Справа № 826/15283/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 лютого 2016 року письмове провадження № 826/15283/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О. вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Горизонт СМ» ОСОБА_1
до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Український професійний банк» Пантіної Любові Олександрівни Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
провизнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулися Товариство з обмеженою відповідальністю «Горизонт СМ» (надалі - позивач 1 або ТОВ «Горизонт СМ»), ОСОБА_1 (надалі - позивач 2 або ОСОБА_1.) з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Український професійний банк» Пантіної Любові Олександрівни (надалі - відповідач 1 або Уповноважена особа Пантіна Л.О.), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - відповідач 2 або ФГВФО), в кому просили суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо не вчинення дій направлених на виконання доручення Вкладника наданого банку договором вкладу, відповідно до умов Договору застави майнових прав на депозит, здійснити договірне списання грошових коштів, у день прострочення платежів, в рахунок погашення заборгованості по договору про надання кредиту № 665 від 14 листопада 2012 року.

2. Зобов'язати відповідача 1 вчинити відповідні дії з дня виникнення першого прострочення по договору про надання кредиту № 665.

3. Визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо неповернення частини вкладу відповідно до Договору банківського вкладу «МВГА-депозит» № 316347 від 22.12.2014 року, що залишилась після обов'язкових списань частини депозиту в рахунок погашення заборгованості по договору про надання кредиту № 665 від 14 листопада 2012 року.

4. Зобов'язати відповідача 1 включити суму, що залишилась після обов'язкових списань частини депозиту в рахунок погашення заборгованості по договору про надання кредиту № 665 від 14 листопада 2012 року та включити залишок депозиту до реєстру гарантованих сум вкладників ПАТ «Український професійний банк» та зобов'язати здійснити всі необхідні дії направлені на виплату ОСОБА_1

Обґрунтовуючи заявлений адміністративний позов позивачі зазначили, що відповідач 1 допустився бездіяльності та не здійснив в порушення вимог статті 20 Закону України «Про заставу», статті 33 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», статті 606 Цивільного кодексу України, підпункту 1.2., 1.3. Договору застави майнових прав, заяви М 22/6 від 22.06.2015 року, листа-вимоги вхідний №01-09/2434 від 16.06.2015 року, списання депозитних коштів Заставодавця (позивача 2) в рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору, та не повернув залишок депозитних коштів позивачу 2, що завдає шкоди як позивачу 1 (банк продовжує нарахування процентів за користування кредитними коштами та штрафні санкції за їх несплату) та позивачу 2 (вкладник позбавлений можливості отримати частину вкладу).

Представник відповідача 1 у письмових запереченнях проти позову просив суд відмовити позивачам у задоволенні заявлених вимог, оскільки позивач 1 та позивач 2 є відмінними, отже зарахування їхніх зустрічних вимог є неможливим.

Представник відповідача 2 у письмових запереченнях проти позову заперечував, просив суд відмовити позивачам у задоволенні заявлених вимог, з підстав їх безпідставності та необґрунтованості, оскільки звернення позивачів до банку надійшли під час дії тимчасової адміністрації, під час дії якої не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неприбуттям у судове засідання представника відповідача 2, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позиції сторін, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем 1 (Позичальник) та ПАТ «Український професійний банк» (Банк) було укладено договір про надання кредиту від 14.11.2012 року № 665 (надалі - кредитний договір), за умовами якого, з урахуванням положень додаткових договорів від 13.11.2013 року, від 07.11.2014 року та від 23.12.2014 року, Банк надав Позичальнику кредит на суму 58 000,00 Євро терміном дії до 19.06.2015 року на купівлю сідельного тягача VOLVO FH згідно з Договором купівлі-продажу № UKR26/1012S від 19.10.2012 року, укладеним з VOLVO Truk Corporation, з можливістю продовження дії цього Договору сторонами до 2 (двох)років на умовах визначених та погоджених Сторонами. Зменшення кредитної заборгованості здійснюється щомісячно, починаючи з грудня 2012 року. Остаточне погашення кредиту здійснюється не пізніше 19.06.2015 року.

Забезпечення виконання Позичальником своїх зобов'язань перед Банком за кредитним договором є порука та застава майна ОСОБА_3 (договір поруки № 665-1 від 14.11.2012 року та договір застави майнових прав на грошові кошти № 665-2 від 14.11.2012 року). Кредитні ресурси, надані Банком, забезпечуються всім належним Позичальнику майном та коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, який встановлений чинним законодавством України, у разі недостатності суми, отриманої від реалізації заставленого майна.

