Справа № 826/20914/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «К.З.К.»

до

Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві

про

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення – рішення від 12.03.2015р.,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на його протиправність.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, будь-яких пояснень з приводу заявлених позовних вимог до суду не надав.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України дійшов переконання про можливість подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачем на підставі п.п. 78.1.8 статті 78 ПК України проведено перевірку ТОВ «К.З.К.» за результатами якої 14.02.2015р. складено Акт №35/26-57-15-02-50/37916871 Про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за грудень 2014 року (далі по тексту – Акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення п. 200.1, 200.2, 200.3, 200.4 статті 200 ПК України, а саме завищення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за грудень 2014 року в розмірі 136 594грн.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення від 12.03.2015р. протиправним, а, відтак, таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п.п. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України бюджетне відшкодування - це відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктами 200.2, 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України встановлено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України встановлено, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до п.200.6 ст. 200 Податкового кодексу України платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. Платник податку зберігає право на отримання бюджетного відшкодування коштами у майбутніх звітних (податкових) періодах.

Пунктом 200.7 ст. 200 Податкового кодексу України, передбачено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Згідно з п. 200.10 ст. 200 Податкового кодексу України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Відповідно до п. 200.11 ст. 200 Податкового кодекс України встановлено, що за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Пунктом 200.14 ст. 200 Податкового кодексу України передбачено, що якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 січня 2015 року ТОВ «К.З.К.» подано до контролюючого органу звітну податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2014 року.

При цьому, позивачем в рядку 23.1 «Сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку» вказано суму 136 594,00грн., яка згідно з додатком 2 виникла: в листопаді 2013 року – в розмірі 13 337,00грн., в грудні 2013 року – 37 799,00грн., січні 2014 року – 12 226,00грн., лютому 2014 року – 2 382,00грн., березні 2014 року – 8 017,00грн., квітні 2014 року – 31 316,00грн., травні 2014 року – 13 737,00грн., червні 2014 року – 5 361,00грн., липні 2014 року – 8 468,00грн., серпні 2014 року – 2 901,00грн., вересні 2014 року – 1 050,00грн.

Позивачем у додатку 2 до податкової декларації з ПДВ за грудень 2014 року графу 4 не заповнено, суми вказані у графі 3 у повному обсязі перенесено до графи 5.

В Акті перевірки зазначено, що фактично за результатами звірки даних, зазначених у розрахунку бюджетного відшкодування ПДВ за грудень 2014 року, із даними первинних документів, що підтверджують факт оплати платником товарів/послуг загальна сума ПДВ з жовтня 2013 року по серпень 2014 року, сплачена Київській митниці, складає 2 145 500,00грн.

У той же час, відповідач зазначає, що від’ємне значення ПДВ на суму 136 594,00грн. відображено позивачем у рядку 22 податкової декларації з ПДВ за грудень 2014 року, що на його думку свідчить про реалізацію товару по ціні нижчій від митної вартості товару.

Крім того, з наданих позивачем копій податкових декларації з податку на додану вартість за період з жовтня 2013 року по грудень 2014 року вбачається, що останній в р. 19 декларації вказав: листопад 2013 року від’ємне значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту у розмірі 37 799,00грн; грудень 2013 року суму 12 226,00грн.; січень 2014 року суму 2 382,00грн.; лютий 2014 року суму 9 522,00грн.; березень 2014 року – 0грн., в свою чергу позивачем задекларовано позитивне значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту (р. 18 декларації) в розмірі 1 505,00грн.; квітень 2014 року суму 31 316,00грн.; травень 2014 року суму 13 737грн.; червень 2014 року суму 5 361,00грн.; липень 2014 року суму 8 468,00грн.; серпень 2014 року суму 2 901,00грн.; вересень 2014 року суму 11 586грн.

Таким чином, контролюючий орган дійшов висновку, що на порушення п. 200.1, 200.2, 200.3, 200.4 статті 200 ПК України позивачем завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку за грудень 2014 року – 8017грн.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає про те, що неправильне адміністрування податків, а саме: невірне визначення рядка у декларації, несе за собою такі правові наслідки, як застосування положень ст. 163 Кодексу України про адміністративні правопорушення та тягне за собою штраф у розмірі від п’яти до десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Тобто, на думку позивача порушення порядку адміністрування податків, не виключає право суб’єкта господарювання на повернення сум, що підлягають бюджетному відшкодуванню.

