Справа № 826/26574/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 грудня 2015 року 13:32 № 826/26574/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Шулежка В.П., за участю секретаря судового засідання Суховій О.В., за участю сторін: представник позивача - Павлюк В.М., представник відповідача - Перепелюк О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Текстиль-Контакт» до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С ТА Н О В И В:

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.12.2015 відкрито провадження в адміністративній справі № 826/26754/15 за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Текстиль-Контакт» (далі - позивач, ТОВ «Текстиль-Контакт») до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.07.2015 № та № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.12.2015 відкрито провадження в адміністративній справі № 826/26852/15 за позовом ТОВ «Текстиль-Контакт» до ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.09.2015 № .

Відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.12.2015 об'єднано в одне провадження позовні вимоги, що розглядались в межах адміністративних справ № 826/26574/15 та № 826/26852/15, з присвоєнням об'єднаним справам загального № 826/26574/15.

Враховуючи об'єднання для спільного розгляду вказаних справ, об'єднані позовні вимоги ТОВ «Текстиль-Контакт» є наступними: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 14.07.2015 № та № та від 17.09.2015 № .

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

19.06.2015 за результатами проведеної на підставі пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України (далі - ПК України), на виконання постанов СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві від 25.12.2014, СУ ФР ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 16.04.2015 та СУ ФР ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 14.05.2015 (копії наявні в матеріалах справи), документальної виїзної позапланової перевірки ТОВ «Текстиль-Контакт» з питань дотримання вимог чинного законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Глобал Продакт», ТОВ «Джи.Ті.Ел», ТОВ «Лекос», ТОВ «Агат», ТОВ «Промікс Груп», ТОВ «Перша Європейська Компанія», ТОВ «Успіх ЮА», ТОВ «Скайсіті-Груп», ТОВ «Дойтчес Фляйш Україна» за 2014 рік ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві складено Акт № 3668/26-51-22-02/32043747 (далі - Акт перевірки № 1), яким встановлено порушення позивачем:

п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України та, як наслідок, заниження податку на додану вартість на загальну суму у розмірі 7100632,18 грн.;

п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України та, як наслідок, заниження податку на прибуток на загальну суму у розмірі 6390569,00 грн.

14.07.2015 на підставі Акту перевірки № 1 відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення:

№ , яким у зв'язку з порушенням вказаних норм ПК України, позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 6390569,00 грн., а також застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 3195284,50 грн.;

№ , яким у зв'язку з порушенням зазначених норм ПК України, позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 5916686,00 грн., а також застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 2958343,00 грн.

При цьому, в Акті перевірки № 1 (аркуш 55) встановлено, що у перевіряємому періоді позивач не перебував у фінансово-господарських взаємовідносинах з ТОВ «Перша Європейська Компанія», а також зазначено (аркуш 46 та 55) про документальне підтвердження реальності здійснення господарських відносин та відображення в податковому обліку операцій та розрахунків позивача з ТОВ «Лекос» та ТОВ «Агат».

Враховуючи наведене, суд в межах даної адміністративної справи досліджує проведення фінансово-господарських операцій позивача в розрізі Акту перевірки № 1 виключно з ТОВ «Глобал Продакт», ТОВ «Джи.Ті.Ел», ТОВ «Промікс Груп», ТОВ «Успіх ЮА», ТОВ «Скайсіті-Груп» та ТОВ «Дойтчес Фляйш Україна».

Також суд зауважує, що оскільки предметом розгляду в межах даної адміністративної справи є, зокрема, податкове повідомлення-рішення № , яке винесене на суму меншу ніж зазначено у висновках Акту перевірки № 1, дослідженню підлягають встановлені відповідачем у такому акті порушення в межах суми, зазначеної саме у спірному рішенні.

Разом з тим, 27.08.2015 за результатами документальної виїзної позапланової перевірки ТОВ «Текстиль-Контакт» з питань дотримання вимог чинного законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Ріотен», ПАТ «Цурюпинська швейна фабрика «Юність», ТОВ «Агат», ТОВ «Вейсес», ІП «Логін», ТОВ «Джи.Ті.Ел», ТОВ «Промікс Груп», ТОВ «Перша Європейська Компанія», ТОВ «Юні Текс» за період з 01.01.2015 по 30.04.2015 ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві складено Акт № 4970/26-51-22-02/32043747 (далі - Акт перевірки № 2), яким, з урахуванням рішення відповідача від 16.09.2015 № 10642/10/26-51-22-02 про результати розгляду заперечень позивача на Акт перевірки № 2, встановлено порушення позивачем п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України та, як наслідок, заниження податку на додану вартість на загальну суму у розмірі 5878469,14 грн.

17.09.2015 на підставі Акту перевірки № 2 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № , яким у зв'язку з порушенням зазначених норм ПК України, позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 5878469,00 грн., а також застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 2939234,50 грн.

При цьому, в Акті перевірки № 2 (аркуш 40) зазначено про документальне підтвердження реальності здійснення господарських відносин та відображення в податковому обліку операцій та розрахунків позивача з ТОВ «Агат», ІП «Логін» та ПАТ «Цурюпинська швейна фабрика «Юність».

Враховуючи наведене, суд в межах даної адміністративної справи досліджує проведення фінансово-господарських операцій позивача в розрізі Акту перевірки № 2 виключно з ТОВ «Ріотен», ТОВ «Вейсес», ТОВ «Джи.Ті.Ел», ТОВ «Промікс Груп», ТОВ «Перша Європейська Компанія» та ТОВ «Юні Текс».

Як встановлено судом, позивачу на підставі договорів купівлі-продажу від 01.10.2014 № 105 з ТОВ «Успіх ЮА», від 01.12.2014 № 158 з ТОВ «Дойтчес Фляйш Україна», від 01.12.2014 № 159 з ТОВ «Скайсіті-Груп», від 02.12.2014 № 160 з ТОВ «Глобал Продакт», від 10.02.2015 № 75 з ТОВ «Ріотен», від 10.03.2015 № 86 з ТОВ «Вейсес», від 10.04.2015 № 88 з ТОВ «Юні Текс», договору про надання послуг від 18.12.2014 № 692 з ТОВ «Промікс Груп», а також на підставі усних домовленостей з ТОВ «Джи.Ті.Ел», ТОВ «Перша Європейська Компанія» (далі - Договори), поставлено полотно трикотажне, трикотаж, декоративні, костюмні, пальтові, платтяні, сорочкові тканини, мішковину, ситець, фурнітуру, синтепон, силіконізоване волокно, липучку текстильну, нитки в асортименті та інше, а також надано послуги з пошиття спальних мішків, що підтверджується належним чином оформленими рахунками-фактурами, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), видатковими, товарно-транспортними та податковими накладними, копії яких наявні в матеріалах справи. За результатами вказаних господарських операцій позивач сформував податковий кредит за спірний період на загальну суму у розмірі 11795155,00 грн. (5916686,00 грн.+5878469,00 грн.). Позивач вказані товари та послуги поставлені та надані ТОВ «Успіх ЮА», ТОВ «Дойтчес Фляйш Україна», ТОВ «Скайсіті-Груп», ТОВ «Глобал Продакт», ТОВ «Юні Текс», ТОВ «Промікс Груп», ТОВ «Джи.Ті.Ел» та ТОВ «Перша Європейська Компанія» оплатив повністю, в тому числі сплативши у їх ціні ПДВ, що частково зазначено в Актах перевірки № 1 та № 2 та підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками з відповідними відмітками. В той же час, в Акті перевірки № 2 зазначено (аркуш 21 та 26) про укладення договорів про відступлення права вимоги від 24.04.2015 № 24042015, від 28.04.2015 № 28042015 та від 30.04.2015 № 30042015 щодо взаєморозрахунків за результатами господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Ріотен» та ТОВ «Вейсес».

Водночас, з аналізу Актів перевірки № 1 та № 2 видно, що підставою для висновку відповідача про порушення позивачем п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України та, як наслідок, заниження податку на додану вартість на загальну суму у розмірі 11795155,00 грн., а також порушення п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України та, як наслідок, заниження податку на прибуток на загальну суму у розмірі 6390569,00 грн. стала встановлена ним нікчемність вказаних Договорів внаслідок:

відсутності інформації про наявність у ТОВ «Глобал Продакт», ТОВ «Дойтчес Фляйш Україна», ТОВ «Успіх ЮА», ТОВ «Скайсіті-Груп», TOB «Промікс Груп», ТОВ «Перша Європейська Компанія», ТОВ «Ріотен», ТОВ «Вейсес» та ТОВ «Юні Текс» трудових ресурсів, транспортних засобів тощо, економічно необхідних для здійснення відповідної господарської діяльності;

отримання від СУ ФР ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві постанови від 16.04.2015 про призначення перевірки позивача, в якій зазначено, що в провадженні СУ ФР ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві знаходяться матеріали кримінального провадження № 0000006, внесеного до ЄРДР 17.01.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 212 КК України. Так, під час досудового слідства встановлено, що в період 2014 року службові особи ТОВ «Текстиль-Контакт», переслідуючи умисел направлений на ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах, вступили в попередню змову з невстановленими особами, які шляхом використання підприємств з ознаками фіктивності, а саме: TOB «Глобал Продакт», TOB «Джи.Ті.Ел.», TOB «Промікс Груп», TOB «Перша Європейська Компанія», TOB «Успіх ЮА», TOB «Скайсіті-Груп», TOB «Дойтчес Фляйш Україна» здійснювали документальне відображення мнимих поставок ТМЦ на адресу підприємства, таким чином формуючи фіктивний податковий кредит TOB «Текстиль-Контакт». Також під час досудового слідства допитано директора та засновника TOB «Глобал Продакт» ОСОБА_3, який повідомив, що зареєстрував вказане підприємство без мети ведення фінансово-господарської діяльності. Відповідно до висновків експерта, підписи від імені директора та засновника TOB «Глобал Продакт» ОСОБА_3 на первинних документах виконані не гр. ОСОБА_3, а іншою особою;

отримання від ОУ ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві листа від 23.04.2015 № 454/7/26-55-07-03 про те, що співробітниками ОУ ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві в рамках кримінального провадження № 0000083 внесеного до ЄРДР 10.04.2014 встановлено, що 03.04.2014 викрито та припинено діяльність «конвертаційного» центру до складу якого входило понад 10 СГД зареєстрованих в ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, зокрема, TOB «Глобал Продакт». Також громадянин ОСОБА_3, який є директором та засновником TOB «Глобал Продакт», дав свідчення, що зареєстрував вказане підприємство без мети ведення господарської діяльності за грошову винагороду на прохання сторонніх осіб;

постачання позивачу TOB «Глобал Продакт», ТОВ «Дойтчес Фляйш Україна», ТОВ «Успіх ЮА», ТОВ «Скайсіті-Груп», ТОВ «Промікс Груп», ТОВ «Ріотен», ТОВ «Вейсес» та ТОВ «Юні Текс» товару імпортного походження (текстилю), в той час як останні не є імпортерами такого товару;

отримання від СУ ФР ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві постанови від 14.05.2015 про призначення перевірки позивача, в якій зазначено, що в провадженні СУ ФР ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві знаходяться матеріали кримінального провадження № 0000083, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 212 КК України. Досудовим розслідуванням установлено, що впродовж 2013-2014 років ряд громадян з метою прикриття незаконної діяльності організували та в подальшому сприяли створенню низки фіктивних підприємств, в тому числі TOB «Дойтчес Фляйш Україна» та ТОВ «Скайсіті-Груп»;

отримання від СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві постанови від 25.12.2014 про призначення перевірки позивача, в якій зазначено, що в провадженні СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві знаходяться матеріали кримінального провадження № 0000226, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи підприємств-імпортерів: TOB «Пан Групп», TOB «Фрутарт», організували та реалізували незаконну схему, направлену на умисне ухилення від сплати податків при імпорті фруктів та овочів на територію України, шляхом частини їх фактичної реалізації за готівкові кошти, без відображення в бухгалтерському обліку та податковій звітності, а сформований податковий кредит з податку на додану вартість, при проведенні операцій з імпорту, в подальшому відображається в податковій звітності у підприємств реального сектору економіки з метою незаконного формування останніми податкового кредиту з ПДВ, завищення валових витрат. В свою чергу здійснюється документальне відображення продажу товару на підприємства-контрагенти, в тому числі TOB «Успіх ЮА», без фактичного (часткового) руху товарів і коштів та, відповідно, формування останнім незаконного податкового кредиту з ПДВ, завищення валових витрат для підприємств реального сектору економіки, в тому числі TOB «Текстиль-Контакт»;

отримання від Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області акту від 11.06.2015 № 94/22-00/39195149 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Ріотен» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за лютий 2015 року, в якому зазначено, зокрема, що ТОВ «Ріотен» здійснювало діяльність спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам, а також про відсутність ТОВ «Ріотен» за податковою адресою та відсутність у останнього трудових ресурсів, транспортних засобів тощо, економічно необхідних для здійснення відповідної господарської діяльності;

