Справа № 826/14005/14
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року м. Київ К/800/420/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді - Васильченко Н.В.,

суддів: Чумаченко Т.А., Леонтович К.Г.

провівши попередній розгляд справи за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції в м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року у справі № 826/14005/14 за позовом Державної фінансової інспекції в м. Києві до Державного підприємства "Машинобудівна фірма "Артем" про визнання протиправними дій, зобо'язати вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року Державна фінансова інспекція у місті Києві звернулась в суд з позовом до Державного підприємства «Машинобудівна фірма «Артем», в якому просила зобов'язати виконати пункти 2, 3, 4 вимоги Державної фінансової інспекції у місті Києві від 17.03.2014 року № 26-071-14-14/3312.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не виконує вимоги припису в добровільному порядку.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.10.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими по справі судовими рішеннями Державна фінансова інспекція у місті Києві звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем проведено ревізію фінансово-господарської діяльності ДП «Машинобудівна фірма «Артем» за період з 01.01.2012 року по 01.12.2013 року, за результатами якої складено акт від 03.03.2014 року № 071-30/422. Позивачем 17.03.2014 року направлено відповідачу вимогу № 26-071-14-14/3312 «Про усунення порушень виявлених ревізією», а саме: забезпечити повернення безпідставно нарахованої та виплаченої заробітної плати в добровільному порядку або за погодженням на її утримання із заробітної плати, з наданням керівнику відповідної заяви. У разі пропуску встановленого строку - відшкодувати порушення за рахунок керівника, що допустив зайві грошові виплати (ст. 133 КЗпП); провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо сум внесків до Фонду та повернути зайво сплачені кошти в сумі 8318,93 гри. (зарахувати в рахунок майбутніх платежів); відобразити в обліку дебіторську заборгованість за нестягнутими штрафними санкціями. Стягнути штрафні санкції в сумі 100914,30 з контрагентів за невиконання умов договору, в т.ч. в судовому порядку; стягнути з винних осіб нестачу матеріальних цінностей на загальну суму 270,45 грн., в порядку та розмірах встановлених у статтях130-136 КЗпП України, постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 116.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що відповідно до частини п'ятої статті 2 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, інспектування здійснюється у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті. У п. 7 ст. 10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» передбачено право позивача пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Відповідно до п. 10 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. Ці положення кореспондуються з приписами пункту 50 Порядку проведення інспектування державною контрольно-ревізійною службою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 року № 550.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що на час проведеної ревізії працівники відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняті на роботу за сумісництвом з чотирьохгодинним робочим днем. Роботу за сумісництвом виконували після закінчення роботи за основним місцем роботи, або в разі необхідності, у вільний від основної роботи час. Про це зазначено у поясненні в.о. старшого табельника ОСОБА_3 У зв'язку з даним фактом позивачем сформовано п. 2 вимоги щодо усунення відповідачем співпадіння роботи сумісників на підприємстві з графіком роботи на основному місці роботи. Суди першої та апеляційної інстанцій вказали, що, чинним законодавством про працю не передбачено обов'язку роботодавця відслідковувати та контролювати «сумісників» за їх основним місцем роботи. Зазначені працівники отримали заробітну плату за фактично виконану роботу, яку виконували після закінчення роботи за основним місцем роботи, або в разі необхідності, у вільний від основної роботи час.

За змістом п. 4 вимоги вбачається, з винної особи - механіка ОСОБА_4 стягнення нестачі матеріальних цінностей на загальну суму 270 (двісті сімдесят) грн. 45 коп. При цьому на час судового розгляду вказаний пункт вимоги було виконано: нестачу матеріальних цінностей стягнуто, що підтверджується матеріалами справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач проводить претензійно-позовну діяльність та вживає інші заходи спрямовані на стягнення недоплачених грошових коштів по господарським зобов'язанням. При цьому, згідно копій платіжних доручень та виписок з банківського рахунку, заборгованість ВАТ «Артем-Контакт», КБ «Луч» та ДП «МФ Авртем» перед відповідачем було сплачено у повному обсязі.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного. Згідно з Положенням Державна фінансова інспекція України (далі - Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону № 2939-ХІІ, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 15 квітня 2014 року у справі № 21-40а14.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2- Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Колегія суддів дійшла думки, що суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно дослідили обставини справи, вірно встановили характер спірних правовідносин та обґрунтовано застосували норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм процесуального закону, які б призвели до ухвалення незаконних судових рішень, не вбачається.

Згідно ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в м. Києві відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року у справі № 826/14005/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 - 239-1 КАС України.

Судді: