Справа № 825/3816/15-а
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2016 року м.Чернігів Справа № 825/3816/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участю секретаря Кондратенко О.В.,

представників позивача Колмаша В.М., Гуревича Л.В.,

представника відповідача Репех О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

18.12.2015 Дочірнє підприємство Національної акціонерної компанії «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» (далі - ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія») звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі - ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області від 18.05.2200 та від 11.08.2015 №№ , , .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що акт перевірки від 24.04.2015 № 804/22/01431535, на підставі якого винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення, містить неправомірні висновки, які суперечать нормам Податкового кодексу України, оскільки реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами підтверджується первинними документами.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав повністю, просив у його задоволенні відмовити, оскільки наданими позивачем документами неможливо підтвердити реальність здійснення господарських операцій, так як вони не відповідають вимогам чинного законодавства України, не містять інформації щодо змісту та обсягу надання господарських операцій, порядку надання послуг контрагентами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» зареєстровано в якості юридичної особи, що підтверджується копією відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України станом на 09.02.2015 (т.1 а.с. 255) та є платником податку на додану вартість.

Як вбачається з матеріалів справи, працівниками ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області, на підставі направлень на перевірку від 02.03.2015 №№ 527, 528, 529, 530, 531, від 10.03.2015 №№ 597, 598, від 12.03.2015 №№ 614, 615, наказу від 18.02.2015 № 440 (т.2 а.с.13) та відповідно до плану-графіку на 1 квартал 2015 року проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання, проведено з 02.03.2015 по 09.04.2015 планову виїзну перевірку ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014.

За результатами перевірки складено акт від 24.04.2015 № 804/22/01431535 (т.1 а.с.62-177), яким встановлено наступні порушення податкового законодавства:

1) підпункту 134.1.1. пункту 134.1. статті 134, пункту 138.2. статті 138, підпункту 139.1.9. пункту 139.1. статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування декларації з податку на прибуток за 2013 рік на суму 412555 грн. та заниження податку на прибуток за 2014 рік на загальну суму 74260 грн.;

2) пункту 57.1. статті 57 та пункту 2 підрозділу 4 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України та наказу Міністерства фінансів України від 28.09.2011 №1213 «Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємства», в результаті чого підприємством занижено значення рядка 23 «Авансовий внесок», що підлягає сплаті щомісяця у розмірі 6188 грн.;

3) пункту 198.6. статті 198, пункту 201.1., 201.10. статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість, на загальну суму 160488 грн., у тому числі: за травень 2013 року - 12133 грн., за липень 2013 року - 12720 грн., за серпень 2013 року - 12573 грн., за вересень 2013 року - 25440 грн., за жовтень 2013 року - 6213 грн., за листопад 2013 року - 10913 грн., за грудень 2014 року - 80496 грн.;

4) пункту 2.8. глави 2, пункту 3.5. глави 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637;

5) підпункту 168.1.2. та підпункту 168.1.5. пункту 168.1. статті 168, пункту 171.1. статті 171, підпунктів «а», «г» пункту 176.2. статті 176 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету у періоді, що перевірявся;

6) «Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку», затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 № 1020 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2011 за № 46/18784.

На підставі вказаного вище акту відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення від 18.05.2015:

1) № , яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 240732 грн., з них: за основним платежем - 160488 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 80244 грн.;

2) № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 111390 грн., з них: за основним платежем - 74260 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 37130 грн.;

3) № , яким збільшено суму грошового зобов'язання по авансовим внескам з податку на прибуток на суму 15470 грн., з них: за основним платежем - 12376 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 3094 грн.;

4) № , яким застосовано штрафні санкції за порушення норм з регулювання обігу готівки на суму 17257,86 грн.

22.05.2015 ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» на адресу ГУ ДФС у Чернігівській області направлено скаргу № 19/353, в якій позивач просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 18.05.2015 №№ , , , (т. 1 а.с. 204-217).

Рішенням ГУ ДФС у Чернігівській області від 21.07.2015 № 1986/10/25-01-10-04-15 про результати розгляду скарги, скаргу ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» від 22.05.2015 задоволено частково: скасовано в частині оскаржені ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» податкові повідомлення-рішення від 18.05.2015 № про збільшення суми грошових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 165292,50 грн., у тому числі: основного платежу - 110195 грн., штрафних (фінансових) санкцій - 55097,50 грн.; № про збільшення грошових зобов'язань з податку на прибуток у розмірі 56673 грн., у тому числі: основного платежу - 37782 грн., штрафних (фінансових) санкцій - 18891 грн.; № про збільшення грошових зобов'язань по авансовим внескам з податку на прибуток у розмірі 7870,41 грн., у тому числі: основного платежу - 6296,33 грн., штрафних (фінансових) санкцій - 1574,08 грн.; залишено без змін оскаржені ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» податкові повідомлення-рішення від 18.05.2015 № про збільшення суми грошових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 75439,50 грн., у тому числі: основного платежу - 50293 грн., штрафних (фінансових) санкцій - 25146,50 грн.; № про збільшення грошових зобов'язань з податку на прибуток у розмірі 54717 грн., у тому числі: основного платежу - 36478 грн., штрафних (фінансових) санкцій - 18239 грн.; № про збільшення грошових зобов'язань по авансовим внескам з податку на прибуток у розмірі 7599,59 грн., у тому числі: основного платежу - 6079,67 грн., штрафних (фінансових) санкцій - 1519,92 грн.; № про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки на суму 17257,86 грн. (т.1 а.с. 236-250).

За результатами розгляду скарги ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» 11.08.2015 Державною податковою інспекцією у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області винесено нові податкові повідомлення-рішення із зменшеною сумою податкових зобов'язань:

1) № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 54717 грн., з них: за основним платежем - 36478 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 18239 грн.;

2) № , яким збільшено суму грошового зобов'язання по авансовим внескам з податку на прибуток на суму 7599,59 грн., з них: за основним платежем - 6079,67 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1519,92 грн.;

3) № , яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 75439,50 грн., з них: за основним платежем - 50293 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 25146,50 грн.

Крім того, залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 18.05.2015 № , яким застосовано штрафні санкції за порушення норм з регулювання обігу готівки на суму 17257,86 грн. (т.2 а.с.29-32).

Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом охоронюваних законом прав та інтересів.

Так, у відповідності до статті 4 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах, зокрема, превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Частинами першою та другою статті 9 Закону № 996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 14.1.27. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - ПК України) визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

У відповідності до підпункту 134.1.1. пункту 134.1. статті 134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Пунктом 138.2. статті 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У свою чергу, підпунктом 139.1.9. пункту 139.1. статті 139 ПК України передбачено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Так, у пункті 198.1. статті 198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. статті 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11. статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6. статті 198 ПК України).

Згідно з пунктом 201.1. статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна відповідно до пункту 201.10. статті 201 ПК України видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З огляду на викладені положення ПК України, для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник податку на додану вартість повинен мати оформлені належним чином податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Зважаючи на зміст наведеної норми процесуального права та враховуючи, що вимоги заявленого позову полягають у скасуванні податкових повідомлень-рішень, предметом доказування у даній справі мають бути саме обставини, які свідчать про обґрунтованість чи безпідставність їх винесення та наявність чи відсутність порушень позивачем законодавчих приписів, зокрема, реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на формування податкового кредиту; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають позивачу право на податковий кредит.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції. Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Це підтверджується також правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у справах, пов'язаних з визначенням податкових зобов'язань з податку на додану вартість та бюджетним відшкодуванням податку на додану вартість, в яких Верховний Суд України звертає увагу на необхідність з'ясування судами при розгляді справ на те, чи мали операції з придбання та реалізації товарів (послуг) реальний характер, як перевозились і зберігались товари (чиїм транспортом, за чий рахунок, яким є розмір витрат, якою особою виконувались роботи чи надавались послуги, які матеріали використовувалися для виконання робіт), чи були такі операції взагалі можливі з урахуванням оперативності їх проведення та інше.

