Справа № 2а/1270/9360/12
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року м. Київ К/800/25003/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого суддіМалиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції Міністерства юстиції України, Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції Міністерства юстиції України, Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, в якому просив: визнати рішення УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області про застосування штрафних санкцій від 18 липня 2012 року № 970 неузгодженим в порядку судового провадження; зобов'язати УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області відкликати рішення про застосування штрафних санкцій від 18 липня 2012 року № 970; визнати протиправними дій державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького МУЮ про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення ї про застосування штрафних санкцій від 18 липня 2012 року № 970; скасувати постанови Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького МУЮ про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення про застосування штрафних санкцій від 18 липня 2012 року №970.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2013 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, задовольнивши позов.

Відповідачі письмових заперечень на вказану касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України не надали.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що рішенням начальника УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №970 від 18.07.2012 до ОСОБА_4 застосовано штрафні санкції у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 170 грн. 00 коп.

За наслідками адміністративного (рішення ГУ ПФУ в Луганський області від 25.09.2012 року) та судового оскарження (постанова Луганського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2012 року по справі №2а/1270/8124/2012, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2013 року), про які позивач не повідомив УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області, вказане рішення залишене без змін.

Вважаючи, що пенсійний орган не мав права надсилати рішення про стягнення штрафних санкцій до виконавчої служби, оскільки воно на той час було неузгоджене, а виконавча служба його розглядати, як виконавчий документ, відкриваючи виконавче провадження, звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суди попередніх інстанцій прийшли до висновків, з якими погоджується колегія суддів Вищого адміністративного суду України про відсутність порушень діючого законодавства з боку УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області при надісланні до ВДВС Сєвєродонецького МУЮ рішення №970 від 18.07.2012 року про застосування фінансових санкцій, оскільки відповідачем у повній мірі дотримані вимоги Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Також відсутні підстави для визнання протиправними дій ВДВС Сєвєродонецького МУЮ щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області №970 від 18.07.2012 року про застосування штрафних санкцій та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.11.2012 року, так як таке рішення прийнято на виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2012 року по справі №2а/1270/8010/2012, яка набрала законної сили та підлягає виконанню.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606 (далі - Закон №606, у відповідній редакції).

Відповідно до статті 1 вищевказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За правилами частини 1 статті 6 Закону №606 державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 11 вказаного Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно статті 17 Закону №606 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 3) судові накази; 4) виконавчі написи нотаріусів; 5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу; 8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу; 9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Згідно з частиною 1 статті 19 Закону №606 державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; в інших передбачених законом випадках.

Частиною 1 статті 25 Закону №606 встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Таким чином, колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначає, що державний виконавець перевіряє виконавчий документ лише на його відповідність вимогам, зазначеним у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», та не наділений повноваженнями перевіряти такий виконавчий документ на предмет його законності та обґрунтованості. Крім того, на предмет законності даний документ був перевірений Луганським окружним адміністративним судом, рішення якого (постанова від 19 жовтня 2012 року, справа №2а/1270/8010/2012) має приюдиційне значення для розгляду даної справи, а для державного виконавця є обов'язковим.

Згідно з частинами 1, 5, 15 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 року (далі - Закону №2464 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) рішення, прийняті органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Вимога територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Рішення територіального органу Пенсійного фонду про нарахування пені та/або застосування штрафів, передбачених частинами одинадцятою і дванадцятою цієї статті, є виконавчим документом.

У разі якщо платник єдиного внеску не сплатив зазначені в рішенні суми протягом десяти робочих днів, а також не повідомив у цей строк територіальний орган Пенсійного фонду про оскарження рішення, таке рішення передається державній виконавчій службі в порядку, встановленому законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що вимога про сплату боргу пенсійного фонду є виконавчим документом, подана на примусове виконання до відповідача та відповідає вимогам, визначеним у Законі №606. При цьому, доводи заявника касаційної скарги про її неузгодження спростовуються встановленими обставинами судами попередніх інстанцій, з яких слідує що в 10-ти денний термін позивач не повідомив відповідача про його наміри оскаржити відповідне рішення.

Крім того, не можуть заслуговувати на увагу доводи останнього, щодо обізнаності відповідача про оскарження ним рішення про сплату штрафних санкцій до суду у зв'язку із отримання відповідної ухвали суду про відкриття провадження у справі від 22 жовтня 2012 року, так як дане рішення пенсійним органом було направлене державній виконавчій службі ще у вересні 2012 року. Всі наступні факти судових оскаржень вказаного рішення пенсійного органу відбувались пізніше у часі, а тому колегією суддів Вищого адміністративного суду України не розглядаються.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції Міністерства юстиції України, Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправними дій, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець