Справа № 803/3978/15
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2016-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року Справа № 803/3978/15

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання - Шаблій Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання незаконним та скасування наказу та поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі - ГУ Національної поліції у Волинській області) про визнання незаконним та скасування наказу від 5 листопада 2015 року № 322 о/с «По особовому складу» в частині звільнення, поновлення на посаді інспектора патрульної служби взводу № 2 роти патрульної служби Луцького міського відділу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неправомірно наказом від 5 листопада 2015 року № 322 о/с «По особовому складу» звільнив позивача у запас Збройних Сил (із постановкою на військовий облік), чим порушив вимоги статтей 49-2 та 184 Кодексу законів про працю України. Крім того, зазначає, що запис про звільнення у трудовій книжці не відповідає вимогам пунктів 2.3, 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58), а саме, не вказано причину звільнення із посиланням на відповідну статтю, пункт Закону.

У зв'язку із наведеним просить визнати незаконним та скасувати наказ від 5 листопада 2015 року № 322 о/с «По особовому складу» в частині звільнення та поновити її на посаді інспектора патрульної служби взводу № 2 роти патрульної служби Луцького міського відділу.

Ухвалою суду від 20 січня 2016 року залучено до участі у справі як відповідача Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (далі - УМВС України у Волинській області).

Представник відповідача - ГУ Національної поліції у Волинській області в поданих суду письмових запереченнях проти адміністративного позову від 14 січня 2016 року № 53/26/01/2016 пред'явлені позовні вимоги не визнала, мотивуючи тим, що відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», з дня опублікування Закону України «Про Національну поліцію» всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ, вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Вказані в цьому пункті особи можуть бути звільненні зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. Вважає, що звільнення ОСОБА_1 було проведене у відповідності до вимог чинного законодавства. З наведених підстав просила в задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач в судове засідання не прибула, подавши 25 січня 2016 року клопотання про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідачів 25 січня 2016 року подала клопотання про розгляд справи без її участі. Підтримала доводи, наведені у запереченнях, просила в задоволені позову відмовити.

У відповідності до статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України справу вирішено у відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позов частково з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 (відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 20 листопада 2015 року змінила прізвище на ОСОБА_1) наказом УМВС України у Волинській області від 19 березня 2012 року № 280 о/с була прийнята на службу в органи внутрішніх справ та наказом УМВС України у Волинській області від 14 червня 2013 року № 171 о/с призначена інспектором патрульної служби взводу № 2 роти патрульної служби Луцького міського відділу.

Відповідно до листка непрацездатності серії АГФ № 095713, виданого 19 жовтня 2015 року КЗ «Луцький клінічний пологовий будинок», ОСОБА_1 звільнено від роботи на сто двадцять шість днів, з 19 жовтня 2015 року по 22 лютого 2016 року, у зв'язку із вагітністю і пологами.

Наказом УМВС України у Волинській області від 5 листопада 2015 року № 322 о/с «По особовому складу», згідно із пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з 6 листопада 2015 року у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 «з» (через скорочення штатів) сержанта міліції ОСОБА_1 - інспектора патрульної служби взводу № 2 роти патрульної служби Луцького міського відділу.

Підставою для звільнення позивача став Закон України «Про Національну поліцію», який набув чинності 7 листопада 2015 року та подання начальника Луцького МВ УМВС України у Волинській області.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції за переліком згідно з додатком 1; ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ за переліком згідно з додатком 2.

Згідно із додатками 1, 2 до зазначеної постанови утворено Головне управління Національної поліції у Волинській області та ліквідовано Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області.

2 липня 2015 року прийнято Закон України «Про Національну поліцію». Даний Закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, в тому числі звільнення, регулюється спеціальним законодавством, зокрема, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114).

Пунктом 10 Положення № 114 визначено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Відповідно до частини першої 47 Закону України «Про Національну поліцію», призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Згідно із пунктом 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Проте, механізму скорочення атестованих працівників органів внутрішніх справ спеціальним законодавством не передбачено. У зв'язку з цим, відповідно до статті 8 Цивільного кодексу України, при скороченні атестованих працівників органів внутрішніх справ у частині, яка не врегульована спеціальним законодавством, слід застосовувати аналогію закону, тобто використовувати правові акти, що регулюють подібні за змістом відносини (аналогія закону).

Дана позиція відповідає вимогам рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року № 8-рп/202 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або посадових осіб), відповідно до якого, при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов'язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначено основні трудові права працівників.

Враховуючи, що спеціальним Законом не визначено строк попередження працівників органів внутрішніх справ про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів, суд вважає, що працівники відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України повинні бути попереджені про майбутнє звільнення не пізніше ніж за два місяці.

Крім того, відповідно до пункту 17 Положення № 114 вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Оскільки Закон України «Про Національну поліцію» не містить положень щодо гарантій вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, тощо, в даному випадку до спірних правовідносин застосовуються конституційні принципи і загальні засади права.

Гарантії для даної категорії осіб передбачені Кодексом законів про працю України, зокрема, згідно із частиною третьою статті 184 Кодексу законів про працю України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що УМВС України у Волинській області були порушені права позивача в частині звільнення її зі служби в органах внутрішніх справ всупереч вимогам статті 49-2 та частини третьої статті 184 Кодексу законів про працю України.

За таких обставин наказ УМВС України у Волинській області від 5 листопада 2015 року № 322 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, є протиправним і підлягає скасуванню.

Разом з тим, оскільки на час звернення позивача з даним позовом до суду УМВС України у Волинській області не ліквідовано суд вважає пред'явлення позивачем вимог до ГУ Національної поліції у Волинській області передчасним, а тому позов в цій частині до задоволення не підлягає.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірності звільнення позивача з органів внутрішніх справ, тому, виходячи із наданих статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України повноважень, адміністративний позов підлягає до задоволення в частині визнання протиправним та скасування наказу від 5 листопада 2015 року за №322 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 з займаної посади та поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора патрульної служби взводу № 2 роти патрульної служби Луцького міського відділу, в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже, постанову суду в частині поновлення позивача на посаді слід звернути до негайного виконання.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 128, 162, 163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про Національну поліцію», Кодексу законів про працю України, Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області від 5 листопада 2015 року за №322 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 з займаної посади.

Поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора патрульної служби взводу № 2 роти патрульної служби Луцького міського відділу з 6 листопада 2015 року.

Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді підлягає до негайного виконання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.Я. Ксензюк

Постанова в повному обсязі складена 29 січня 2016 року.