отримання від ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві податкової інформації від 25.06.2015 № 195/26-55-22-10/39419613 щодо ТОВ «Вейсес» з питань проведення фінансово-господарських операцій за період з 01.01.2015 по 30.04.2015, в якій зазначено, що по операціям з постачання товарів оформлялись лише окремі первинні документи з метою створення зовнішніх ознак фактичного здійснення операцій та правомірності формування сум податкового кредиту, наслідком чого є отримання по ланцюгу постачання від постачальників до ТОВ «Вейсес» необґрунтованої податкової вигоди у вигляді сум податкового кредиту з ПДВ.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним та правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

При цьому суд зауважує, що вчинення платником податків дій, що мають своїм результатом одержання податкової вигоди (звільнення від оподаткування, зменшення бази або ставки оподаткування, одержання права на залік або відшкодування податку на додану вартість тощо), саме по собі не означає, що відповідні правочини були вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Тому, для встановлення факту вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, зокрема, з метою ухилення від сплати податків, необхідно встановити необґрунтованість отриманої платником податків податкової вигоди, наприклад, внаслідок її виникнення не у зв'язку із здійсненням реальної підприємницької або іншої економічної діяльності.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, то факт виконання поставки товару входить до предмету доказування у справі. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.03.2011 у справі № К-12509/08.

За змістом інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11, при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема, тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 31.01.2011 у справі № 21-47а10.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Як встановлено судом, зобов'язання за Договорами між позивачем та ТОВ «Успіх ЮА», ТОВ «Дойтчес Фляйш Україна», ТОВ «Скайсіті-Груп», ТОВ «Глобал Продакт», ТОВ «Ріотен», ТОВ «Вейсес», ТОВ «Юні Текс», ТОВ «Промікс Груп», ТОВ «Джи.Ті.Ел», ТОВ «Перша Європейська Компанія» виконувались сторонами у повному обсязі, що підтверджується відповідними актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), видатковими, товарно-транспортними та податковими накладними.

Реальність спірних господарських операцій підтверджується також залученими до матеріалів справи:

договором-дорученням на транспортно-експедиційне обслуговування и перевезення вантажів автотранспортом від 02.07.2012, укладеним між позивачем (замовник) та ТОВ «Фортранс» (експедитор), договором суборенди майна від 31.12.2013 № 02-2014/20, укладеним між позивачем (суборендар) та СТ «Лівий берег» (орендар), відповідно до умов якого орендар надав, а суборендар прийняв в строкове платне користування об'єкти нерухомого майна, а саме: нежитлові приміщення, площадки без твердого покриття, асфальтовані площадки, рампи, договором оренди від 18.12.2014 № 181214, укладеним між позивачем (орендар) та ТОВ «Аларіс» (орендодавець), відповідно до умов якого орендодавець зобов'язується передати орендарю за плату на певний строк у користування рухоме майно (транспортні засоби), які у сукупності підтверджують наявність у позивача необхідних умов для здійснення відповідної господарської діяльності, в тому числі наявність транспортних засобів та експедитора, складських приміщень та, відповідно, можливість транспортування та зберігання поставленого вказаними контрагентами товару за результатами виконання спірних господарських операцій на вказаних площах;

договором найму (оренди) транспортного засобу від 27.11.2012, укладеним між позивачем та ОСОБА_4, товарно-транспортною накладною та актом приймання-передачі давальницької сировини (матеріалів) № 159, які підтверджують, по-перше, наявність у позивача необхідного транспорту для здійснення відповідної господарської діяльності, по-друге, поставку власним транспортом позивача давальницької сировини ТОВ «Промікс Груп», необхідної останньому для виконання умов Договору, а саме: виробництва спальних мішків;

договором про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 18.12.2014 № 286/3/14/212, укладеним між позивачем та Міністерством оборони України на поставку спальних мішків, з метою виконання якого здійснювались спірні господарські операції;

довідкою ТОВ «Промікс Груп» про штатну чисельність працюючих осіб на підприємстві, договором оренди обладнання від 06.09.2014, укладеним між ОСОБА_5 (орендодавець) та ТОВ «Промікс Груп» (орендар), відповідно до умов якого орендар прийняв у строкове платне користування швейні машинки та оверлок, договором оренди нежилого приміщення від 06.08.2014 № 77, укладеним між ПАТ «Обчислювальна техніка та інформатика» (орендодавець) та ТОВ «Промікс Груп» (орендар), відповідно до умов якого орендар прийняв в тимчасове платне користування нежиле приміщення, актом здачі-приймання до нього, що у сукупності підтверджує наявність у ТОВ «Промікс Груп» необхідних умов (персоналу, приміщення та обладнання) для виконання спірних господарських операцій.

Суд не бере до уваги посилання відповідача в Акті перевірки № 1 та № 2, які перераховані вище, як на підставу для висновку відповідача про порушення позивачем вказаних норм ПК України та визнання нікчемними спірних Договорів, оскільки, по-перше, відповідно до ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, тому позивач не може нести відповідальності за можливі протиправні дії інших юридичних осіб, по-друге, порушення контрагентами позивача вимог законодавства про порядок здійснення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про безтоварність відповідних господарських операцій, по-третє, факти вчинення злочину, в тому числі у вигляді фіктивного підприємництва, ухилення від сплати податків та підробки документів, можуть встановлюватись виключно відповідним рішенням суду, по-четверте, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26.09.2012 у справі № К/9991/5398/12), по-п'яте, сам по собі акт не є належним та допустимим доказом даних фактів, по-шосте, посилання на неможливість проведення зустрічної звірки такого постачальника з питань їх взаємовідносин з контрагентами, не може вважатися беззастережним та безперечним доказом в підтвердження доводів податкової інспекції про фіктивність спірних господарських операцій (аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.04.2011 у справі № К-30752/10), крім того, неможливість проведення зустрічної перевірки контрагента не є імперативною ознакою протиправності його діяльності та не може розцінюватися як беззаперечне свідчення фіктивності усіх господарських операцій, здійснюваних такою особою (аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12.09.2013 у справі № К/800/15523/13), по-сьоме, відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою, а тому матеріали досудового слідства не можуть мати преюдиційний характер під час розгляду даної справи (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 19.02.2013 у справі № К/9991/53981/12), по-восьме, посилання відповідача на вказані показання є необґрунтованими, так як відповідачем не надано доказів наявності відповідного вироку суду у кримінальній справі відносно відповідних осіб (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Вищого адміністративного суду України від 14.06.2012 у справі № К/9991/29330/12), по-дев'яте, будь-яких інших доказів на підтвердження вказаних обставин, всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України, відповідачем суду не надано.

Поряд з цим, посилання в запереченнях представника відповідача на відсутність документів, які засвідчують перевезення товару, а також на відсутність посвідчень та сертифікатів відповідності тощо є безпідставними, оскільки, по-перше, позивачем надано суду такі документи, які досліджені та оцінені судом, про що вже зазначено вище, по-друге, податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит від наявності чи відсутності товарно-транспортної накладної, а Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, не є законодавчим документом з питань оподаткування і не можуть регламентувати виключний порядок документування в податковому обліку валових витрат та податкового кредиту (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16.04.2013 К/800/9087/13), по-третє, відсутність та/або дефектність документів на транспортне перевезення обумовленого Договорами товару не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій, по-четверте, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 27.07.2015 у справі № К/800/56974/13).

Отже, зважаючи на встановлені обставини суд приходить до висновку, що фактичний рух активів, так само як і зміни у власному капіталі та зобов'язаннях позивача у зв'язку з його господарською діяльністю в рамках спірних правовідносин мали місце, з огляду на що вказані твердження представника відповідача у запереченнях є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що постановою СУ ФР ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 05.10.2015 про закриття кримінального провадження, за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 17.01.2015 за № 0000006, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212 КК України, закрито вказане кримінальне провадження, у зв'язку з відсутністю в діях службових осіб TOB «Текстиль-Контакт» складу кримінального правопорушення.

Разом з тим, дані електронної Системи автоматизованого співставлення за відсутності відповідних документів (судових рішень, витягів з ЄДР, тощо) не є належним доказом відсутності фактів здійснення господарських операцій безпосередньо позивача, та доказом несплати позивачем податку, при тому, що спірний період податковим органом перевірено з урахуванням всіх первинних документів та документів податкової звітності. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20.09.2012 у справі № К/9991/574/12.

Водночас, зважаючи на те, що публічний порядок держави порушується у разі недотримання нормативних актів, у яких він закріплений, а ухилення від сплати податків, на факт якого відповідач посилається, є злочином, відповідальність за який встановлена Кримінальним кодексом України, суд вважає, що за обставин, які склалися у даній справі, визначенню правочину як такого, що порушує публічний порядок, повинен передувати вирок суду про притягнення учасника (учасників) такого правочину до кримінальної відповідальності, який би набрав законної сили. Всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України відповідачем таких доказів надано не було. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03.04.2012 у справі № К-9574/08.

Поряд з цим, вказані в акті податкового органу недоліки, допущені суб'єктами господарювання при укладенні та виконанні правочинів, не є підставою для визнання правочинів нікчемними, оскільки, чинне законодавство не встановлює таких підстав нікчемності правочину.

При цьому слід зазначити, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Вищого адміністративного суду України від 30.01.2014 у справі № К/9991/59145/12.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, податковим органом не надано документальних підтверджень відсутності фактичного виконання ТОВ «Успіх ЮА», ТОВ «Дойтчес Фляйш Україна», ТОВ «Скайсіті-Груп», ТОВ «Глобал Продакт», ТОВ «Ріотен», ТОВ «Вейсес», ТОВ «Юні Текс», ТОВ «Промікс Груп», ТОВ «Джи.Ті.Ел» та ТОВ «Перша Європейська Компанія» господарських операцій за спірними Договорами, наявності факту узгодженості їх дій з ТОВ «Текстиль-Контакт» з метою незаконного отримання податкових вигод або обізнаності позивача з такими діями ТОВ «Успіх ЮА», ТОВ «Дойтчес Фляйш Україна», ТОВ «Скайсіті-Груп», ТОВ «Глобал Продакт», ТОВ «Ріотен», ТОВ «Вейсес», ТОВ «Юні Текс», ТОВ «Промікс Груп», ТОВ «Джи.Ті.Ел» та ТОВ «Перша Європейська Компанія».

Таким чином, твердження відповідача про нікчемність укладених позивачем з ТОВ «Успіх ЮА», ТОВ «Дойтчес Фляйш Україна», ТОВ «Скайсіті-Груп», ТОВ «Глобал Продакт», ТОВ «Ріотен», ТОВ «Вейсес», ТОВ «Юні Текс», ТОВ «Промікс Груп», ТОВ «Джи.Ті.Ел» та ТОВ «Перша Європейська Компанія» правочинів є необґрунтованим належними засобами доказування припущеннями, оскільки, позиція податкового органу щодо суперечності спірних Договорів інтересам держави не підкріплена належними доказами чи відповідними судовими рішеннями. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Вищого адміністративного суду України від 08.01.2013 у справі № К/9991/34364/12.

Більш того, такі висновки податкового органу не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 25.09.2013 у справі № К/9991/82116/12.

Крім того, одним з основних завдань контролюючих органів є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 14.11.2012 у справі № К/9991/50772/12.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Як видно з матеріалів справи, на момент підписання відповідних актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), видаткових, товарно-транспортних та податкових накладних, юридичні особи ТОВ «Успіх ЮА», ТОВ «Дойтчес Фляйш Україна», ТОВ «Скайсіті-Груп», ТОВ «Глобал Продакт», ТОВ «Ріотен», ТОВ «Вейсес», ТОВ «Юні Текс», ТОВ «Промікс Груп», ТОВ «Джи.Ті.Ел» та ТОВ «Перша Європейська Компанія» не були припинені, доказів існування вироків суду у кримінальних справах, якими б встановлювався факт фіктивного підприємництва, відповідачем не надано.

Таким чином, судом встановлено, що правочини між ТОВ «Текстиль-Контакт» та ТОВ «Успіх ЮА», ТОВ «Дойтчес Фляйш Україна», ТОВ «Скайсіті-Груп», ТОВ «Глобал Продакт», ТОВ «Ріотен», ТОВ «Вейсес», ТОВ «Юні Текс», ТОВ «Промікс Груп», ТОВ «Джи.Ті.Ел», ТОВ «Перша Європейська Компанія» укладені з метою здійснення передбаченої законодавством підприємницької діяльності, наявність у ТОВ «Текстиль-Контакт» та ТОВ «Успіх ЮА», ТОВ «Дойтчес Фляйш Україна», ТОВ «Скайсіті-Груп», ТОВ «Глобал Продакт», ТОВ «Ріотен», ТОВ «Вейсес», ТОВ «Юні Текс», ТОВ «Промікс Груп», ТОВ «Джи.Ті.Ел», ТОВ «Перша Європейська Компанія» умислу на укладення вказаних Договорів з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, відповідачем не доведено, натомість судом встановлено факт здійснення відповідних господарських операцій, а тому вказані правочини не можуть розглядатись як нікчемні з мотивів їх завідомої суперечності інтересам держави і суспільства відповідно до ст. 228 ЦК України.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в п. 187.1 ст. 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок, що у ПК України передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку - покупця належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.

Відповідно до змісту п.п. 201.4 та 201.8 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у встановленому порядку.

Згідно з п. 184.1 ст. 184 ПК України реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Відповідно до п. 1 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 14.01.2014 № 10 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2014 за № 185/24962 (далі - Порядок № 10), чинного на момент виникнення спірних правовідносин, п. 1 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22.09.2014 № 957 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.10.2014 № 1235/26012 (далі - Порядок № 957), податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку у контролюючому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Як встановлено судом, сума ПДВ у розмірі 11795155,00 грн. віднесена позивачем до складу податкового кредиту на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ «Успіх ЮА», ТОВ «Дойтчес Фляйш Україна», ТОВ «Скайсіті-Груп», ТОВ «Глобал Продакт», ТОВ «Ріотен», ТОВ «Вейсес», ТОВ «Юні Текс», ТОВ «Промікс Груп», ТОВ «Джи.Ті.Ел» та ТОВ «Перша Європейська Компанія». На момент складання вказаних податкових накладних ТОВ «Успіх ЮА», ТОВ «Дойтчес Фляйш Україна», ТОВ «Скайсіті-Груп», ТОВ «Глобал Продакт», ТОВ «Ріотен», ТОВ «Вейсес», ТОВ «Юні Текс», ТОВ «Промікс Груп», ТОВ «Джи.Ті.Ел» та ТОВ «Перша Європейська Компанія» були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також зареєстровані платниками податку на додану вартість відповідно до чинного законодавства, з урахуванням чого суд приходить до висновку про наявність у них права на складання податкових накладних. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Вищого адміністративного суду України від 10.01.2012 у справі № К/9991/81953/11.

Отже, наявність реєстрації цих осіб на час вчинення спірних операцій є свідченням наявності у них необхідного обсягу правосуб'єктності для здійснення таких операцій, тоді як перевірка проведення такої реєстрації з дотриманням вимог законодавства перебуває поза межами можливого контролю платника. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Вищого адміністративного суду України від 03.05.2012 у справі № К/9991/11271/12.

Таким чином, сума податку на додану вартість у розмірі 11795155,00 грн., віднесена ТОВ «Текстиль-Контакт» до податкового кредиту, підтверджується податковими накладними, оформленими відповідно до вимог ст. 201 ПК України та Порядку № 10 та № 957.

Крім того, відповідно до наявного в матеріалах справи висновку експертів КНДІСЕ від 02.10.2015 № 17369/17647ч17663/15-45 за результатами проведення судово-економічної експертизи, встановлене за Актом перевірки № 1 завищення позивачем за 2014 рік витрат в сумі 35503160,46 грн. та податкового кредиту в сумі 7100632,18 грн. по взаємовідносинах з ТОВ «Глобал Продакт», ТОВ «Джи.Ті.Ел», ТОВ «Лекос», ТОВ «Агат», ТОВ «Промікс Груп», ТОВ «Перша Європейська Компанія», ТОВ «Успіх ЮА», ТОВ «Скайсіті-Груп», ТОВ «Дойтчес Фляйш Україна» та встановлене за Актом перевірки № 2 завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість за період з 01.01.2015 по 30.04.2015 на загальну суму 6102135,36 грн. за господарськими операціями з ТОВ «Ріотен», ПАТ «Цурюпинська швейна фабрика «Юність», ТОВ «Агат», ТОВ «Вейсес», ІП «Логін», ТОВ «Джи.Ті.Ел», ТОВ «Промікс Груп», ТОВ «Перша Європейська Компанія», ТОВ «Юні Текс» документально не підтверджуються.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 29.10.2010 у справі за позовом ЗАТ «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, та Вищого адміністративного суду, викладених в ухвалах від 29.03.2012 у справі № К/9991/1617/11 та від 09.04.2012 у справі № К-46073/09, несплата продавцем або його контрагентами ПДВ до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Однак у даній справі податковим органом не доведено існування таких обставин. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20.06.2013 у справі № К/800/12455/13.

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких податкових накладних, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 04.07.2013 у справі № К/9991/65870/12, від 05.09.2013 у справі № К/800/13176/13, від 12.09.2013 у справі № К/800/15523/13.

Враховуючи викладене, формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі виписаних ТОВ «Успіх ЮА», ТОВ «Дойтчес Фляйш Україна», ТОВ «Скайсіті-Груп», ТОВ «Глобал Продакт», ТОВ «Ріотен», ТОВ «Вейсес», ТОВ «Юні Текс», ТОВ «Промікс Груп», ТОВ «Джи.Ті.Ел» та ТОВ «Перша Європейська Компанія» податкових накладних, за висновком суду, є правомірним та повністю відповідає вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим викладений в Актах перевірки № 1 та № 2 висновок ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві про порушення позивачем п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України є необґрунтованим та таким, що не відповідає чинному законодавству та дійсним обставинам справи.

Водночас, відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з п. 135.1 ст. 135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті та інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Пунктом 138.1 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З огляду на вищевказане, витрати позивача за Договорами з ТОВ «Глобал Продакт», ТОВ «Джи.Ті.Ел», ТОВ «Промікс Груп», ТОВ «Успіх ЮА», ТОВ «Скайсіті-Груп» та ТОВ «Дойтчес Фляйш Україна» підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, суд вважає безпідставним та необґрунтованим висновок Акту перевірки № 1 про порушення позивачем п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України.

Водночас, відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з абз. 4 пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Однією з обставин для проведення документальної позапланової виїзної перевірки пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України визначає отримання судового рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанови органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

При цьому до дня набрання законної сили відповідним рішенням суду п. 86.9 ст. 86 ПК України, у редакції, чинній на момент винесення спірних податкових повідомлень-рішень № та № , забороняє у разі якщо грошове зобов'язання розраховується контролюючим органом за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 цього Кодексу, щодо кримінального провадження, у якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи) або фізичної особи - підприємця, що перевіряється, предметом якого є податки та/або збори, приймати податкове повідомлення-рішення.

Аналізуючи приписи наведеної норми, можна зробити висновок, що за результатами перевірки платника податків, призначеної в рамках кримінального провадження стосовно посадової особи (посадових осіб) такого платника (юридичної особи), предметом якої є податки, збори, контролюючий орган визначає суми грошових зобов'язань, але податкове повідомлення-рішення не приймає.

Таким чином, матеріали перевірки та висновки контролюючого органу, викладені в Акті перевірки № 1, що призначена на виконання постанов СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві від 25.12.2014, СУ ФР ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 16.04.2015 та СУ ФР ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 14.05.2015 відповідно до кримінально-процесуального закону, до дня набрання законної сили відповідним рішенням у кримінальній справі, можуть бути оцінені як докази виключно у рамках розслідування та розгляду такої кримінальної справи і не можуть бути підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення про визначення платникові податків розрахованого за результатами такої перевірки грошового зобов'язання.

Отже, оскільки, по-перше, перевірку позивача призначено відповідно до кримінально-процесуального закону, по-друге, станом на день прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень № та № відповідного судового рішення по кримінальній справі, яке б набрало законної сили, не було прийнято, то в силу положення п. 86.9 ст. 86 ПК України Акт перевірки № 1, на підставі якого відповідачем прийнято вказані податкові повідомлення-рішення, є доказом в кримінальній справі та на його підставі заборонено виносити податкові повідомлення-рішення до дня набрання законної сили відповідним рішенням суду. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 21.07.2015 у справі № К/800/1182/15, від 28.07.2015 у справі № К/800/41365/14.

Зважаючи на викладене у сукупності, а також приймаючи до уваги те, що податкові повідомлення-рішення від 14.07.2015 № та № прийнято відповідачем всупереч приписам п. 86.9 ст. 86 ПК України, суд приходить до висновку, що такі рішення та податкове повідомлення-рішення від 17.09.2015 № є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішень органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 04.03.2013 у справі № К/9991/2038/11, від 11.02.2013 у справі № К/9991/66857/11 та від 10.12.2012 у справі № К/9991/26224/12.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності винесення ним спірних рішень.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю.

За таких умов, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Текстиль-Контакт» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (форма «Р») від 14.07.2015 № Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві, 02068, м. Київ, вул. Кошиця, 3 за платежем: податок на прибуток приватних підприємств 11021000 на загальну суму 9 585 853,50 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (форма «Р») від 14.07.2015 № Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві, 02068, м. Київ, вул. Кошиця, 3 за платежем: податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) 14010100 на загальну суму 8 875 029,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (форма «Р») від 17.09.2015 № Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві, 02068, м. Київ, вул. Кошиця, 3 за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) 14010100 на загальну суму 8 817 703,50 грн.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Текстиль-Контакт» () за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві () понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 409 178,79 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений та підписаний 18.01.2016 року.

Суддя В.П. Шулежко