Справа № 813/8540/13-а
Суддя: Левицька Наталія Георгіївна
Дата ухвалення: 2016-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

813/8540/13-а

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2016р. Справа № 876/4406/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Яворського І.О.,

судді Сапіги В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові

апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Львівській області

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.02.2014р. у справі №813/8540/13-а

за позовом Державної екологічної інспекції у Львівській області

до Товариства з обмежено відповідальністю Спільного українсько-російського підприємства “Серпанок”

про вжиття заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю), -

ВСТАНОВИВ:

13.11.2013р. позивач: Державна екологічна інспекція у Львівській області звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача: ТзОВ Спільного українсько-російського підприємства “Серпанок” у якому згідно уточнених позовних вимог просить зупинити виконання робіт ТзОВ СП “Серпанок” в частині здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря із стаціонарних джерел до отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Позовні вимоги мотивуються тим, що ТзОВ СУРП “Серпанок” використовує котли (стаціонарні джерела викиду), що працюють на спалюванні природного газу, тобто мають місце викиди забруднюючих речовин – оксиду азоту та оксиду вуглецю в атмосферне повітря; товариство повинно отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин, незалежно від кількості викидів, здійснених протягом періоду, за який проводилась перевірка, а також незалежно від того, що зазначені котли безпосередньо не використовувалися у виробничій діяльності відповідача, оскільки будь-яких винятків з цих правил для підприємств, установ, організацій та громадян – суб'єктів підприємницької діяльності чинне природоохоронне законодавство не містить; здійснення викидів забруднюючих речовин без отримання такого дозволу є порушенням вимог ст.ст.10,11 Закону України “Про охорону атмосферного повітря”.

За результатами розгляду справи Львівський окружний адміністративний суд у задоволенні позовних вимог відмовив повністю, оскільки номінальна потужність котлів, які використовуються відповідачем, не перевищує 50 МВт, отже, порогові значення потенційних викидів в атмосферне повітря забруднюючих речовин від роботи газових котлів відповідача, їх теплова потужність є меншими, ніж передбачено нормативними актами України.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, апелянт (позивач у справі): Державна екологічна інспекція у Львівській області оскаржила її в апеляційному порядку. В своїй апеляційній скарзі апелянт вказує, що відповідач в своїй діяльності використовує котли, які є стаціонарним джерелом забруднення атмосфери, як наслідок, відповідач зобов’язаний був подати пакет документів для отримання дозволу на викиди забруднюючих в атмосферне повітря стаціонарними джерелами. Також апелянт звертає увагу на те, що припис №989-06 від 01.11.2013р. винесено у зв’язку з невиконанням відповідачем вимог припису №279-06 від 28.03.2013р., який не оскаржувався та був дійсним. Апелянт вказує, що товариство мало отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин незалежно від кількості викидів, здійснених протягом періоду, за який провадилася перевірка. Апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

На спростування доводів апеляційної скарги відповідач подав через канцелярію суду письмові заперечення на апеляційну скаргу. В цих запереченнях відповідач висловлює думку про те, що апелянтом не вірно потрактовано норми Порядку проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи. Відповідач вважає, що з системного аналізу норм вказаного Порядку вбачається, що дозвіл необхідний лише у випадку перевищення встановлених нормативів гранично допустимих викидів. Відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції – без змін.

З урахуванням вимог п.1 ч.1 ст.197 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегією суддів апеляційного суду встановлено наступне:

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що Державною екологічною інспекцією у Львівській області проведено перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами ТзОВ СП “Серпанок”, за результатами яких складено акти №526/06/494 та №2143/06/1760.

Під час перевірки на ТзОВ СП “Серпанок” виявлено два стаціонарні джерела викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а саме два газових котли марки Termomax, дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря відсутній.

На підставі вказаних актів перевірки винесені приписи від 28.03.2013р. №279-06 та від 01.11.2013р. №989-06, якими зобов'язано відповідача отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

За змістом ст.11 Закону України “Про охорону атмосферного повітря”, для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров'я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Відповідно до вимог ст.12 Закону України “Про охорону атмосферного повітря”, господарська чи інші види діяльності, пов'язані з порушенням умов і вимог до викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря і рівнів впливу фізичних та біологічних факторів на його стан, передбачених дозволами, може бути обмежена, тимчасово заборонена (зупинена) або припинена відповідно до законодавства.

Згідно з нормами ч.5 ст.4 Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності”, повне або часткове зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг допускається за постановою адміністративного суду, ухваленою за результатами розгляду позову органу державного нагляду (контролю) щодо застосування заходів реагування.

Згідно з п.1 Порядку ведення державного обліку в галузі охорони атмосферного повітря, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1655 від 13.12.2001р. із змінами і доповненнями, цей Порядок визначає єдину систему ведення в галузі охорони атмосферного повітря державного обліку об'єктів (підприємств, установ, організацій та громадян – суб'єктів підприємницької діяльності), які справляють або можуть справити шкідливий вплив на здоров'я людей і на стан атмосферного повітря, видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, видів і ступенів впливу на його стан фізичних та біологічних факторів.

Згідно з п.2 цього ж Порядку, державний облік ведеться з метою регулювання викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря із стаціонарних та пересувних джерел, ступенів впливу на його стан фізичних та біологічних факторів.

Згідно з п.2 Інструкції про порядок та критерії взяття на державний облік об'єктів, які справляють або можуть справити шкідливий вплив на здоров'я людей і стан атмосферного повітря, видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, затвердженою наказом Міністерства екології та природних ресурсів України №177 від 10.05.2002р. із змінами і доповненнями, узяття на державний облік здійснюється за такими критеріями:

- об'єктів, якщо в їх викидах присутня хоча б одна забруднююча речовина (або група речовин), потенційний викид якої рівний або перевищує величину, зазначену в Переліку забруднюючих речовин та порогових значень потенційних викидів, за якими здійснюється державний облік;

- видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, - за умови, що обсяг потенційних викидів рівний або перевищує порогові значення за окремою речовиною або групою речовин, наведених у додатку 1 до цієї Інструкції. Додатком до цієї ж Інструкції передбачено, що для оксиду вуглецю порогові значення викидів встановлені на рівні 1,5 тонн на рік, а для оксиду азоту у перерахунку на діоксин азоту – 1,0 тонна на рік.

З наданих представником відповідача пояснень та технічних характеристик газових котлів марки Termomax встановлено, що при експлуатації газових котлів, які використовуються ТзОВ СУРП “Серпанок” в атмосферне повітря потрапляють основні продукти згоряння природного газу, а саме – оксид вуглецю та оксид азоту в перерахунку на діоксин азоту.

Постановою Кабінету Міністрів України №1780 від 28.12.2001р. затверджено Порядок розроблення та затвердження нормативів гранично-допустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел, яким визначені вимоги щодо розроблення та затвердження нормативів граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин та їх сукупності, які містяться у складі пилогазоповітряних сумішей, що відводяться від окремих типів обладнання, споруд і надходять в атмосферне повітря із стаціонарних джерел.

Пунктом 7 Порядку №1780 передбачено, що перелік типів устаткування, за якими розробляються нормативи граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел, визначається Мінприроди.

Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 16.08.2004р. №317 затверджено Перелік типів устаткування, для яких розробляються нормативи граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел - у сфері енергетики та переробної промисловості – теплосилові установки, номінальна теплова потужність яких перевищує 50 МВТ.

Поняття номінальної теплової потужності визначено у розділі ІІ наказу Міністерства навколишнього природного середовища України від 22.10.2008р. №541 “Про затвердження технологічних нормативів допустимих викидів забруднюючих речовин із теплосилових установок, номінальна теплова потужність яких перевищує 50 МВт”, як енергетичний вміст палива, введеного за одиницю часу в теплосилову установку для отримання встановленої вихідної потужності, - визначається як добуток нижчої робочої теплоти згоряння палива на витрату введеного палива за одиницю часу і вимірюється у МВт.

Проте, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що стаціонарні джерела, потужність яких складає менше 50 МВт не потребує отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Згідно з п.2 Порядку проведення та оплати робіт, пов’язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи, затвердженого Постановою КМУ від 13.03.2002р. №302, дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (далі – дозвіл) – це офіційний документ, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам-підприємцям (далі – суб'єкт господарювання) експлуатувати об'єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну.

Відповідно до норм п.1.15.5 Інструкції про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві, затвердженої Наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 10.02.1995р. №7, стаціонарне джерело забруднення атмосфери - підприємство, цех, агрегат, установка або інший нерухомий об'єкт, що зберігає свої просторові координати протягом певного часу і здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферу.

Відповідно до п.1.6 Інструкції про загальні вимоги до оформлення документів, у яких обґрунтовуються обсяги викидів, для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами для підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, об'єкти, для яких розробляються Документи, у яких обґрунтовуються обсяги викидів, розподіляються на три групи.

Згідно з Переліком типів устаткування, для яких розробляються нормативи гранично допустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 16.08.2004р. №317, затверджено перелік типів устаткування, для яких розробляються нормативи граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел, а саме: теплосилові установки, номінальна теплова потужність яких перевищує 50 МВт.

Стаціонарні джерела викиду, які використовує відповідач мають потужність менше 50МВт, не взяті на державний облік та в результаті використання яких атмосферу викидаються продукти згоряння: оксиди азоту та оксид вуглецю.

Приписами ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись вимогами ст.9 КАС України, суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував те, що для устаткування, потужність яких не перевищує 50 МВт хоча і не розробляються нормативи гранично допустимі викиди забруднюючих речовин із стаціонарних джерел, проте, наявність дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря є обов’язковим і для такого виду устаткування, оскільки, таке є стаціонарним джерелом викиду шкідливих речовин в атмосферне повітря. Як наслідок, позовні вимоги Державної екологічної інспекції у Львівській області до ТзОВ СУРП “Серпанок” про вжиття заходів реагування є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до вимог ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції неповно з’ясував обставини, що мають значення для справи та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись вимогами ст.ст.160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.02.2014р. у справі №813/8540/13-а за позовом Державної екологічної інспекції у Львівській області до Товариства з обмежено відповідальністю Спільного українсько-російського підприємства “Серпанок” про вжиття заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю), - задоволити.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.02.2014р. у справі №813/8540/13-а, - скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги позивача задоволити.

Постанова набирає законної сили через п’ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя І.О. Яворський

Суддя В.П. Сапіга