України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" та "Про Державний бюджет України на 2013 рік" встановлено, що у 2012 та 2013 роках норми і положення ст. 50, 54 Закону № 796-XII, застосовуються в порядку та в розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік та 2013 рік.

Пунктом 6-7 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" від 31.07.2014 №1622-VII встановлено, що норми і положення ст. ст. 50, 54 Закону № 796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених постановами Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджету Пенсійного фонду України на 2014 рік.

Відповідно до п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28.12.2014 № 80-VIII норми і положення статей 50, 54 Закону № 80-VIII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

При цьому Конституційний Суд України в своєму рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України(конституційності) пункту 4 розділу VII "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" відповідно до положень Законів України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та "Про соціальний захист дітей війни" визначення порядку та розмірів соціальних виплат віднесено до відання Кабінету Міністрів України.

Відтак, Верховна Рада України, визначила Кабінет Міністрів України державним органом, який має забезпечити реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто надала право Кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри соціальних виплат, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України, що узгоджується.

Разом з тим в рішенні від 25.01.2012 №3-рп/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункт 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України Конституційний Суд України зазначив, що Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правові актів на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачені Конституцією та законами України, у тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Водночас відповідно до п. 3 Розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" від 01.01.2012 у 2012 році норми і положення ст. 39, 50, 51, 54 Закону № 796-XII, та ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

На виконання вимог зазначеного Закону Кабінет Міністрів України прийняв постанови від 23.11.2011 №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та від 28.12.2011 №1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення".

Отже, починаючи з 23.11.2011 в Україні змінилося правове регулювання, на підставі якого позивачу здійснювались виплата пенсії та інші соціальні виплати згідно із судовим рішенням, зокрема, по-іншому визначені розміри пенсій для інвалідів щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується позивачем, що Управлінням Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві ОСОБА_3 було здійснено перерахунок пенсії за період з 11.08.2009 відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України "Про соціальний статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", провівши обчислення пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з положень ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне старування". Пенсія в зазначено розмірі виплачувалась позивачу до 01.11.2011.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що юрисдикція Європейського суду з прав людини поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї.

Так, рішенням Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 у справі №43331/12 "Великода проти України", в якій заявниця скаржилась на невиконання рішення, яким управління Пенсійного фонду України зобов'язано здійснити перерахунок та виплачувати їй пенсію з 01.12.2008, суд визнав заяву неприйнятною як повністю необґрунтовану. Європейський суд дійшов висновку що подальша дія такого судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни; при цьому наголосив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватись, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. Тут же вказано, що суд також не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції; а зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансовими труднощами, з якими зіткнулась держава. Також Європейський суд констатував, що за відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

Таким чином, Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що дія судового рішення, яким встановлено розмір пенсії припиняється, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, було внесено зміни.

Виходячи з вищевикладеного, постанова Київського районного суду м. Полтави від 29.02.2010 в адміністративній справі № 2а/181/10 в частині проведення визначеного нею перерахунку пенсії та відповідних виплат підлягає виконанню до моменту внесення у чинне законодавство України змін, що встановлюють новий порядок обчислення та нарахування цих соціальних виплат. Також, суд звертає увагу, що Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 20.06.2011 року у справі № 2а-181/10 роз'яснено постанову Київського районного суду м. Полтави від 19.02.2010 в частині проведення перерахунку, а саме: щодо проведення перерахунку пенсії позивачу з врахуванням приписів ст. 67 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до 18.06.2011

Отже, суд приходить до висновку, що перерахування позивачу грошових коштів, згідно постанови Київського районного суду м. Полтави від 29.02.2010 в адміністративній справі № 2а/181/10 за період з 11.08.2009 до 01.11.2011 і визнання цього позивачем в судових засіданнях, наявності доказів перерахування позивачу матеріальної та моральної шкоди в еквіваленті 2000,00 євро і пені за прострочення строку виконання рішення Європейського суду, зміну правового регулювання стосовно обчислення пенсії позивача, наведену вище практику Європейського суду з прав людини, свідчить про виконання рішення Європейського суду з прав людини "Васильєв та інші проти України" стосовно позивача.

А відтак, постанова про закінчення виконавчого провадження прийнята відповідачем з врахуванням норм чинного законодавства, у відповідності до вимог Закону № 606-XIV.

Позовні вимоги в частині зобов'язання відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України забезпечити належне виконання на користь ОСОБА_3 рішення Європейського суду з прав людини № 29266/08 від 13.02.2014 в частині зобов'язання України виконати постанову Київського районного суду м. Полтави від 19.02.2010 та ухвалу цього суду про роз'яснення рішення від 20.06.2011 щодо зобов'язання управління пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві здійснити перерахунок та виплату пенсії з 11.08.2009 відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України "Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", провівши обчислення пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з положень ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" без обмеження часом (враховуючи висновки Європейського суду з прав людини в даній справі), як похідні від перших, задоволенню також не підлягають, оскільки рішення національних судів фактично виконано, а отже відсутній сам факт порушення прав.

Стосовно вимог позивача щодо визнання незаконною бездіяльності урядового уповноваженого у правах Європейського суду з прав людини щодо незабезпечення належного контролю за виконанням на користь ОСОБА_3 рішення Європейського суду з прав людини № 29266/08 від 13.02.2014 в частині зобов'язання України виконати постанову Київського районного суду м. Полтави від 19.02.2010 та ухвалу цього суду про роз'яснення рішення від 20.06.2011 в справі № 2а-181/10; зобов'язання Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини забезпечити належний контроль за виконанням на користь ОСОБА_3 рішення Європейського суду з прав людини № 29266/08 від 13.02.2014 в частині зобов'язання України виконати постанову Київського районного суду м. Полтаві від 19.02.2010 та ухвалу цього суду про роз'яснення рішення від 20.06.2011 щодо зобов'язання управління пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві здійснити перерахунок та виплату пенсії з 11.08.2009 відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України "Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", провівши обчислення пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з положень ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" без обмеження часом (враховуючи висновки Європейського суду з прав людини в даній справі), суд зазначає таке.

Відповідно до положень частин 2 та 3 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" контроль за виконанням додаткових заходів індивідуального характеру, передбачених у Рішенні, що здійснюються під наглядом Комітету міністрів Ради Європи, покладається на Орган представництва.

Орган представництва в рамках здійснення передбаченого частиною другою цієї статті контролю має право отримувати від органів, які є відповідальними за виконання додаткових заходів індивідуального характеру, передбачених у Рішенні, інформацію про хід і наслідки виконання таких заходів, а також вносити Прем'єр-міністрові України подання щодо забезпечення виконання додаткових заходів індивідуального характеру.

В той же час, відповідно до статті 1 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" органом представництва - орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про заходи щодо реалізації Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 31 травня 2006 р. N 784 покладено на Міністерство юстиції функції органу, відповідального за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання його рішень. А також установлено, що представництво України в Європейському суді з прав людини у разі розгляду питань дотримання нею Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та звітування про хід виконання рішень Європейського суду з прав людини у справах проти України здійснюється в установленому порядку Міністерством юстиції через Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

Отже, у відповідності до наведених норм Органом представництва у розумінні статті 1 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є Міністерство юстиції України, яке діє через Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

Положенням про Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2006 р. N 784, визначено, що Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини є посадовою особою, на яку покладено повноваження щодо забезпечення представництва України в Європейському Суді з прав людини під час розгляду справ про порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також інформування Комітету Міністрів Ради Європи про хід виконання рішень Суду.

Суд звертає увагу, що за змістом пунктів 4-6 вказаного Положення не вбачається такого обов'язку Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини як забезпечення належного контролю за виконанням рішень Європейського суду з прав людини.

Отже вимоги позивача, заявлені до Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби України, Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Київський відділ Державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про визнання дій та бездіяльності незаконними, зобов'язання вчинити дії, відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 27.01.2016.

Суддя Р.І. Молодецький