Справа № 826/6534/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 січня 2016 року № 826/6534/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., суддів Данилишина В.М., Келеберди В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Громадської організації «Східноукраїнський центр громадських ініціатив» до Антимонопольного комітету України, Державного уповноваженого Антимонопольного комітету України Мороз Світлани Михайлівни про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Громадська організації «Східноукраїнський центр громадських ініціатив» (надалі - позивач) з позовом до Антимонопольного комітету України (надалі також - відповідач1), Державного уповноваженого Антимонопольного комітету України Мороз Світлани Михайлівни (надалі також - відповідач2), в якому просила: - визнати протиправною бездіяльність Антимонопольного комітету України та державного уповноваженого цього Комітету Мороз Світлани Михайлівни, яка полягає у невжитті заходів щодо складання протоколів про адміністративне правопорушення за статтею 164-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно посадових осіб (голови та секретаря) комітету з конкурсних торгів Обласного бюро судово-медичної експертизи за фактом порушення законодавства про здійснення державних закупівель - порушення вимог частини 2 статті 4 Закону України «Про здійснення державних закупівель»; - зобов'язати Антимонопольний комітет України та державного уповноваженого цього Комітету Мороз Світлану Михайлівну розглянути питання щодо складання протоколів про адміністративне правопорушення за статтею 164-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно посадових осіб (голови та секретаря) комітету з конкурсних торгів Обласного бюро судово-медичної експертизи за фактом порушення законодавства про здійснення державних закупівель - порушення вимог частини 2 статті 4 Закону України «Про здійснення державних закупівель»; - в порядку, встановленому пунктом 4 частини 1 статті 207, статтею 267 КАС України, зобов'язати відповідачів в місячний строк з дня набрання постановою суду у цій справі законної сили подати до суду звіт про виконання постанови суду.

В обґрунтування позовних вимог представником зазначено, що позивачем під час здійснення громадського моніторингу державних закупівель на території Полтавської області було виявлено порушення законодавства про державні закупівлі з боку Обласного бюро судово-медичної експертизи, а саме: несвоєчасне оприлюднення річного плану закупівель. З огляду про що Східноукраїнський центр громадських ініціатив звернувся на адресу Антимонопольного комітету України з заявою вих. №5041-1 від 10.02.2015 р., в якій просив відповідача-1 вжити заходів щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 164-14 КУпАП за наведеним вище випадком порушення законодавства про державні закупівлі відносно посадових осіб комітету з конкурсних торгів замовника - Обласного бюро СМЕ, проте отримав відповідь, що чинним законодавством не передбачено повноважень Антимонопольного комітету України та їх голів щодо складання протоколів за ст. 164-14 КУпАП.

Представники відповідачів проти задоволення позову заперечували з огляду на необґрунтованість та безпідставність. При цьому, у письмових запереченнях посилались на відсутність порушеного права позивача з боку відповідачів, оскільки позивач не є учасником процедур державних закупівель.

В судовому засіданні за згодою сторін ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з огляду про наступне.

Згідно п.1.1. Статуту позивача, Громадська організація «Східноукраїнський центр громадських ініціатив» (далі за текстом - Центр) є добровільною громадською організацією, створеною внаслідок вільного волевиявлення громадян, що об'єдналась на основі рівності її членів та єдності інтересів з метою провадження освітньої і наукової діяльності заради розвитку демократе, становлення громадянського суспільства, захисту прав та свобод людини і громадянина.

Метою Центру є провадження освітньої, наукової і правозахисної діяльності спрямованої на ствердження та популяризацію ідей демократії та громадянського суспільства, плюралізму, дотримання прав та свобод людини і громадянина.

Як зазначав позивач, в ході громадського моніторингу були виявлені порушення законодавства про державні закупівлі з боку Обласного бюро судово-медичної експертизи, код за (далі - Обласне бюро СМЕ) від 25.12.2014 року було затверджено річний план закупівель на 2015 рік, проте, протягом п'яти робочих днів з дня його затвердження не оприлюднено на веб-порталі Уповноваженого органу з питань державних закупівель.

В подальшому, позивач 10.02.2015р. звернувся до Антимонопольного комітету України з заявою вих. №5041-1 від в якій просив відповідача-1 вжити заходів щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 164-14 КУпАП за наведеним вище випадком порушення законодавства про державні закупівлі відносно посадових осіб комітету з конкурсних торгів замовника - Обласного бюро СМЕ.

Листом від 12.03.2015 р. № 20-29.8/06-2353 відповідач-1 повідомив позивача, що АМКУ відповідно до Закону України «Про здійснення державних закупівель» не наділений повноваженнями щодо встановлення у діях посадових осіб розпорядників бюджетних коштів, які здійснюють закупівлю, складу порушень, передбачених статтею 164-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та складання адміністративних протоколів про вчинення порушень, передбачених цією статтею. Вважаючи таку бездіяльність відповідачів протиправною, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті суд виходив із наступного.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 164-14 Кодексу про адміністративні правопорушення України передбачена адміністративна відповідальність за неоприлюднення або порушення порядку оприлюднення інформації щодо закупівлі товарів, робіт і послуг за державні кошти відповідно до вимог законодавства. При цьому відповідно до п. 1 ч. 1 статті 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, зокрема, за статтею 164-14 КУпАП, протоколи про адміністративні правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Антимонопольного комітету України, органів державного фінансового контролю, Рахункової палати.

Як встановлено статтею 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» (надалі також - Закон №3659-ХІІ), Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Поряд з цим, згідно положень статті 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», основним завданням Комітету є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: 1) здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; 2) контролю за концентрацією, узгодженими діями суб'єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються реалізуються) суб'єктами природних монополій; 3) сприяння розвитку добросовісної конкуренції; 4) методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; 5) здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель.

Повноваження Антимонопольного комітету України визначені статтею 7 Закону №3659-ХІІ, крім іншого до них належить розгляд заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; прийняття передбачених законодавством про захист економічної конкуренції розпоряджень та рішень за заявами і справами, перевірка та перегляд рішень у справах, надання висновків щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції (п.п.1-2 ч.1 ст. 7 Закону №3659-ХІІ).

Разом з тим, частинами 1 та 2 статті 12 Закону №3659-ХІІ передбачено, що для реалізації завдань, покладених на Антимонопольний комітет України, в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі утворюються територіальні відділення Антимонопольного комітету України, повноваження яких визначаються Комітетом у межах його компетенції. Повноваження територіальних відділень Антимонопольного комітету України визначаються цим Законом, іншими актами законодавства. Повноваження територіального відділення Антимонопольного комітету України не можуть виходити за межі повноважень Антимонопольного комітету України, визначених законом.

Суд звертає увагу на те, що Законом України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти» від 22.02.2000 № 1490-ІІІ Антимонопольний комітет України був наділений повноваженнями складати протоколи про адміністративні правопорушення за порушення законодавства про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти (абзац 7 частини третьої статті 3-1).

Однак, другого квітня 2008 року Закон України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти» від 22.02.2000 № 1490-ІІІ (в редакції Закону України від 15.12.2005 № 3205-IV), яким на Комітет були покладені функції спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань координації закупівель товарів, робіт і послуг та здійснення контролю за дотриманням розпорядниками державних коштів вимог законодавства у сфері закупівель, втратив чинність (розділ І Закону від 20.03.2008 № 150-VІ).

Відповідно до пункту 17 статті 1 Закону України «Про здійснення державних закупівель» Комітет є органом оскарження у сфері державних закупівель.

Згідно з частиною третьою статті 8 Закону «Про здійснення державних закупівель», зокрема, Комітет як орган оскарження з метою неупередженого та ефективного захисту прав та законних інтересів осіб, пов'язаних з участю у процедурах державної закупівлі, створює постійно діючу адміністративну колегію з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері державних закупівель. Рішення постійно діючої адміністративної колегії приймаються від імені Антимонопольного комітету України.

Частиною десятою статті 18 Закону передбачено, що за результатами розгляду скарги орган оскарження має право: - прийняти рішення про встановлення або відсутність порушень процедури закупівлі (у тому числі порушення порядку оприлюднення або неоприлюднення інформації про державні закупівлі, передбаченої ним Законом) та про заходи, що повинні вживатися для їх усунення, зокрема зобов'язати замовника, генерального замовника повністю або частково скасувати свої рішення, надати необхідні документи, роз'яснення, усунути будь-які дискримінаційні умови (у тому числі ті, що зазначені в технічній специфікації, яка є складовою частиною документації з конкурсних торгів, кваліфікаційної документації), привести документацію конкурсних торгів (кваліфікаційну документацію, запит цінових пропозицій) у відповідність із вимогами законодавства, або за неможливості виправити допущені порушення відмінити процедуру закупівлі; - у випадках, передбачених законами України, передавати рішення, документи та матеріали щодо здійснення закупівель до правоохоронних, контролюючих та інших органів.

З системного аналізу наведених приписів чинного законодавства вбачається, що як Антимонопольний Комітет України, так і Державний уповноважений Антимонопольного комітету, не наділені повноваженнями щодо встановлення у діях посадових осіб розпорядників бюджетних коштів, які здійснюють закупівлю, складу порушень, передбачених статтею 164-14 КУпАП, та складання адміністративних протоколів про вчинення порушень, передбачених цією статтею.

Таким чином, доводи позивача про допущення відповідачами бездіяльності щодо невжиття заходів щодо складання протоколів про адміністративне правопорушення за статтею 164-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно посадових осіб (голови та секретаря) комітету з конкурсних торгів Обласного бюро судово-медичної експертизи за фактом порушення законодавства про здійснення державних закупівель - порушення вимог частини 2 статті 4 Закону України «Про здійснення державних закупівель», є необґрунтованими.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення за статтею 164-14 КУпАП протоколи мають право складати уповноважені на те посадові особи органів державного фінансового контролю.

Так, відповідно до пункту 9 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право накладати у випадках, передбачених законодавчими актами, на керівників та інших службових осіб підконтрольних установ адміністративні стягнення.

Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2013 № 1045 затверджено Порядок оформлення Державною фінансовою інспекцією України та її територіальними органами матеріалів про адміністративні правопорушення (далі - Порядок).

Розділом І Порядку передбачено, що цей Порядок розроблено відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» та інших актів законодавства з метою визначення процедури складання Державною фінансовою інспекцією України та її територіальними органами (далі - органи державного фінансового контролю) протоколів про адміністративні правопорушення, зокрема, за статтею 164-14 КУпАП, розгляду справ про адміністративні правопорушення, ведення діловодства у справах про адміністративні правопорушення, а також забезпечення належного розгляду скарг на постанови по справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 1 розділу II Порядку про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених, зокрема, статтею 164-14 КУпАП, уповноважена посадова особа органу державного фінансового контролю складає протокол про адміністративне правопорушення (далі - протокол) за встановленою формою. Надіслані до органу державного фінансового контролю постанова прокурора (його заступників) про ініціювання притягнення особи до адміністративної відповідальності та додані до неї матеріали, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, розглядаються у десятиденний строк після їх надходження. За результатами розгляду зазначених матеріалів посадовою особою органу державного фінансового контролю складається протокол про адміністративне правопорушення в межах строків, передбачених статтею 38 КУпАП. У разі відсутності підстав для складання протоколу орган державного фінансового контролю повідомляє про це відповідний орган прокуратури з викладенням мотивів прийняття такого рішення.

Таким чином, вказаним Порядком передбачена процедура розгляду Державною фінансовою інспекцією України та її територіальними органами справ про адміністративні правопорушення та складання адміністративних протоколів, зокрема, за ст. 164-14 КУпАП.

Поряд з тим, чинним законодавством такої процедури для органів Антимонопольного комітету України не передбачено.

Отже, судом не встановлено наявності у Антимонопольного комітету України та його державного уповноваженого компетенції щодо складання протоколів про адміністративні правопорушення за статтею 164-14 КУпАП.

З огляду на викладене, позовна вимога про зобов'язання відповідачів розглянути питання щодо складання протоколів про адміністративне правопорушення за статтею 164-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно посадових осіб (голови та секретаря) комітету з конкурсних торгів Обласного бюро судово-медичної експертизи, визнається судом необґрунтованою, та такою, що задоволенню не підлягає.

Водночас, суд вважає за доцільне зазначити, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як випливає зі змісту статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Поряд з цим, частиною 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У пункті 8 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивача визначено як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Згідно частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З наведених процесуальних норм Закону випливає, що судовому захисту підлягає лише порушене право. Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

В контексті наведених приписів Кодексу адміністративного судочинства України підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак, обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушеного права чи законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому слід зазначити, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення можливості чи неможливості реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Відтак, дії суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права та інтереси особи в тому разі, якщо вони, по-перше, вчинені з перевищенням повноважень, та, по-друге, є юридично значимими, тобто мають безпосередній вплив на стан суб'єктивних прав та обов'язків особи.

За змістом частини першої статті 55 Конституції України, пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №9-зп від 25 грудня 1997 року, будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Аналізуючи вищенаведені норми закону, вбачається, що під час розгляду справи суд повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача, а також встановити обов'язок органу влади вчинити певну дію.

Як вже було судом встановлено, що Громадська організація «Східноукраїнський центр громадських ініціатив» є добровільною громадською організацією.

Як встановлено частиною 1 статті 1 Закону України «Про громадські об'єднання», громадське об'єднання - це добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.

Згідно з частинами 1, 2 статті 21 Закону України «Про громадські об'єднання», для здійснення своєї мети (цілей) громадське об'єднання має право: 1) вільно поширювати інформацію про свою діяльність, пропагувати свою мету (цілі); 2) звертатися у порядку, визначеному законом, до органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб з пропозиціями (зауваженнями), заявами (клопотаннями), скаргами; 3) одержувати у порядку, визначеному законом, публічну інформацію, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації; 4) брати участь у порядку, визначеному законодавством, у розробленні проектів нормативно-правових актів, що видаються органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування і стосуються сфери діяльності громадського об'єднання та важливих питань державного і суспільного життя; 5) проводити мирні зібрання; 6) здійснювати інші права, не заборонені законом.

Громадське об'єднання зі статусом юридичної особи має право: 1) бути учасником цивільно-правових відносин, набувати майнові і немайнові права відповідно до законодавства; 2) здійснювати відповідно до закону підприємницьку діяльність безпосередньо, якщо це передбачено статутом громадського об'єднання, або через створені в порядку, передбаченому законом, юридичні особи (товариства, підприємства), якщо така діяльність відповідає меті (цілям) громадського об'єднання та сприяє її досягненню. Відомості про здійснення підприємницької діяльності громадським об'єднанням включаються до Реєстру громадських об'єднань; 3) засновувати з метою досягнення своєї статутної мети (цілей) засоби масової інформації; 4) брати участь у здійсненні державної регуляторної політики відповідно до Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»; 5) брати участь у порядку, визначеному законодавством, у роботі консультативних, дорадчих та інших допоміжних органів, що утворюються органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування для проведення консультацій з громадськими об'єднаннями та підготовки рекомендацій з питань, що стосуються сфери їхньої діяльності.

З положень Статуту позивача, копія якого міститься у матеріалах справи слідує, що метою Громадської організації «Східноукраїнський центр громадських ініціатив» є провадження освітньої, наукової і правозахисної діяльності, спрямованої на ствердження і популяризацію ідей демократії та громадянського суспільства, плюралізму, дотримання прав і свобод людини і громадянина.

Для здійснення цієї мети, Центр ставить перед собою такі завдання: 1) об'єднання громадян для провадження спільної освітньої, наукової і правозахисної діяльності спрямованої на ствердження та популяризацію ідей демократії та громадянського суспільства, плюралізму, дотримання прав та свобод людини і громадянина; 2) реалізація та підтримка освітніх, наукових, культурних ініціатив, проектів і програм організацій та окремих осіб спрямованих на ствердження та популяризацію ідей демократії та громадянського суспільства, плюралізму, дотримання прав та свобод людини і громадянина, інтеграції України у європейські та євроатлантичні структури; 3) збір, аналіз та оприлюднення інформації про стан демократії і громадянського суспільства, дотримання і порушення прав і свобод людини і громадянина, реалізацію громадянських ініціатив; 4) правове просвітництво, підвищення правової свідомості, культури та психології громадян; 5) сприяння демократизації початкової, середньої та вищої освіти в тому числі сприяння розвитку студентського та шкільного самоврядування; 6) всебічне сприяння розвитку громадських організацій.

Позивачем в межах судового розгляду даної справи не наведено доводів, яким чином нескладення відповідачами протоколу про адміністративне правопорушення стосовно посадових осіб Обласного бюро СМЕ мало безпосередній вплив на стан його суб'єктивних прав та обов'язків, які саме права його як громадської організації, надані для здійснення своєї мети, були порушені.

Будь-яких інших обставин, які б вказували на безпосереднє порушення прав позивача діями або бездіяльністю відповідачів, позивачем не наведено, а судом не встановлено.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, судом не встановлено ознак публічно - правового спору між сторонами, як і порушених прав позивача в публічно-правових відносинах, які потребують судового захисту в порядку адміністративного судочинства, а також встановлено відсутність повноважень у відповідачів на вчинення дій щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 164-14 КУпАП.

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Оскільки за наслідком розгляду справи, суд дійшов до висновку про правомірність дій відповідачів у межах спірних правовідносин, позовна вимога про зобов'язання відповідачів в місячний строк з дня набрання постановою суду у цій справі законної сили подати до суду звіт про виконання постанови суду, в розрізі наведених приписів чинного процесуального законодавства, є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачами як суб'єктами владних повноважень доведено відсутність протиправної бездіяльності у межах спірних правовідносин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цілому.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.А. Качур

Судді В.І. Келеберда

В.М. Данилишин