Справа № 808/4262/15
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2016-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2016 року Справа № 808/4262/15 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді А.В. Сіпаки,

при секретарі судового засідання І.С. Горбової,

за участі представників сторін

від позивача Войтенко Ю.Г.

від відповідача Міщенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя адміністративну справу

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобізнесгрупп»

до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області

про скасування податкових повідомлень - рішень

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулось до суду з позовом, в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області № 2201 від 05.12.2014 та № 2201 від 05.12.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всі фінансово-господарські операції позивача з постачальниками - ТОВ "Вейлер", ТОВ "Сіндар Тур", ТОВ «Анріон», ТОВ «Вотум Груп», ТОВ «Вітал Тех», ТОВ «Широко» та ТОВ «УПЦ» мають реальних характер, пов'язані з господарською діяльністю та знайшли відображення в податковому обліку. Висновки податкового органу щодо порушень позивачем приписів податкового законодавства зроблені виключно на підставі податкової інформації, отриманої від інших податкових інспекції, щодо указаних контрагентів. Позивач вважає висновки, викладені в акті перевірки такими, що не відповідають діючому податковому законодавству та фактичним обставинам.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі, з підстав зазначених у письмових запереченнях, зокрема зазначає, що відповідно до наявної податкової інформації стосовно контрагентів позивача, згідно із базами даних, не можливо підтвердити взаємовідносини ТОВ "Автобізнесгрупп" із ТОВ "Вейлер", ТОВ "Сіндар Тур", ТОВ «Анріон», ТОВ «Вотум Груп», ТОВ «Вітал Тех», ТОВ «Широко» та ТОВ «УПЦ». У контрагентів позивача відсутні необхідні умови для здійснення господарських операцій, відсутні необхідні основні фонди відповідної групи, кваліфікований технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, вантажні транспортні засоби, всі первинні документи. Такі операції здійснені з метою штучного формування податкового кредиту та мають на меті заниження до сплати сум ПДВ. Під час проведення відповідачем перевірки позивача встановлено юридичну дефектність первинних документів, дії позивача не обумовлені розумним змістом та направлені виключно на мінімізацію податкових зобов'язань. В ході перевірки встановлено, що операції з реалізації товарів, замовлення послуг не мали реального характеру. З урахуванням вищезазначеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, заслухавши думку представника позивача, представника відповідача, проаналізувавши досліджені докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з висновків акту Державної податкової інспекції в Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області від 25.11.2014 року за № 101/08-26-22-10/36576466 "Про результати позвапланової виїзної перевірки ТОВ «Автобізнесгрупп» з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування та сплати до бюджету податку на прибуток підприємства за період 2013 року та податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Вейлер» за період червень 2014 року, липень 2014 року, ТОВ «Анріон» за період липень 2014 року, ТОВ «Вотум Груп» за період квітень 2014 року, ТОВ «Сіндар Тур» за період червень 2014 року, липень 2014 року, ТОВ «Вітал Тех» за період липень 2013 року - липень 2014 року, ТОВ «Широко» за період лютий 2014 року - квітень 2014 року, ТОВ «УПЦ» за період березень 2014 року - липень 2014 року», перевіркою встановлено порушення підприємством:

- п.п. 138.1.1, п. 138.2, п. 138.4, п. 138.8 ст. 138, п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податку на прибуток за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 в сумі 60009 грн.;

- п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 276372 грн.

На підставі вказаного акту відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення, яким ТОВ "Автобізнесгрупп":

- № 2201 - збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 75011,25 грн. (основний платіж - 60009 грн., штрафні (фінансові) санкції - 15002,25 грн.);

- № 2201 - збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 345465 грн. (основний платіж - 276372 грн., штрафні (фінансові) санкції - 69093 грн.).

Суд вважає вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, виходячи з наступного.

Згідно пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілом власником).

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що господарська діяльність це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пункт 138.4 ст. 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України до валових витрат, окрім іншого, не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Аналіз даних правових норм дає підстави зробити висновок, що право у платника податків на формування валових витрат виникає при проведенні реальних господарських операцій, наявності первинних документів, що підтверджують проведення таких операцій.

Згідно акту перевірки ТОВ «Автобізнесгрупп» мав взаємовідносини з ТОВ "Вейлер", ТОВ "Сіндар Тур", ТОВ «Анріон», ТОВ «Вотум Груп», ТОВ «Вітал Тех», ТОВ «Широко» та ТОВ «УПЦ» відповідно до видаткових, податкових накладних. ДПІ в Жовтневому районі м. Запоріжжя від ДПІ в Києво-Святошинському районі м. Києва отримано Акт про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Вітал Тех» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Авист» за період з 01.01.2014 по 31.01.2014 та Акт про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Вітал Тех» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з контрагентами постачальниками та контрагентами покупцями за період з 01.01.2013 по 31.12.2013.

ДПІ в Жовтневому районі м. Запоріжжя від ДПІ в Києво-Святошинському районі м. Києва отримано інформацію щодо неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ «Сіндар Тур» з платниками податків за період з 01.06.2014 по 31.08.2014.

ДПІ в Жовтневому районі м. Запоріжжя від ДПІ в Подільському районі м. Києва отримано Акт про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Вейлер» щодо господарських взаємовідносин із платниками податків за період з 01.05.2014 по 31.08.2014.

ДПІ в Жовтневому районі м. Запоріжжя від ДПІ в Подільському районі м. Києва отримано Акт про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Вотум Груп» щодо господарських взаємовідносин із платниками податків за період з 01.03.2014 по 31.05.2014.

ДПІ в Жовтневому районі м. Запоріжжя від ДПІ в Дніпровському районі м. Києва отримано Акт про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Широко» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків продавцями за період з 01.10.2013 по 30.04.2014 та постачальниками 01.10.2013 по 30.04.2014.

ДПІ в Жовтневому районі м. Запоріжжя від ДПІ в Соломянському районі м. Києва отримано Акт про результати невиїзної документальної перевірки ТОВ «Український центр послуг» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах із постачальниками і покупцями за період з 01.01.2014 по 31.07.2014, у якому зроблено висновок про відсутність об'єктів оподаткування по операціях з придбання та продажу товарів (послуг) у підприємств постачальників і підприємств покупців за період з 01.01.2014 по 31.07.2014 та складено довідку № 2 про не підтвердження місцезнаходження підприємства за адресою.

Таким чином ТОВ "Вейлер", ТОВ "Сіндар Тур", ТОВ «Анріон», ТОВ «Вотум Груп», ТОВ «Вітал Тех», ТОВ «Широко» та ТОВ «УПЦ» не надано жодних пояснень та їх документальне підтвердження на підтвердження даних податкових декларацій та розрахунків по податках та інших обов'язкових платежах до бюджету та державних цільових фондів.

На підтвердження отримання товару ТОВ «Агробізнесгруп» від ТОВ «Вейлер» до суду надано настпуні документи: видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, податкові накладні, договір поставки № 1205/14-01 від 12.05.2014.

На підтвердження отримання товару ТОВ «Агробізнесгруп» від ТОВ «Широко» до суду надано настпуні документи: видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, податкові накладні, договір поставки № 201/14-1 від 20.01.2014.

На підтвердження отримання товару ТОВ «Агробізнесгруп» від ТОВ «Сіндар Тур» до суду надано настпуні документи: видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, податкові накладні, договір поставки № 206/14-1 від 02.06.2014.

На підтвердження надання послуг ТОВ «Агробізнесгруп» від ТОВ «Український центр послуг» до суду надано настпуні документи: акти надання послуг, податкові накладні, договір на транспортно-експедиційні послуги № 2009/1 від 20.09.2013.

На підтвердження отримання послуг ТОВ «Агробізнесгруп» від ТОВ «Анріон» до суду надано настпуні документи: акт здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкова накладна, договір про надання юридичних послуг № 16-06/14-1-Ю та розрахунок вартості наданих юридичних послуг за даним договором.

На підтвердження отримання послуг ТОВ «Агробізнесгрупп» від ТОВ «Вотум Груп» до суду надано настпуні документи: акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкові накладні, договір про надання юридичних послуг № 0301/14-юр від 03.01.2014, договір № 0302/14-ін на інформаційно-технічне обслуговування від 03.02.2014, звіт про обсяг наданих юридичних послуг та звіт про обсяг наданих інформаційно-аналітичних послуг.

Придбана від підприємств-постачальників, зазначених в акті перевірки, продукція в подальшому реалізована наступним підприємствам-покупцям: ТДВ «Донецький завод по ремонту транспортного устаткування», ТОВ «Рекуперація свинцю», ПАТ «НВП «Смілянський електромеханічний завод», ПрАТ «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод», ТОВ «Промліт-1», ТОВ «ННП Алкар», ПП «НПКО «Тата», ПАТ «Запорізький завод зварювальних флюсів та скловиробів», що підтверджується наданими до суду видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, довіреностями ф. № М-2.

Таким чином реальність придбання у контрагентів та понесені позивачем витрати підтверджуються дослідженими судом первинними документами, що свідчить про дотримання ТОВ «Агробізнесгрупп» встановлених вимог податкового законодавства, як підстави для віднесення до складу валових витрат сум витрат, понесених у зв'язку з придбанням товарів, а також для формування податкового кредиту з ПДВ.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені статті 198 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22, пунктом 185.1 статті 185 та пунктом 186.1 статті 186 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України; поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість; платник податків зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, яка є підставою для віднесення вказаної в ній суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України вважається дата здійснення першої з подій:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Підпунктом 198.6 пункту 198 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Отже, наявність належним чином оформлених податкових накладних є підставою для включення до податкового кредиту платника податку сум ПДВ.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до пунктів 201.6 та 201.8 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Реєстрація особи платником податку на додану вартість діє до дати її анулювання, яка відбувається у випадках, передбачених пунктом 184.1 статті 184 Податкового кодексу України.