Так, судом встановлено, що між ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» (Покупець) та ТОВ «Директорія ЛТД» (Продавець/Постачальник) укладено наступні договори:

- договір поставки промислового обладнання від 28.05.2013 № 01/5/13 (т.1 а.с.58), за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти у власність та оплатити обладнання, а саме: долото 215,9 С- ГВ R192 у кількості 2 штуки, загальною вартістю 72800 грн. Якість та комплектність обладнання, що постачається, повинна відповідати ГОСТам та стандартам. Поставка обладнання здійснюється за домовленістю сторін;

- договір поставки промислового обладнання від 25.07.2013 № 71 (т.1 а.с.235), за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти у власність та оплатити обладнання, а саме: долото МС3 ГАУ у кількості 2 штуки, загальною вартістю 76320 грн. Якість та комплектність обладнання, що постачається, повинна відповідати ГОСТам та стандартам. Продавець надає покупцеві сертифікат якості на товар. Поставка обладнання здійснюється за домовленістю сторін;

- договір купівлі-продажу від 25.07.2013 № 75, за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар. Найменування, одиниця виміру, загальна кількість, ціна за одиницю товару визначається специфікаціями, що є додатком № 1 до цього договору.

Так, згідно специфікацій №№ 1-11 транспорті витрати по поставці товару здійснюються за рахунок продавця (т.1 а.с.218-234).

У свою чергу, вищевказані договори підписані уповноваженими на те особами та скріплені печатками.

На підтвердження здійснення господарських операцій за укладеними з ТОВ «Директорія ЛТД» договорами позивачем надано до суду: копії податкових та видаткових накладних, копії банківських виписок, копії рахунків, копії лімітно-заборних карт, копії довіреностей, копії карток складського обліку матеріалів, копії накладних на переміщення, копії добових рапортів (т.1 а.с.18-25, 30-57, т.2 а.с.35-40).

Всі зазначені вище первинні бухгалтерські документи оформлені у відповідності до статті 9 Закону № 996-XIV та пункту 2.4. Положення № 88.

При цьому, як вбачається з акту перевірки від 24.04.2015 № 804/22/01431535, у ході проведення перевірки перевіряючими встановлені наступні порушення: відсутність у підприємства товарно-транспортних накладних, які підтверджують факт поставки товару (долота) від ТОВ «Директорія ЛТД» до ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія»; відсутність сертифікатів якості на товар (долото), придбаний у ТОВ «Директорія ЛТД»; нереальність здійснення господарських операцій при придбанні/реалізації товару (долота) по ланцюгу постачання, а саме у ТОВ «Чернігівтехмонтаж ІНК», що поставляло товар (долото) до ТОВ «Директорія ЛТД»; розбіжності між підписами, що містяться у податкових накладних (складених у паперовому вигляді) та квитанціях у електронному форматі (т.1 а.с.76).

Разом з тим, суд не погоджується з вищевказаною позицією відповідача, з огляду на наступне.

Так, у відповідності до специфікацій №№ 1-11 транспорті витрати по поставці товару здійснюються за рахунок продавця (т.1 а.с.218-234).

Тобто, у даному випадку, передбачено альтернативне право продавця щодо поставки товару покупцю: або шляхом укладення відповідних договорів з транспортними компаніями (перевізниками), або шляхом поставки товару власними силами.

Як встановлено у судову засіданні, товар, який був придбаний позивачем у ТОВ «Директорія ЛТД» (долота) має незначну вагу (до 20 кг кожен), а тому останній поставлявся власними силами (транспортом) ТОВ «Директорія ЛТД» без залучення стороннього перевізника.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що у переліку підтверджуючих документів, встановленому пунктом 44.1. статті 44 ПК України, на підставі яких платник податків повинен вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподатковування, товарно-транспортні накладні не значаться.

У свою чергу, обов'язкова наявність товарно-транспортних накладних передбачена лише положеннями статті 230 ПК України «Акцизні склади», відповідно до якої забороняється без товарно-транспортних накладних з відміткою представника контролюючого органу на акцизному складі транспортування горілки і лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу підприємства, що їх виготовляє.

В інших випадках наявність товарно-транспортних накладних є обов'язковою тільки при автомобільних перевезеннях, а саме, для здійснення перевезень вантажів автомобільним транспортом тільки у випадку, коли водій юридичної особи або підприємця здійснює вантажні перевезення на договірних умовах. Якщо вантажні перевезення здійснюються для власних потреб, то їх водієві досить мати накладну або інший документ, що підтверджує право власності на вантаж.

Крім того, згідно з частиною 3 статті 909 Цивільного кодексу України, товарно-транспортна накладна (ТТН) підтверджує факт укладення договору про перевезення вантажу, а не реалізації товару.

При цьому, відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 № 207 «Про затвердження Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні», для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб, немає необхідності виписувати ТТН.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що товарно-транспортні накладні є підставою для списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника і оприбуткування їх у вантажодержувача при перевезенні вантажів в межах України, однак не є обов'язковими документами первинного бухгалтерського обліку, на підставі яких формується податковий кредит із операцій відмінних від тих, які пов'язані із наданням транспортних послуг.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах суду від 17.09.2014 № К/800/35978/14 та від 25.02.2015 № К/800/59113/14.

Крім того, судом не приймається до уваги посилання відповідача у акті перевірки від 24.04.2015 № 804/22/01431535 на відсутність у позивача сертифікатів якості на товар (долото), придбаний у ТОВ «Директорія ЛТД», оскільки сертифікати якості не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку, що фіксують рух активів.

Порушення окремих умов договору (як-от неподання постачальником сертифікатів якості на товар), які не є істотними для сторін для досягнення цілі правочину (поставка товару), не може впливати на податкові зобов'язання однієї із сторін договору.

Таким чином, неподання платником сертифікаційних документів на придбаний товар не може слугувати спростуванням реального виконання господарської операції.

Аналогічна правова позиція була висловлена і Вищим адміністративним судом України у постанові від 15.07.2015 у справі № К/800/62702/14.

Разом з тим, судом встановлено, що якість товару (долота) відповідала державним стандартам країни-виробника.

Таким чином, вищевказані обставини спростовують посилання відповідача як у акті перевірки, так і у судовому засіданні щодо відсутності факту реального здійснення операцій з купівлі-продажу та поставки товару (долота) ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» від ТОВ «Директорія ЛТД».

У свою чергу, матеріалами справи підтверджується рух активів за результатами господарської діяльності ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» з ТОВ «Директорія ЛТД».

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів не може бути підставою для висновків про відсутність господарської операції та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства у зв'язку з його господарською діяльністю.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 22.09.2015 (справа № 2а-2717/11/2670).

У відповідності до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Крім того, суд не бере до уваги посилання відповідача у акті перевірки від 24.04.2015 № 804/22/01431535 та у судовому засіданні на акт від 01.10.2014 № 2230/22/37022229 з огляду на наступне.

Так, з акту перевірки вбачається, що підставою для висновку фіскального органу про неправомірне формування податкового кредиту позивачем став акт від 01.10.2014 № 2230/22/37022229 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Чернігівтехмонтаж ІНК», , з питань достовірності, повноти декларування в податковій звітності з ПДВ за травень 2013 року у складі податкового кредиту операцій з ТОВ «ТПА України» (), за липень 2013 року у складі податкового кредиту операцій з ТОВ «ТЕХНОКРИСТАЛ» (), за вересень 2013 року у складі податкового кредиту операцій з ТОВ «АВТО-КОННЕКТ ЛТД» (), за січень 2014 року у складі податкового кредиту операцій з ТОВ «АДЦ» () та в декларації з податку на прибуток за відповідні періоди», відповідно до якого не підтверджено реальність здійснення господарських відносин ТОВ «Чернігівтехмонтаж ІНК» з контрагентами та операцій з придбання/реалізації долота ТОВ «Чернігівтехмонтаж ІНК».

Разом з тим, суд вважає, що вищевказаний акт не може слугувати безспірним та об'єктивним доказом того, що господарські операції між ТОВ «Чернігівтехмонтаж ІНК» та ТОВ «Директорія ЛТД» щодо реалізації долота не відбувались, оскільки актом досліджувались відносини ТОВ «Чернігівтехмонтаж ІНК» з його контрагентами, серед яких відсутнє ТОВ «Директорія ЛТД».

Таким чином, у випадку, коли платник податку виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання права на податковий кредит з податку на додану вартість та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, зазначені у акті обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів. В разі порушення контрагентами податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цих осіб. Позивач не може нести відповідальності за дії своїх контрагентів.

Крім того, чинне законодавство не зобов'язує платника податків перевіряти безпосередніх контрагентів на предмет виконання ними вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Також, згідно рішень Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 11.08.2015 № у повному обсязі: збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 75439,50 грн. (основний платіж - 50293 грн., штрафна санкція - 25146,50 грн.) та №№ , в частинах: збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності, у розмірі 51318 грн. (основний платіж - 34212 грн., штрафна санкція - 17106 грн.); збільшення грошового зобов'язання по авансових внесках з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності, у розмірі 7127,50 грн. (основний платіж - 5702 грн., штрафна санкція - 1425,50 грн.).

Крім того, як вбачається з акту перевірки від 24.04.2015 № 804/22/01431535 у ході проведення перевірки перевіряючими встановлено, що у ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» відсутній договір з ПП «Оптовичок».

У свою чергу, за змістом підпункту 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення № 88) первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно з підпунктом 2.4. Положення № 88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до наведеного вище визначення господарська операція пов'язане не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Аналогічна правова позиція була висловлена у постанові Верховного суду України від 17.11.2015 (справа № 2а-14377/12/2670).

Разом з тим, позивачем до суду не надано жодних документів, які б, у свою чергу, підтверджували рух активів останнього за результатами господарських операцій з ПП «Оптовичок».

Також, у судовому засіданні не було підтверджено рух активів і по взаємовідносинах Роменської НГРЕ (філії ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія») та ЗАТ «Дрогобицький завод газової апаратури».

Крім того, як вбачається з акту перевірки від 24.04.2015 № 804/22/01431535 ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія», у порушення пункту 2.8. розділу 2, пункту 3.5. розділу 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, не здійснювало здавання готівкових коштів понад установлений ліміт каси для зарахування їх на поточні рахунки, а саме: з каси підприємства не було видано готівкові кошти, згідно видаткового касового ордеру від 30.01.2014 № 117 ОСОБА_4, у сумі 4572,90 грн., в якому був відсутній підпис одержувача, також з каси підприємства не було видано готівкові кошти, згідно видаткового касового ордеру від 31.01.2014 № 120 ОСОБА_4 у сумі 4646 грн., в якому був відсутній підпис одержувача. Сума готівкових лімітів, яка враховується для нарахування штрафних санкцій за перевищення встановлених лімітів залишку готівки у касі склала 8628,93 грн. (т.1 а.с.138).

Так, у відповідності до пункту 2.8. розділу 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою Національного банку України від 15.12.2004 № 637 (далі - Положення № 637) встановлено, що підприємства можуть тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) в межах, що не перевищують установлений ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує встановлений ліміт каси, обов'язково здається до банків для її зарахування на банківські рахунки. Відокремлені підрозділи підприємств - юридичних осіб можуть здавати готівкову виручку (готівку) безпосередньо до кас таких юридичних осіб або до будь-якого банку для її переказу і зарахування на банківські рахунки зазначених юридичних осіб. За відсутності банків готівкова виручка (готівка) для переказу на банківські рахунки підприємства може здаватися до операторів поштового зв'язку та небанківських фінансових установ, які мають ліцензію Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України на здійснення переказу коштів.

