Справа № 800/29/16
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2016-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

18 січня 2016 року м. Київ справа № 800/29/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Загородній А.Ф., перевіривши на предмет відповідності вимогам чинного законодавства адміністративний позов ОСОБА_1

до Президента України - Порошенка Петра Олексійовича

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Генеральна прокуратура України, Служба безпеки України. Товариство Червоного хреста України

про зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України, як суду першої інстанції, з адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати бездіяльність Президента України щодо невиконання державою Україною відносно ОСОБА_1 норм Женевської конвенції про поводження з військовополоненими від 12 серпня 1945 року та Додаткового протоколу від 08 червня 1977 року, в частині невизнання за ним статусу військовополоненого протиправною;

- зобов'язати Президента України виконувати сумлінно свої обов'язки та практично здійснювати гарантування додержання Конституції України, міжнародних договорів, прав і свобод людини і громадянина шляхом забезпечення визнання Україною за ОСОБА_1 статусу військовополоненого.

Перевіривши матеріали позовної заяви на предмет відповідності нормам Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійснення суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України передбачені статтею 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з частиною першою якої правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) актів Вищої ради юстиції; 3) дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції; 4) рішень, дій чи бездіяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Виходячи з положень, передбачених частиною першою статті 2, статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, викладених у пункті 4 Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень, в тому числі частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Адже відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, захисту підлягає фактично порушене право особи у публічно-правових правовідносинах з відповідачами і саме при здійсненні ними чітко визначених чинним законодавством владних управлінських функцій.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить державу Україну в особі Президента України, визнати ОСОБА_1, громадянина Російської Федерації, ІНФОРМАЦІЯ_1, військовополоненим.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач фактично висловлює свою незгоду із діями держави України, зазначивши, що держава Україна неправомірно затримала ОСОБА_1 як військовополоненого та притягує до кримінальної відповідальності за воєнні дії, тоді як, в прохальній частині заявляє прямо протилежні вимоги.

Так, військовополоненими, у розумінні цієї Конвенції, є особи, які потрапили в полон до супротивника й належать до однієї з категорій визнаних у статті 4 Женевської конвенції.

Відповідно до статті 5 Женевської конвенції, ця Конвенція застосовується до осіб, зазначених у статті 4, з моменту, коли вони підпадають під владу супротивника, до їхнього остаточного звільнення та репатріації. Якщо з'являється сумнів, чи належать особи, які брали участь у воєнних діях і потрапили до рук супротивника, до категорій, перелічених у статті 4, то такі особи користуються захистом цієї Конвенції доти, доки їхній статус не буде визначений компетентним трибуналом.

При цьому, рішення Європейського Суду з прав людини від 08 липня 2004 року (Илашку й інші проти Молдавії й Росії) та від 17 травня 2010 року (справа Кононов проти Латвії), яке стосується цивільних осіб, що співробітничають із збройними військами іноземної держави, на заявлені вимоги не розповсюджується, оскільки позивач до такої категорії осіб не відноситься.

Як вбачається з Рішення Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року справа № 6-рп/2001, правосуддя в Україні здійснюється шляхом розгляду і вирішення справ по спорах відповідно до процесуального законодавства України. Провадження в цивільних справах визначається ЦПК України, який встановлює порядок розгляду справ по спорах, що виникають з цивільних, сімейних, трудових та інших правовідносин, справ, що виникають з адміністративно-правових відносин, і справ окремого провадження.

Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської і не може бути предметом оскарження в порядку, визначеному главою 31-А ЦПК України.

Виходячи з положень статей 55, 64, 124 Конституції України передбачене відповідними законами України право громадян на позасудове оскарження актів, дій або бездіяльності посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури (в порядку підлеглості) не позбавляє громадян можливості звернутися безпосередньо до суду, як і не виключає їхнього права на інші законні засоби захисту своїх прав і свобод, у тому числі на позасудове оскарження.

Також, встановлено, що 10 листопада 2015 року Голосіївський районний суд м. Києва, під час розгляду кримінальної справи відносно ОСОБА_1, в межах кримінального процесу, відхилив клопотання про визначення за ним, як російським військовим, статусу військовополоненого.

У разі незгоди з таким рішенням, ОСОБА_1 має право на його оскарження при винесенні остаточного рішення у кримінальній справі за нормами КПК України.

Тобто, подача ОСОБА_1 до Вищого адміністративного суду України даного позову з тими ж самими вимогами, є спробою переглянути рішення Голосіївського районного суду м. Києва у спосіб невизначений нормами чинного законодавства.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що дані вимоги не належать до розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 17, 18, 109, 1711, 236 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Президента України - Порошенка Петра Олексійовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Генеральна прокуратура України, Служба безпеки України, Товариство Червоного хреста України, про зобов'язання вчинити дії.

Роз'яснити позивачу його право на звернення за захистом своїх інтересів за правилами Кримінально - процесуального кодексу України.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, визначеному Главою 3 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.Ф. Загородній

Суддя А.Ф. Загородній