Справа № 815/6056/15
Суддя: Свида Л. І.
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6056/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

судді - Бутенко А.В.

судді - Андрухіва В.В.

при секретарі судового засідання - Селезньовій А.В.

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_3 (по довіреності)

представника відповідача - Кучіна В.В. (по довіреності)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання прийняти рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення від 07.09.2015 року № 616-15 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов'язання прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позивач та його представник адміністративний позов підтримали, на заявлених вимогах наполягали, оскільки, рішення про відмову у визнанні позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту прийнято неправомірно, не обґрунтовано, без врахування об'єктивних побоювань позивача, у разі повернення до країни походження, стати жертвою переслідувань через релігійні ознаки та політичні переконання, враховуючи те, що він сповідує християнство.

Представник відповідача проти задоволення позовів заперечував з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов (аркуші справи 16-22), оскільки, позивач прибув на територію України легально з метою здобуття освіти, за даними по країні походження в Єгипті сповідують християнство до 15% населення країни, переслідування позивача в країні походження через релігійні переконання не підтверджується належними доказами. Щодо переслідування позивача радикальною ісламською організацією «Брати мусульмани», вона визнана в країні терористичною, її діяльність заборонена, щодо дискримінації з політичних поглядів, позивач виїхав на територію України в 2009 році та не приймав участь у подіях під час зміни влади в країні походження.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 є громадянином Єгипту, уродженцем м. Старий Каїр, Шаркія, за національністю вважає себе індусом, за віросповіданням - християнином, рідна мова-англійська, вільно володіє арабською та російською мовами. За сімейним станом неодружений. Позивач має незакінчену вищу освіту, повну середню освіту здобув на Батьківщині в період 1995-2007 років. Протягом 2008 -2009 років позивач працював журналістом в газеті «Аль-Еклім», паралельно був членом Національно-демократичної партії Єгипту та навчався на факультеті журналістики у м. Каїр. В 2009 році позивач виїхав на територію України з метою здобуття вищої освіти авіарейсом м. Каїр (Єгипет) - м. Москва (РФ) - м. Київ (Україна) на підставі національного паспорту та одноразової візи типу НОМЕР_1. Державний кордон України перетнув 28.12.2009 року легально. Протягом 2009-2010 років позивач проходив навчання на підготовчому відділенні Полтавського національно-технічного університету, після закінчення навчання вступив на основний курс Севастопольського університету ядерної енергетики, де провчився один рік та був відрахований через втрату паспортного документу. На території м. Каїр (Єгипет) залишилися проживати його батько, матір, два брата та сестра. Інформація щодо переслідування родини позивача відсутня.

Наказом №32 першого заступника начальника ГУДМС України в Одеській області від 22 квітня 2013 року, у відповідності до ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», прийнято рішення здійснити оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця або додаткового захисту громадянину Єгипту ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, особова справа № 2013OD0106 (аркуш справи 58).

Наказом №47 першого заступника начальника ГУДМС України в Одеській області від 21 червня 2013 року, у відповідності до ч. 8 ст. 9 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», продовжено строк розгляду заяви для вирішення питання щодо надання статусу біженця або додаткового захисту громадянину Єгипту ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, особова справа № 2013OD0106 (аркуш справи 68).

За результатами розгляду особової справи № 2013OD0106 громадянина Єгипту ОСОБА_1, 24 квітня 2015 року Управлінням у справах біженців ГУДМС України в Одеській області, на підставі абз. 4 п. 1 ст. 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», складений висновок про відмову позивачу у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (аркуші справи 90-100).

Рішенням Державної міграційної служби України №616-15 від 07 вересня 2015 року ОСОБА_1 було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені п.1, п.13 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону відсутні (аркуш справи 28).

Позивач отримав повідомлення Управління у справах біженців ГУ ДМС України в Одеській області за № 403 від 23.09.2015 року про відмову у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту 05 жовтня 2015 року (аркуш справи 27), не погодився із прийнятим рішенням та оскаржив його до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до п. 4, п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», додатковий захист - форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок загрози життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини.

Згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Необхідність доказування наявності умов для надання статусу біженця знаходить своє підтвердження у міжнародно-правових документах. Згідно з п. 195 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців (згідно з Конвенцією про статус біженців 1951 року та Протоколом щодо статусу біженців 1967 року), у кожному окремому випадку всі необхідні факти повинні бути надані в першу чергу самим заявником, і тільки після цього особа, уповноважена здійснювати процедуру надання статусу біженця (перевіряючий), повинна оцінити всі твердження і достовірність переконань заявника.

Виходячи із змісту Конвенції про статус біженців 1951 року та ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», поняття «біженець» включає чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути наданий статус біженця. До таких підстав відносяться: знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства - за межами країни свого колишнього місця проживання; неможливість або побоювання користуватись захистом країни походження; наявність цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; побоювання стати жертвою переслідувань повинно бути пов'язано з причинами, які вказані в Конвенції про статус біженців 1951 року, а саме: расова належність, релігія, національність (громадянство), належність до певної соціальної групи, політичні погляди.

При цьому «побоювання стати жертвою переслідувань» складається із суб'єктивної та об'єктивної сторін. Суб'єктивна сторона полягає у наявності в особи «побоювання». «Побоювання» є оціночним судженням, яке свідчить про психологічну оцінку особою ситуації, що склалася навколо неї. Саме під впливом цієї суб'єктивної оцінки особа вирішила покинути країну і стала біженцем.

Об'єктивна сторона пов'язана з наявністю обґрунтованого побоювання переслідування і означає наявність фактичних доказів того, що ці побоювання є реальними. Факти обґрунтованості побоювань переслідування (загальна інформація по країні походження біженця) можуть отримуватись від біженця, та незалежно від нього - з різних достовірних джерел інформації, наприклад, з публікацій у засобах масової інформації, з повідомлень національних чи міжнародних неурядових правозахисних організацій, із звітів Міністерства закордонних справ тощо.

Крім того, Директива Ради Європейського Союзу «Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або як осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту» від 27.04.2004 № 8043/04 містить наступні фактори, які повинні досліджуватися з наведеного вище питання: реальна спроба обґрунтувати заяву; надання усіх важливих фактів, що були в розпорядженні заявника та обґрунтування неможливості надання інших доказів; зрозумілість, правдоподібність та несуперечливість тверджень заявника; заявник подав свою заяву про міжнародний захист якомога раніше; встановлено, що заявник заслуговує на довіру.

Таким чином, особа, яка звертається із заявою про надання, їй статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту має довести, що її побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань є обґрунтованими, або її життю, безпеці чи свободі в країні походження загрожує небезпека і вона не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

З матеріалів особової справи та пояснень наданих в судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 вбачається, що він прибув на територію України легально в 2009 році на підставі національного паспорту та одноразової візи типу НОМЕР_1 з метою навчання, не мав жодних перешкод із перетином кордону країни походження, під час перебування позивача в країні походження, він здобув середню освіту у школі, вступив до університету, працював журналістом, оформив документи для виїзду на навчання за кордоном, тобто, доказів та обґрунтованих пояснень, які б свідчили про переслідування позивача за ознаками віросповідання, належності до певної соціальної групи або політичних переконань, до суду не надано.

Щодо тверджень позивача про загрозу його життю та здоров'ю через християнське віросповідання суд не приймає їх до уваги, оскільки за інформацією по країні походження на території Єгипту християнство сповідують до 15% населення країни та послідовники християнської віри обіймають державні посади в країні. Конституцією Єгипту гарантується свобода віросповідання.

Твердження позивача про те, що у разі його повернення на Батьківщину його можуть переслідувати представники радикальної ісламістської організації «Брати мусульмани» не відповідає дійсності, оскільки, зазначена організація офіційно визнана владою Єгипту терористичною в 2013 році, її діяльність була заборонена, а лідера було ув'язнено, що вбачається з інформації по країні походження: Єгипетський суд на засіданні 23 вересня 2013 року наклав заборону на будь-яку діяльність ісламістської організації «Брати-мусульмани». Крім цього, суддя заборонив роботу усіх структур і організацій, заснованих або які перебувають в управлінні «Братів-мусульман», включаючи некомерційні. Раніше єгипетський суд заморозив активи лідерів руху, а також припинив роботу телеканалів, запідозрених в лояльності ісламістам (http://lenta.ru/news/2013/09/23/brotherhood); 24 грудня 2013 року Прем'єр-міністр Єгипту Хазем аль- Беблави оголосив рух «Брати-мусульмани» терористичною організацією, з посиланням на заяву прес-служби глави уряду (http://lenta.ru/news/2013/12/24/declared); Лідер ОСОБА_8 був арештований в ніч на вівторок. (http://www.salzburg.com/nachrichten/welt/politik/sn/artikel/chef-der-muslimbrueder-in-aegypten-yerhaflet-71175/).

Переслідування позивача через його політичну діяльність малоймовірно, оскільки політична партія, в роботі якої позивач, за його словами, брав участь в 2006-2007 році ліквідована в 2011 році, позивач під час зміни влади в країні перебував на території України, що виключає будь-яку його політичну активність в цих подіях, на сьогодні правління нового президента країни характеризується розвитком Єгипту та покращенням умов життя, на території Єгипту проживають родичі позивача, які не зазнають будь-яких переслідувань з боку офіційної влади країни.

Також, суд звертає вагу на те, що позивач приїхав на території України на навчання за студентською візою і тільки більше ніж через 2 роки після цього звернувся до міграційних органів з заявою про надання статусу біженця з метою легалізації свого перебування в Україні.

Враховуючи відсутність обґрунтованих прикладів та обставин, які свідчать про переслідування позивача, або його родичів за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, загрозу життю, безпеці чи свободі, тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження, тощо, суд вважає рішення відповідача про відмову у наданні позивачу статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту обґрунтованим, законним та таким, що не підлягає скасуванню.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення від 07.09.2015 року № 616-15, яким позивачу було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, є законним та обґрунтованим, а тому у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 69-71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення від 07.09.2015 року № 616-15 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов'язання прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у порядку ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга на постанову подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія надсилається до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано колегією суддів 27.01.2016 року.

Головуючий суддя - Л.І. Свида

Судді - А.В.Бутенко

- В.В.Андрухів

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення від 07.09.2015 року № 616-15 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов'язання прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - відмовити повністю.

27 січня 2016 року.