Справа № 810/434/15
Суддя: Прокопенко О.Б.
Дата ухвалення: 2016-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючогоПрокопенка О.Б.,
суддів:Волкова О.Ф., Гриціва М.І., Кривенди О.В., Кривенка В.В., Маринченка В.Л., Панталієнка П.В., Терлецького О.О.,
при секретарі судового засідання Ключник А.Ю.,

за участю представників:

позивача - товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Фінєст» (далі - Товариство) - Поліщук О.В., Млечка І.В.,

відповідача - Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області (далі - Інспекція) - Петричук І.М., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства до Інспекції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року Товариство звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Інспекції від 4 вересня 2014 року № (далі - Рішення).

На обґрунтування позову зазначило, що висновки Інспекції про порушення вимог податкового законодавства є необґрунтованими, оскільки Товариство відповідно до вимог чинного законодавства і на підставі належним чином оформлених первинно-бухгалтерських документів та податкових накладних сформувало податковий кредит, проте податковий орган дійшов помилкового висновку про нікчемність укладених між позивачем та його контрагентами угод і неправомірно нарахував грошові зобов'язання по податку на додану вартість (далі - ПДВ). Позивач вказав, що у Товариства наявні всі первинні документи, які підтверджують реальність господарських операцій, тому рішення податкового органу є незаконним, оскільки при його прийнятті відповідач неправильно встановив факти та застосував норми закону.

Суд установив, що 28 лютого 2014 року Товариство зареєстровано як юридична особа Броварським міськрайонним управлінням юстиції Київської області. Товариство перебуває на обліку в Інспекції як платник податків, а також зареєстроване як платник ПДВ.

Інспекція провела документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Вірій» і ТОВ «Барбо» за квітень 2014 року, за результатами якої склала акт від 19 серпня 2014 року № 492/10-06-22-04/39117631, яким зафіксувала порушення Товариством:

- пунктів 198.1 -198.3 , 198.6 статті 198 , пунктів 201.1 -201.4 , 201.10 статті -201 Податкового кодексу України (далі ПК), у результаті чого занижено ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету за квітень 2014 року;

- пункту 201.7 статті 201 ПК, підпункту 1.2 пункту 1, підпунктів 2.2, 2.13-2.16 пункту 2 та підпункту 3.2 пункту 3 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704; далі - Положення).

На підставі висновків вказаного акта відповідач прийняв Рішення, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ та застосовано штрафні санкції.

Київський окружний адміністративний суд постановою від 18 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 9 квітня 2015 року, позов задовольнив: визнав протиправним та скасував Рішення.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 30 червня 2015 року рішення судів попередніх інстанцій залишив без змін.

У заяві про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), Інспекція просить скасувати постановлені у справі рішення судів та ухвалити нове, яким у задоволенні позову Товариства відмовити.

На обґрунтування заяви додало копію рішення Вищого адміністративного суду України від 30 вересня 2014 року (справа № К/800/20920/14), яке, на думку заявника, підтверджує неоднакове застосування касаційним судом одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме: пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПК та підпункту 1.2 пункту 1, підпунктів 2.2, 2.13-2.16 пункту 2, підпункту 3.2 пункту 3 Положення.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що підстав для задоволення заяви немає.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 237 КАС судові рішення в адміністративних справах можуть бути переглянуті Верховним Судом України з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Так, у справі, що розглядається, суд касаційної інстанції, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій, погодився з їхнім висновком про протиправність податкового повідомлення-рішення виходячи з того, що господарські операції позивача з його контрагентами здійснювалися в межах звичайної господарської діяльності підприємств, а тому вони є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, які містять усі обов'язкові реквізити та розкривають зміст та обсяг господарських операцій.

Натомість у наданій для порівняння ухвалі від 30 вересня 2014 року Вищий адміністративний суд України погодився з висновками судів попередніх інстанцій про правомірність прийнятих податковим органом податкових повідомлень-рішень виходячи з того, що суд установив відсутність доказів виконання взятих на себе зобов'язань за умовами договору, дані податкового обліку не підтверджені первинними документами, у зв'язку з чим податковий орган дійшов обґрунтованого висновку про протиправне формування платником податків валових витрат та податкового кредиту по господарських операціях.

Аналіз наведених судових рішень дає підстави вважати, що Вищий адміністративний суд України ухвалив їх за різних фактичних обставин справ, установлених судами, у зв'язку з чим не можна дійти висновку про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка правильності встановлення яких не належить до компетенції Верховного Суду України.

Відповідно до частини першої статті 244 КАС Верховий Суд України відмовляє в задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися.

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.Б. Прокопенко
Судді: О.Ф. Волков В.Л. Маринченко
М.І. Гриців П.В. Панталієнко
О.В. Кривенда О.О. Терлецький
В.В. Кривенко