Згідно з пунктом 5.8. розділу 5 Положення № 637, якщо підприємством ліміт каси не встановлено (незалежно від причин такого невстановлення), то ліміт такої каси вважається нульовим. У цьому разі вся готівка, що перебуває в його касі на кінець робочого дня і не здана підприємством відповідно до вимог цього Положення, вважається понадлімітною.

Абзацами 2-4 пункту 3.5. розділу 3 Положення № 637 передбачено, що для виведення залишку готівки в касі не приймаються видаткові касові ордери або видаткові відомості, в яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача. Видача готівки особам, яких немає в штатному розписі підприємства, проводиться за видатковими касовими ордерами, що виписуються окремо на кожну особу або за окремою видатковою відомістю. Якщо підприємство (підприємець) надає держателям спеціальних платіжних засобів послуги з видачі готівки за допомогою платіжного термінала (імпринтера), то на підставі квитанцій платіжного термінала (сліпів) таким підприємством складається видатковий касовий ордер на загальну суму проведених операцій за день та здійснюється відповідний запис у касовій книзі.

Згідно з п. 7.24. розділу 7 Положення № 637 про ведення касових операцій у національній валюті України у разі виявлення під час перевірок видаткових касових ордерів або видаткових відомостей, у яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача (абзац другий пункту 3.5. цього Положення), сума готівки за такими видатковими документами додається до залишку готівки в касі виключно в день, у якому оформлено зазначені видаткові документи, і надалі зазначена сума не береться для розрахунку понадлімітних залишків готівки.

Статтею 1 Указу Президента України від 12.06.1995 № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки» у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах - у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день.

Оскільки, в касі позивача виявлено понадлімітні залишки у сумі 8628,93 грн., то відповідачем правомірно та на законних підставах застосовано фінансові санкції у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки, а саме 17257,86 грн.

При цьому, суд не бере до уваги посилання позивача на те, що штрафи, передбачені за порушення норм з регулювання обігу готівки, є адміністративно-господарськими санкціями (частина 2 статті 250 Господарського кодексу України), а тому вони можуть накладатися на суб'єктів господарювання протягом 6 місяців з дня виявлення відповідного правопорушення, але не пізніше, ніж через один рік з дня вчинення такого правопорушення, оскільки, відповідно до частини 2 статті 250 Господарського кодексу України, дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені ПК України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи.

Аналогічна правова позиція була висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 18.09.2014 № К/800/40333/14.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 18.05.2015 № у повному обсязі та від 11.08.2015 №№ , в частинах: збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності, у розмірі 3399 грн. (основний платіж - 2266 грн., штрафна санкція - 1133 грн.); збільшення грошового зобов'язання по авансових внесках з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності, у розмірі 472,09 грн. (основний платіж - 377,67 грн., штрафна санкція - 94,42 грн.).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» суд визначив, що «... адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 3 статті 2, частини 1 статті 11 та частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області форми «Р» від 11.08.2015 № щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 75439 (сімдесят п'ять тисяч чотириста тридцять дев'ять) грн. 50 коп. (основний платіж - 50293 (п'ятдесят тисяч двісті дев'яносто три) грн., штрафна санкція - 25146 (двадцять п'ять тисяч сто сорок шість) грн. 50 коп.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області форми «Р» від 11.08.2015 № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності у розмірі 51318 (п'ятдесят одна тисяча триста вісімнадцять) грн. (основний платіж - 34212 (тридцять чотири тисячі двісті дванадцять) грн., штрафна санкція - 17106 (сімнадцять тисяч сто шість) грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області форми «Р» від 11.08.2015 № в частині збільшення грошового зобов'язання по авансових внесках з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності у розмірі 7127 (сім тисяч сто двадцять сім) грн. 50 коп. (основний платіж - 5702 (п'ять тисяч сімсот дві) грн., штрафна санкція - 1425 (одна тисяча чотириста двадцять п'ять) грн. 50 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядок та строки, передбачені статтями 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Падій