Таким чином, виходячи із приписів вищевказаних норм Податкового кодексу України, податкова накладна є документом, який підтверджує фактичну сплату покупцем податку на додану вартість у ціні товару, та надає право на формування податкового кредиту платника податків-покупця. І лише придбання товарів (послуг, робіт), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності платника податку, відсутність податкової накладної та складання податкової накладної особою, що не зареєстрована як платник ПДВ, позбавляють платника податку права на включення до податкового кредиту сплачених (нарахованих) сум податків у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг). вартість яких відноситься до складу валових витрат.

Перевіркою не зафіксований факт наявності в податкових накладних недоліків, що свідчить про їх неналежність як первинного документу, або порушення порядку їх видачі.

Відповідно до положень Податкового кодексу України, сума податку на додану вартість, що включена до ціни товару, є податковим зобов'язанням продавця товару, і саме продавець товару несе обов'язок по сплаті цього податку до бюджету.

Окрім того, відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, у зв'язку з чим посилання податкового органу про несплату податкових зобов'язань постачальниками товарів по ланцюгу постачання, як на підставу для визначення позивачу податкових зобов'язань, не є обґрунтованими.

Нормативними актами України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

При придбанні товару покупець зобов'язаний лише сплатити відповідну суму податку на додану вартість продавцю в ціні товару, який зобов'язаний внести цю суму податку на додану вартість до бюджету і у випадку невиконання свого обов'язку понести за це відповідальність.

Оскільки контрагент позивача на час укладання угод та складання податкових накладних мали свідоцтво платника податку на додану вартість, дані податкові накладні оплачені позивачем, що не спростовується в акті перевірки, позивачем в ціні придбаних у цих контрагентів послуг (товарів) по податковим накладним було сплачено ПДВ, тому позивач правомірно відносив сплачений ним в ціні товару ПДВ до свого податкового кредиту.

Таким чином, зазначені обставини не можуть бути підставами для позбавлення позивача права на формування податкового кредиту.

Слід зазначити, що що чинним законодавством України на одну із сторін цивільно-правової угоди покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов'язку здійснення контролю за дотриманням постачальниками вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь які неправомірні дії будь-кого із постачальників або через відсутність висновків зустрічних перевірок таких постачальників.

Із зазначених підстав суд приходить до висновку про безпідставне визначення податковим органом податкових зобов'язань з податку на прибуток.

Пунктом 14.1.36 Податкового кодексу України, передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, яких відбувається формах, здійснених для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталі (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником.

Відповідно до пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України до складу витрат, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються витрати операційної діяльності та інші витрати.

Витрати операційної діяльності включають собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Витрати, що формують собівартість виготовленої продукції (робіт, послуг), складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

- прямих матеріальних витрат;

- прямих витрат на оплату праці;

- амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

- загальновиробничих витрат, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів бухгалтерського обліку;

- вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

- інших прямих витрат.

Згідно з підпунктом 138.8.1 пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, які створюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкту витрат.

Відповідно до пункту 137.1 статті 137 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, визнаються витратами того звітного періоду, в якому відбувся перехід права власності на товар покупцеві.

При цьому, пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Таким чином, за правилами Податкового кодексу України підставою для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

Як встановлено судом, матеріальні цінності, що придбавалися, призначалися для використання ТОВ «Агробізнесгрупп» в оподатковуваних операціях власної господарської діяльності (тобто його подальшої реалізації покупцям) підтверджується сукупністю наданих позивачем та досліджених судом первинних документів, здійснення господарських операцій документально відображено у бухгалтерському і податковому обліку, що також підтверджено актом перевірки, та спростовує висновки податкового органу про допущенні порушення податкового законодавства.

Таким чином, доводи, якими податковий орган мотивував правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішення не є переконливими.

Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на акти про неможливість проведення зустрічних звірок, оскільки зустрічна звірка не є перевіркою, за її наслідками не може бути прийняте податкове повідомлення-рішення про визначення грошових зобов'язань. Матеріали, отримані на запит про проведення зустрічної звірки, та довідка/акт, складена за результатами зустрічної звірки, є податковою інформацією, яка може бути використана ДПІ для висновків під час проведення планових чи позапланових перевірок, що здійснюються за наявності обставин та підстав для їх проведення, визначених ст.ст.75, 77 та 78 ПКУ.

Зазначені обставини свідчать про дотримання ТОВ «Агробізнесгрупп» вимог податкового законодавства, як підстави для віднесення до складу валових витрат сум витрат, понесених на придбання товарів та для формування податкового кредиту.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Крім того, відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України" (заява №803/02) визначено, що у разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Також, рішеннями Європейського Суду від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України" та від 22 січня 2009 року "Булвес" АД проти Болгарії, які згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, вказано на те, що коли Держави-члени Конвенції володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення № 2201 від 05.12.2014 та № 2201 від 05.12.2014 прийняті протиправно, у зв'язку з чим позовні вимоги про їх скасування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158-163, 186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №2201 від 05.12.2014 та № 2201 від 05.12.2014, прийняті Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області.

3. Стягнути з Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобізнесгрупп» витрати на сплату судового збору у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.В. Сіпака