Проте, суд не приймає до уваги вказані твердження позивача, у зв’язку з наступним.

Процедура заповнення податкових декларацій з податку на додану вартість визначається Порядком заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 23.09.2014 № 966 (далі по тексту - Порядок № 966)

Відповідно до розділу 5 Порядку 3 № 966 встановлено, що, якщо в результаті розрахунку різниці між сумою податкових зобов'язань і податкового кредиту отримано позитивне значення, то заповнюється рядок 18; якщо в результаті розрахунку значення різниці між сумою податкових зобов'язань і податкового кредиту отримано від'ємне значення, то заповнюється рядок 19.

Сума від'ємного значення поточного звітного (податкового) періоду та від'ємного значення, що підлягає включенню до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 19 + рядок 21), відображається у рядку 22 (п. 4 Розділу 5 Порядку № 966).

Відповідно до п. 1 розділу 6 Порядку № 966 облік сум залишків від’ємного значення, що виникли в звітних (податкових) періодах до 01 лютого 2015 року, здійснюється в (Д2) (додаток 2), результати якого відображаються в розділі IV декларації.

Судом було досліджено зміст поданої позивачем податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 року та додатку № 2 до вказаної декларації та встановлено, що в рядку 23.1 «Сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку» вказано суму 136 594,00грн., яка згідно з додатком 2 виникла: в листопаді 2013 року – в розмірі 13 337,00грн., в грудні 2013 року – 37 799,00грн., січні 2014 року – 12 226,00грн., лютому 2014 року – 2 382,00грн., березні 2014 року – 8 017,00грн., квітні 2014 року – 31 316,00грн., травні 2014 року – 13 737,00грн., червні 2014 року – 5 361,00грн., липні 2014 року – 8 468,00грн., серпні 2014 року – 2 901,00грн., вересні 2014 року – 1 050,00грн.

У той же час, судом були дослідженні податкові декларації з податку на додану вартість за період з жовтня 2013 року по грудень 2014 року, з яких було встановлено, що позивач в р. 19 декларації вказав: листопад 2013 року від’ємне значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту у розмірі 37 799,00грн; грудень 2013 року суму 12 226,00грн.; січень 2014 року суму 2 382,00грн.; лютий 2014 року суму 9 522,00грн.; березень 2014 року – 0грн., в свою чергу позивачем задекларовано позитивне значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту (р. 18 декларації) в розмірі 1 505,00грн.; квітень 2014 року суму 31 316,00грн.; травень 2014 року суму 13 737грн.; червень 2014 року суму 5 361,00грн.; липень 2014 року суму 8 468,00грн.; серпень 2014 року суму 2 901,00грн.; вересень 2014 року суму 11 586грн.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до п. 190.1 статті 190 ПК України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39 1 цього Кодексу.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що залишки ТМЦ, які були імпортовані ТОВ «К.З.К.» за листопад 2013 року – серпень 2014 року на рахунках бухгалтерського обліку не обліковувалася в зв’язку з їх реалізацією покупцям на митній території України.

Від’ємне значення ПДВ за грудень 2014 року на суму 136 594,00грн. відображено позивачем у р. 22 декларації з податку на додану вартість, що свідчить про реалізацію товару по ціні нижчій від митної вартості товару.

Виходячи зі змісту статей 109-113 ПК України, відповідальність платника податків у вигляді застосування штрафних (фінансових) санкцій можлива лише за умови вчинення ним порушень, визначених законами з питань оподаткування.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового Кодексу України передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов’язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від’ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов’язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов’язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов’язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

На підставі викладеного, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «К.З.К.» задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки судове рішення ухвалене на користь суб’єкта владних повноважень, судові витрати, відповідно з частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Товариству з обмеженою відповідальністю «К.З.К.» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України , шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко