Справа № 804/17502/14
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" січня 2016 р. м. Київ К/800/37790/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Весна" на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Весна" до Реєстраційної служби Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області про зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Весна" звернулось до суду з позовом до Реєстраційної служби Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області, в якому просило:

визнати протиправною відмову, викладену в листі №04-15/395 від 18 квітня 2014 року, Реєстраційної служби Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області, у реєстрації права власності за ТОВ «Весна» нерухомого майна;

зобов'язати Реєстраційну службу Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області зареєструвати за Товариством з обмеженою відповідальністю "Весна" право власності на нерухоме майно (нежитлові приміщення).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року позов задоволено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове рішення про відмову в позові.

Не погоджуючись із постановою апеляційного суду, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заперечень не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Весна» придбало майнові паї членів колективного сільськогосподарського підприємства, які входили у структуру розпайованого майна КСП «Ленінець».

Усі приміщення прийняті по відповідних актах приймання-передачі, складених відповідно Протоколу.

Вищевказані факти підтверджуються отриманими позивачем свідоцтвами про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновими сертифікатами) з відображенням в них інформації про прийняття вказаних об'єктів нерухомого майна згідно актів приймання-передачі.

18 квітня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою за № 57 про реєстрацію права власності на майно, придбане ним за вищезазначеними свідоцтвами (майновими сертифікатами).

Листом № 04/15/395 від 18 квітня 2014 року державним реєстратором позивачу відмовлено у проведенні державної реєстрації прав на приміщення.

Як видно з вказаного листа, підставою для відмови у здійсненні реєстрації права власності на вказане майно ТОВ «Весна» зазначено те, що документи подані заявником не в повному обсязі, зокрема, не подано документів, що посвідчують речове право КСП «Ленінець» на об'єкти нерухомості.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач заявив цей позов.

Суд першої інстанції позов задовольнив, вказав, що відповідач діяв протиправно.

Апеляційна інстанція дійшла протилежного висновку, тому в позові відмовила.

Колегія суддів касаційної інстанції не погоджується з висновками судів та вважає їх передчасними.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор: приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Аналогічні положення містить п. 3 ч. 1 ст. 15 цього Закону, згідно якого державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Між тим, як встановлено судами, рішення про державну реєстрацію або відмову у державній реєстрації відповідачем не приймалися.

За таких обставин, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправною відмову, викладену в листі № 04-15/395 від 18 квітня 2014 року, оскільки надання оцінки діям відповідача має даватися за результатом складення його рішення у розумінні ст. 2 КАС України.

Також колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині зобов'язання відповідача вчинити дії, бо це було б втручанням в його дискреційні повноваження.

Водночас, із конститутивних ознак норм статей 6, 105, 162 цього Кодексу випливає, що вони гарантують право особи на звернення за захистом їх порушених прав, свобод чи інтересів суб'єктами владних повноважень і визначають підстави, форми та способи захисту цих прав.

Зокрема, у частині першій статті 6 КАС встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ст. 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, статтями 105 та 162 цього Кодексу передбачені безпосередні способи захисту, за допомогою яких особа має захищати її порушене, невизнане або оспорюване право.

Згідно із частиною четвертою статті 105 КАС адміністративний позов може містити вимоги про: 1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; 2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; 5) виконання зупиненої чи невчиненої дії; 6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності. Адміністративний позов суб'єкта владних повноважень може містити інші вимоги у випадках, встановлених законом.

За правилами частин першої, другої статті 162 КАС у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Правила частини третьої статті 105 КАС щодо зазначення позивачем у позовній заяві способу захисту судом порушених прав не виключають можливості обрання іншого способу захисту самим судом.

З огляду на принцип офіційного з'ясування всіх обставин, згідно із ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відтак, суд може зобов'язати відповідача розглянути заяву позивача та прийняти відповідне рішення. Утім, цьому передує встановлення судом протиправної бездіяльності, що полягає у не прийнятті суб'єктом владних повноважень рішення не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки під час вирішення справи по суті судами першої та апеляційної інстанцій допущені порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, то скаргу позивача слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Весна" задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: