Справа № 804/11152/15
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 січня 2016 рокусправа № 804/11152/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Поплавського В.Ю.

суддів: Чепурнова Д.В. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового засідання: Федосєєвої Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2015 року по справі № 804/11152/15 за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача - ГУ МВС України в Дніпропетровській області про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача - ГУ УМВС України в Дніпропетровській області про стягнення витрат, пов'язаних з його утриманням в ДДУВС в розмірі 33 659,51 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем добровільно не відшкодовано витрати, пов'язані з його утриманням у вищому навчальному закладі в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України, що є порушенням вимог ст. 18 Закону України «Про міліцію».

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, оскільки ОСОБА_1 являється особою з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування та відповідно до Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» таких осіб звільнено від плати за навчання та визначено їх повне державне забезпечення.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду, оскільки вважає, що вона винесена з порушенням норм матеріального права та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 01.08.12 між позивачем, ГУ МВС України в Дніпропетровській області та відповідачем був укладений договір №1614 та на підставі наказу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ №98ос від 01.08.12 відповідач був прийнятий на службу та зарахований курсантом на денну форму навчання за державним замовленням до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ з присвоєнням першого спеціального звання «рядовий міліції».

Відповідач закінчив Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ, отримав диплом фахівця та був направлений до органів внутрішніх справ.

Наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 30.05.15 №218о/с відповідач, як випускник Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, та лейтенант міліції призначений на посаду оперуповноваженого сектора карного розшуку відділення міліції №1 Ленінського районного відділу ДМУ.

Згідно з наказом ГУ МВСУ в Дніпропетровській області від 07.07.15 №282 о/с лейтенант міліції ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за п. 64 є (за порушення дисципліни) відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Оскільки відповідач порушив умови договору №1614 від 01.08.12 та добровільно не відшкодував витрати, пов'язані з його утриманням у вищому навчальному закладі в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про міліцію» передбачено, що підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 6.13 Положення ВНЗ, в особі ректора (начальника), з одного боку, головним управлінням, управлінням МВС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на залізничному транспорті, в особі начальника, з другого боку, та громадянином України, який зарахований на навчання до ВНЗ за державним замовленням, з третього боку, протягом місяця з дня зарахування на навчання укладається договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Типовий договір затверджений наказом МВС від 14.05.2007 N 150 «Про затвердження Типовового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України» та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 29.05.2007 за N 547/13814.

Як визначено п. 6.1.5 Положення про вищі навчальні заклади МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 14 лютого 2008 року N62 статус «курсант» надається особам рядового та молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ (військовослужбовцям, що не мають звань офіцерського складу), які в установленому порядку зараховані до ВНЗ і навчаються за денною (очною) формою навчання з метою здобуття певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів за рахунок коштів державного бюджету.

П. 6.25 Положення зазначено, що курсантам після закінчення ВНЗ присвоюється кваліфікація відповідного освітньо-кваліфікаційного рівня, видається диплом державного зразка та нагрудний знак, а також присвоюється спеціальне звання відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до п. 6.27 Положення порядок та підстави для відшкодування фактичних витрат, пов'язаних з утриманням у ВНЗ осіб, які навчалися за державним замовленням, визначаються відповідно до чинного законодавства.

Згідно з п. 6.28 Положення у разі відмови осіб, які навчалися за державним замовленням, від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Крім того, ст. 18 Закону України «Про міліцію» визначено, що курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

01.08.12 між позивачем, ГУ МВС України в Дніпропетровській області та ОСОБА_1 був укладений договір №1614.

Пунктом 2.3.6 вказаного Договору передбачено, що в разі звільнення з ОВС по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п. 3 Договору, відповідач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі, згідно з затвердженим розрахунком.

Відповідно до п. 3.3 Договору підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи начальницького складу ОВС із служби протягом перших трьох років після закінчення вищого навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Порядком відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 р. № 313, визначено механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах у разі звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Враховуючи зміст п.2 та п.3 цього Порядку відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням, перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що відповідач має статус дитини сироти/дитини, позбавленої батьківського піклування, що підтверджується витягом з обліково-статистичної картки дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, свідоцтвом про смерть матері від 28.10.01 та довідкою відділу РАГС Амур-Нижньодніпровського РУЮ від 25.06.01 (а.с.72), Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради від 20.07.01 №174/4 «Про встановлення опіки над ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н.», яким гр. ОСОБА_2 призначена опікуном над відповідачем (а.с.71).

Закон України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (далі - Закон №2342), визначає правові, організаційні, соціальні засади та гарантії державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа.

Згідно зі ст.. 3 Закону № 2342 основними засадами державної політики щодо соціального захисту дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа є:

створення умов для реалізації права кожної дитини на виховання в сім'ї;

виховання та утримання дітей за принципом родинності;

сприяння усиновленню дітей, створення системи заохочення та підтримки усиновлювачів;

забезпечення пріоритету форм влаштування;

захист майнових, житлових та інших прав та інтересів таких дітей;

створення належних умов для їх фізичного, інтелектуального і духовного розвитку, підготовки дітей до самостійного життя;

забезпечення права на здоровий розвиток;

забезпечення соціально-правових гарантій;

створення умов для надання психологічної, медичної та педагогічної допомоги;

формування системи соціальної адаптації;

забезпечення вільним вибором сфери професійної діяльності, яка б оптимально відповідала потребам та бажанням особистості дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування, а також особи із їх числа та запитам ринку праці;

належне матеріально-технічне забезпечення незалежно від форми влаштування та утримання дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, сприяння в наданні реальної допомоги і підтримки підприємствами, установами та організаціями різних форм власності, банківськими установами, культурно-освітніми, громадськими, спортивними та іншими організаціями.

Відповідно до ст.. 4 вказаного Закону заходи соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа гарантуються, забезпечуються та охороняються державою.

Державні соціальні стандарти для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа встановлюються незалежно від того, де така дитина або особа перебуває на утриманні та вихованні, на рівні, не меншому за встановлений прожитковий мінімум для осіб відповідного віку.

Державні соціальні стандарти і нормативи встановлюються щодо:

мінімального матеріального забезпечення, витрат на харчування, одяг та взуття;

мінімального стандарту щодо забезпечення гарантованого першого робочого місця, яке не може бути змінено за бажанням роботодавця протягом трьох років з моменту початку такої роботи, а в разі неможливості надання такого робочого місця - встановлення грошової компенсації на цей період, яка виплачується особі з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів;

мінімального стандарту разової державної фінансової допомоги при закінченні такими дітьми виховного, навчального закладу чи при закінченні перебування таких дітей у різних формах влаштування після досягнення ними 18-річного віку;

мінімального стандарту щомісячного утримання таких дітей та осіб із їх числа за умови навчання їх у вищих навчальних закладах до досягнення ними 23-річного віку або до закінчення відповідних навчальних закладів;

мінімального стандарту медичного обслуговування;

мінімального стандарту забезпечення таких дітей іграшками, що сприяють розвитку, спортивним інвентарем, газетами і журналами відповідно дитячого, юнацького, загальнопізнавального та виховного спрямування;

мінімального стандарту забезпечення дитини до надання їй статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування;

мінімального стандарту грошового забезпечення батьків-вихователів, прийомних батьків.

Кабінет Міністрів України може встановлювати інші додаткові мінімальні соціальні стандарти, нормативи споживання та нормативи забезпечення для дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа.

Також ст. 8 Закону № 2342 передбачено, що держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа.

Допомога та утримання таких дітей не можуть бути нижчими за встановлені мінімальні стандарти, що забезпечують кожній дитині рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку на рівні, не нижчому за встановлений прожитковий мінімум для таких осіб.

Право на повне державне забезпечення в навчальних закладах мають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, віком до вісімнадцяти років та особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, при продовженні навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів.

Особам із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які навчаються, крім повного державного забезпечення виплачується стипендія в розмірі, який на 50 відсотків перевищує розмір стипендії у відповідному навчальному закладі, а також виплачується 100 відсотків заробітної плати, яка нарахована в період виробничого навчання та виробничої практики.

Особам із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які навчаються, до завершення навчання виплачується щорічна допомога для придбання навчальної літератури в розмірі трьох місячних стипендій. Виплата зазначеної допомоги здійснюється протягом 30 днів після початку навчального року за рахунок коштів, що передбачаються для навчальних закладів у відповідних бюджетах.

Випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи органів праці та соціального захисту населення одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Нормативи забезпечення одягом і взуттям затверджуються Кабінетом Міністрів України. За бажанням випускників навчальних закладів їм може бути видана грошова компенсація в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття.

Вартість повного державного забезпечення у грошовому еквіваленті для дітей віком від народження до трьох років, від трьох до семи років, від семи до десяти років, від десяти до чотирнадцяти років, від чотирнадцяти до вісімнадцяти років та осіб із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, до двадцяти трьох років визначається відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум».

Державні соціальні стандарти, нормативи споживання, нормативи забезпечення є однаковими для всіх дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, незалежно від форми їх влаштування та утримання, і затверджуються відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 23 Закону №2342 держава забезпечує працевлаштування осіб із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, надання їм першого робочого місця, інформації, професійної консультації, послуг з професійної підготовки і перепідготовки відповідно до законодавства.

Також ст. 34 Закону № 2342 визначено, що центральний орган виконавчої влади у сфері охорони здоров'я забезпечує медичне обслуговування (у тому числі стоматологами-ортопедами) дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа у межах, не нижчих за мінімальні соціальні стандарти.

Обов'язкові медичні огляди всіх дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа здійснюються двічі на рік.

У разі потреби здійснюються взяття дітей на диспансерний облік, постійний медичний нагляд за ними і своєчасне лікування.

Навчально-виховним закладам забезпечується пріоритетне постачання необхідних медикаментів, медичної апаратури та обладнання, засобів корекції фізичного розвитку.

Як вбачається з визначення позовних вимог та вимог, викладених у апеляційній скарзі позивачем розраховано фактичні витрати, пов'язані з утриманням ОСОБА_1 у вищому навчальному закладі, що складаються з:

- грошового забезпечення для курсантів навчальних закладів;

- продовольчого забезпечення;

- медичного забезпечення;

- оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв;

- спожавання на одного курсанта на добу:

тепла та гарячої води;

води та водовідведення;

електроенергії.

З аналізу викладеного вбачається, що зазначений перелік витрат, який позивачем розраховано для відшкодування складається з витрат, які передбачені Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» як такі, що гарантуються, забезпечуються та охороняються державою.

Разом з тим, Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ являється навчальним закладом державної форми власності, а Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» передбачено для осіб, що підпадають під дію цього Закону звільнення від плати за навчання та визначено їх повне державне забезпечення.

За викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача, який відноситься до осіб із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування фактичних витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені статтею 202 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення відсутні, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого Адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Повний текст виготовлено 2 лютого 2016 року.

Головуючий: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова