Справа № 812/1622/15
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 січня 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1622/15

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Тихонова І.В.

при секретарі судового засідання: Ларіній П.Є.

за участю:

позивача: не прибув,

представника відповідача 1: не прибув,

представника відповідача 2: не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луганського Державного університету внутрішніх справ ім.Е.О.Дідоренка, Головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області про стягнення заробітної плати при звільнені працівника,-

ВСТАНОВИВ:

24 листопада 2015 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Луганського Державного університету внутрішніх справ ім.Е.О.Дідоренка, Головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області.

В обґрунтування заявлений позовних вимог позивачем зазначено, що від працював інспектором відділу режимно-секретного та документального забезпечення в Луганському державному університеті внутрішніх справ ім.. Е.О. Дідоренка з 10 травня 2013 року.

Відповідно до п. 64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженою постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 та на підставі наказу Луганського державного університету внутрішніх справ ім.. Е.О. Дідоренка від 31.10.2014 №205 звільнений зі служби за власним бажанням.

На дату звільнення заборгованість по невиплаченій заробітній платі на загальну суму 6221,28 грн., а саме за липень 2014 року - 1854,42 грн., за вересень 2014 року - 1854,42 грн. та за жовтень 2014 року 2512,44 грн. Однак, при звільненні вказану заборгованості по заробітній платі мені не було виплачено відповідачем.

Оскільки з дня звільнення відповідач не сплатив позивачу заробітну плату, то відповідно до ст. 117 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що становить 26103,76 грн.

Таким чином, всього на користь позивача підлягає стягненню 6221,28 грн. + 26103,76 = 32325,04 грн.

Представник відповідача у письмових запереченнях проти задоволення позову заперечував частково. В обргунтування зазначив наступне. Відповідач у грудні 2014 року неодноразово звертався до Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області із листами щодо проведення платежів по виплаті заробітної плати та грошового забезпечення перед особовим складом університету, у тому числі перед позивачкою. Головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області відмовило в проведенні розрахунків щодо погашення заборгованості перед працівниками університету, які не були переведені разом з університетом до нового місця дислокації та не продовжили виконувати свої обов'язки.

У судовому засіданні позивач та представники відповідача не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або третьої особи, які прибули в судове засідання, або неповідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ у званні лейтенанта міліції на посаді інспектором відділу режимно-секретного та документального забезпечення в Луганському державному університеті внутрішніх справ ім. Е.О. Дідоренка з 10 травня 2013 року.

Відповідно до п. 64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженою постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 та на підставі наказу Луганського державного університету внутрішніх справ ім.. Е.О. Дідоренка від 31.10.2014 №205 звільнений зі служби за власним бажанням (а.с.9).

Відповідно до п. 1.15. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 р. N 499 виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється щомісяця з 20 до 25 числа за поточний місяць.

Відповідно до п. 2.2.5. вказаної Інструкції у разі звільнення зі служби виплата посадового окладу за займаною посадою припиняється з дня, наступного за днем виключення особи рядового чи начальницького складу зі списків особового складу органу, підрозділу, закладу чи установи органів внутрішніх справ.

На дату звільнення заборгованість по невиплаченій заробітній платі на загальну суму 6221,28 грн., а саме за липень 2014 року - 1854,42 грн., за вересень 2014 року - 1854,42 грн. та за жовтень 2014 року 2512,44 грн. (а.с.10).

На день розгляду справи по суті заборгованість зі сплати грошового забезпечення відповідачем залишається не погашеною.

Суд вважає безпідставними доводи відповідача про неможливість виплатити позивачу грошове забезпечення у зв'язку з тим, що Головне управління державної казначейської служби у Сумській області не приймає платіжні документи ЛДУВС Е.О.Дідоренка щодо виплати грошового забезпечення працівникам, які не були переведені разом з університетом до нового місця дислокації та не виконують свої обов'язки, з огляду на таке.

Відповідно до п.4 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №595 заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати і працівники (військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу) виконують свої обов'язки.

ОСОБА_1І був звільнена з посади з 31 жовтня 2014 року. Наказ МВС України, яким університет тимчасово передислокований на базу Сумської філії Харківського національного університету внутрішніх справ, прийнятий 06.10.2014 року. Таким чином, ЛДУВС ім. Е.О.Дідоренка був передислокований з м. Луганськ до м.Суми вже після звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ України. Порядок, на який посилається відповідач, як на підставу у відмові в задоволенні позову, був прийнятий 07.11.2014року, тобто після звільнення позивача з органів внутрішніх справ. Враховуючи викладене, вимоги п.4 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей не розповсюджуються на спірні правовідносини.

Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України встановлено обов'язок відповідача виплатити позивачу грошове забезпечення при звільненні з органів внутрішніх справ, який відповідач не виконав. Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О.Дідоренка на користь ОСОБА_1 невиплачене грошове забезпечення за за липень 2014 року - 1854,42 грн., за вересень 2014 року - 1854,42 грн. та за жовтень 2014 року 2512,44 грн.

У відповідності до ч.1 ст.18 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990, № 565-XII порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Постановою Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування законодавства про оплату праці" № 13 від 24.12.1999 року передбачено, що законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

Тобто, саме на підставі спеціальних нормативно-правових актів відбувається регулювання правовідносин за участю осіб, які працюють (проходять або проходили службу) в органах внутрішніх справ, у тому числі і з питань надання відпусток та оплати праці.

Спірні правовідносини регулюються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ від 29.07.1991, № 114 (надалі - Положення).

Згідно п.56 вказаного Положення особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров'я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Безпідставними є посилання позивача на обов'язок відповідача виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку на підставі положень ст.ст.116-117 Кодексу законів про працю України, оскільки Положення є спеціальним нормативним актом по відношенню до КЗпПУ.

Таким чином, вимога позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати (затримки розрахунку при звільненні) в розмірі 26103,76 грн. є безпідставною, оскільки норми спеціального законодавства, які регулюють порядок проходження служби в органах внутрішніх справ, не передбачають право на отримання такої виплати.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, ст.ст.159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Луганського Державного університету внутрішніх справ ім.Е.О.Дідоренка, Головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області задовольнити частково.

Стягнути з Луганського Державного університету внутрішніх справ ім. Е.О.Дідоренка (код. , вул.. Миру, 24, м. Суми, 40007) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер , місце реєстрації: АДРЕСА_1) заборгованість по заробітній платі у розмірі 6221,28 (шість тисяч двісті двадцять дві гривні 28 коп.) грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено та підписано 29 січня 2016 року.

Суддя І.В. Тихонов