23.12.2014 року між позивачем 2 (Заставодавець) та ПАТ «Український професійний банк» (Заставодержатель) укладено договір застави майнових прав на грошові кошти № 665-4, згідно якого, для забезпечення своєчасного виконання зобов'язань за кредитним договором Заставодавець передав Заставодержателю майнові права на грошові кошти в сумі 18 200,00 доларів США, які розміщенні Заставодавцем у Заставодержателя на депозитному рахунку № 6347 відповідно до Договору банківського вкладу «Мега-депозит» № 316347 від 23.12.2014 року. Заставодавець доручив Заставодержателю здійснити продаж предмету застави на МБВР зі сплатою комісії за продаж валюти згідно з тарифами Банку, а отриманий еквівалент зарахувати на поточний рахунок Заставодавця у валюті кредиту з наступним розподілом на погашення кредитної заборгованості відповідно до кредитного договору. У випадку невиконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором Заставодавець доручає Заставодержателю направити необхідні кошти в межах відповідної суми на погашення заборгованості перед Заставодержателем за кредитним договором. Заставодержатель набуває право звернути стягнення та/або набути право власності на предмет застави у разі порушення, невиконання та/або якщо в момент настання строку виконання зобов'язань Позичальника за кредитним договором ці зобов'язання не будуть виконані. Строк дії договору до 19.06.2015 року.

Згідно договору банківського вкладу «Мега-депозит» від 22.12.2014 року № 316347 (з урахуванням додаткового договору від 23.12.2014 року), укладеного між позивачем 2 (Вкладник) та ПАТ «Український професійний банк» (Банк) Вкладник передав, а Банк прийняв грошові кошти в сумі 18 200,00 доларів США. Днем повернення вкладу є 22.06.2015 року. Даний вклад є забезпеченням виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Вкладник доручив Банку, у разі непогашення кредиту та/або процентів у строки, згідно з умовами кредитного договору, здійснити договірне списання грошових коштів з депозитного рахунку № 6347 на погашення кредитної заборгованості Позичальника перед Банком, шляхом оформлення меморіального ордеру Банку.

Згідно протоколу № 8 зборів засновників ТОВ «Горизонт-СМ» від 08.11.2012 року та наказу № 8/11 від 08.11.2012 року ОСОБА_1 є директором ТОВ «Горизонт-СМ».

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі постанови Правління Національного банку України від 28.05.2015 року № 348 «Про віднесення ПАТ «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 107 від 28.05.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Український професійний банк»», згідно з яким з 29.05.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Український професійний банк».

Крім того, на підставі постанови Правління Національного банку України від 28.08.2015 року № 562 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Український професійний банк»» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 158 від 28.08.2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Український професійний банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким з 31.08.2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Український професійний банк».

При цьому, з матеріалів справи судом встановлено, що позивач 2 звертався до відповідача 1 з листом від 16.06.2015 року «Щодо дострокового погашення Кредитного договору № 665 від 14.11.2012 року» (отримано 16.06.2015 року вх. № 01-09/2434), в якому просив достроково погасити кредит позивача 1 шляхом конвертації та перерахування грошових коштів в розмірі 4 414 Євро з рахунку, відкритого за договором банківського складу «Мега-депозит» від 22.12.2014 року № 316347, а решту коштів, що залишаться після відповідної транзакції - просив виплатити йому готівкою, після чого - договір банківського вкладу закрити, а договір поруки - припинити.

Також, у зв'язку із закінченням строку дії кредитного договору, 22.06.2015 року позивач 1 звертався з проханням (вих. № 22/6) до ПАТ «Український професійний банк» (отримано 22.06.2015 року вх.№ 01-09/2520) погасити заборгованість по кредиту в сумі 4 414 Євро та нараховані проценти за рахунок застави майна позивача 2 (договір поруки від 23.12.2014 року № 665-3 та договір застави майнових прав на грошові кошти від 23.12.2014 року № 665-4).

Проте, згідно доводів позивачів, жодних відповідей на наведені звернення вони не отримували та жодних дій про які вони просили відповідачами вчинено не було, що стало підставою для їх звернення до адміністративного суду з відповідним позовом.

Відповідно до частини 1 статті 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Дослідивши та надавши оцінку, за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон).

Статтею 2 Закону наведені визначення понять, що у ньому застосовуються, зокрема:

вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката;

кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань;

тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом;

уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Згідно частини 1 статті 3 Закону, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до статті 4 Закону, основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку (частина 1).

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (пункти 1, 4 частини 2).

Відповідно до частини 1,2 статті 26 Закону, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно виписки банку від 28.09.2015 року позивачу 2 була виплачена гарантована сума відшкодування за вкладом в розмірі 200 000,00 грн.

При цьому, згідно пункту 8 частини 4 статті 26 Закону, Фонд не відшкодовує кошти за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань.

Відповідно до частини 1 статті 34 Закону, Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання (частина 5 статті 34 Закону).

З дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення (частина 1 статті 36 Закону).

Згідно пунктів 1,4 частини 5 статті 36 Закону, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (у редакції Закону України від 16.07.2015 р. № 629-VIII).

За приписами пункту 1 частини 2 статті 37 Закону, Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, крім іншого, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку.

Згідно частини 4 статті 44 Закону, Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються (частина 5 статті 45 Закону).

Відповідно до пункту 8 частини 2 статті 46 Закону (частину другу статті 46 доповнено пунктом 8 згідно із Законом України від 16.07.2015 р. N 629-VIII), з дня початку процедури ліквідації банку, забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Зазначені операції у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з пов'язаними з банком особами.

Відповідно до частини 1 статті 48 Закону, Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження, крім іншого, здійснює повноваження органів управління банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними (частина 8 статті 49 Закону).

Вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, задовольняються у четверту чергу (пункт 4 частини 1 статті 52 Закону).

Як вже зазначалося та підтверджується матеріалами справи, тимчасова адміністрація у ПАТ «Український професійний банк» була запроваджена з 29.05.2015 року, а процедура ліквідації Банку розпочата з 31.08.2015 року.

При цьому, позивачі зверталися до відповідачів про погашення кредитного договору позивача 1 з банком за рахунок застави майна позивача 2 (вкладних грошових коштів), згідно взаємних договірних правовідносин між ними, до початку процедури ліквідації банку (16.06.2015 року та 22.06.2015) та до внесення змін та доповнень до Закону в частині заборон щодо зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до статті 28 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Доказів надання позивачам відповідей на відповідні звернення відповідачами суду не подано, як і пояснень з зазначеного питання, факт існування взаємних договірних правовідносин не заперечується.

Судом встановлено, що кредитний договір від 14.11.2012 року № 665 між позивачем 1 та Банком укладався на умовах забезпеченості за рахунок грошових коштів позивача 2 (договір застави майнових прав на грошові кошти від 23.12.2014 року № 665-4), які були розміщенні ним у Банку на підставі договору банківського вкладу «Мега-депозит» від 22.12.2014 року № 316347.

Відповідно до частини 2статті 33 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, задоволення забезпеченої обтяженням вимоги обтяжувача здійснюється шляхом переказу йому грошової суми, достатньої для повного задоволення цієї вимоги. Такий переказ може здійснюватися банком у порядку договірного списання. Якщо на момент звернення стягнення грошові кошти, які є предметом забезпечувального обтяження, знаходяться у володінні обтяжувача і їх сума перевищує розмір забезпеченої обтяженням вимоги, обтяжувач зобов'язаний повернути надлишок боржнику.

Враховуючи умови взаємних договірних правовідносин між позивачами та Банком, з урахуванням наведених норм, вони мали право на погашення кредитного договору позивача 1 з банком за рахунок застави майна позивача 2 (вкладних грошових коштів), у порядку, наведеному у відповідних їх зверненнях.

Таким чином, в результаті системного аналізу наведених обставин та законодавчих норм, суд дійшов висновку про допущення відповідачами оскаржуваної протиправної бездіяльності та, відповідно, про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог № 1.

В той же час, суд не може задовольнити позовні вимоги № 2,4, оскільки адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти будь-яке рішення.

Аналогічна правова позиція підтверджується численною судовою практикою, зокрема, постановою Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 року № П-278/10, якою встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Крім того, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.07.2014 року у справі № К/800/62158/13 встановлено, що суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Також, суд вважає, що позовна вимога № 3 не підлягає задоволенню, оскільки, як вже зазначалося, згідно пункту 1 частини 5 статті Закону, під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

При цьому, суд звертає увагу на те, що повернути суму вкладу, розміщену у Банку на підставі Договору банківського вкладу «МВГА-депозит» № 316347 від 22.12.2014 року, позивач 2 може у порядку, визначеному статтею 52 Закону.

За правилами частини 2 статі 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

В такому випадку, з метою повного захисту прав та законних інтересів позивача 2, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача 1 розглянути питання щодо включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів вимоги щодо повернення вкладу за Договором банківського вкладу «МВГА-депозит» № 316347 від 22.12.2014 року в частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, враховуючи відсутність порушених прав та законних інтересів позивача спірною постановою відповідача, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У свою чергу, відповідачами належним чином не виконаний обов'язок щодо доказування з урахуванням вимог встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючий до уваги викладене у сукупності, керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Горизонт СМ», ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Український професійний банк» Пантіної Любові Олександрівни та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо не вчинення дій направлених на виконання доручення Вкладника наданого банку договором вкладу, відповідно до умов Договору застави майнових прав на депозит, здійснити договірне списання грошових коштів, у день прострочення платежів, в рахунок погашення заборгованості по договору про надання кредиту № 665 від 14 листопада 2012 року.

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Український професійний банк» Пантіну Любов Олександрівну розглянути питання щодо включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів вимоги щодо повернення ОСОБА_1 вкладу за Договором банківського вкладу «МВГА-депозит» № 316347 від 22.12.2014 року в частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій