Справа № 825/82/16
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2016-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2016 року Чернігів Справа № 825/82/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Кашпур О.В.,

при секретарі - Пархомчук Д.А.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Матвієнко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства ''Дельта Банк'' Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 11.01.2016 року звернулась до суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ ''Дельта Банк'' Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і просить визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. щодо не включення ОСОБА_3 до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо виплати ОСОБА_3 відшкодування в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб АТ «Дельта Банк» з ринку, але не більш суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладом, встановленого на дату прийняття такого рішення за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу (депозиту) № 001-24510-250215 від 25.02.2015 року, укладеного між АТ «Дельта банк» і ОСОБА_3

Свої вимоги мотивує тим, що він звертався до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. щодо включення до реєстру вкладників у ПАТ «Дельта Банк» та отримання коштів в межах гарантованої суми. Проте, відповідач листом № 882/2136 від 23.09.2015 року повідомив про нікчемність договору від 25.02.2015 року № 001-24510-250215 згідно до п.7 ч.З ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому не зазначив, які саме умови договору надають позивачу переваги або пільги, прямо не встановлені законодавством чи внутрішніми документами банку. Позивач вважає, що правових підстав для встановлення нікчемності договору банківського вкладу (депозиту) №001- 24510-250215 від 25.02.2015 року немає. Між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського рахунку відповідно до закону і встановлених на той час ринкових умов та внутрішніх правил банку, які були доступні будь- якому клієнту ПАТ «Дельта Банк». Укладений між позивачем та AT «Дельта Банк» договір вкладу є типовим продуктом банку і не містить жодних індивідуальних умов, пільг або переваг. Визнавши договір вкладу нікчемним на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону, Уповноважена особа Фонду Кадиров В. В. не зазначив, які саме умови даного договору надають переваги або пільги ОСОБА_3, прямо не встановлені законодавством чи внутрішніми документами банку та не вказав які це пільги і переваги і в чому вони полягають тощо. Той факт, що умови договору вкладу є типовими і не надають жодних пільг чи переваг позивачу, свідчить про відсутність правових підстав для визнання договору вкладу нікчемним на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону.

Крім цього, позивач зазначає, що договір укладено до запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк». Будь-якої спеціальної процедури задоволення вимог кредиторів на момент його укладання не існувало. Позивач не був обізнаний на момент укладення договору про неплатоспроможність банку. Відповідачами не наведено вимог чинного законодавства, які було порушено позивачем у зв'язку з укладенням договору банківського рахунку. Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» містить імперативну вимогу відшкодувати за рахунок Фонду кошти владнику за його вкладом, а отже за умови недоведеності протиправних дій позивача щодо укладення з банком договору депозитного вкладу, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зобов'язана внести ОСОБА_3 до переліку осіб, що мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду та надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію про позивача, як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування за вкладом. Враховуючи наведене, позивач вважає, що його позовні вимоги є обґрунтованими.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просиві в їх задоволенні відмовити, зазначив, що відповідач діяв у відповідності до норм та в порядку встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме вживалися дії щодо перевірки правочинів, укладених банком на факт їх нікчемності, за результатами якої було повідомлено позивача відповідним листом про нікчемність правочину, здійснювалось формування переліку вкладників, яким кошти підлягають відшкодуванню, та здійснювалися інші дії покладені законом на Уповноважену особу, а отже зазначені позивачем обставини щодо невнесення відомостей про позивача до реєстру вкладників не є результатом бездіяльності Уповноваженої особи, а є результатом вчинення дій спрямованих на перевірку правочинів та встановлення обставин, які впливають на рішення щодо включення осіб до переліку вкладників, які мають право отримати відшкодування (компенсацію) за рахунок Фонду гарантування вкладів. Що стосується вимоги щодо покладення на Уповноважену особу надати до Фонду додаткову інформацію про позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, то відповідач вважає, що дана вимога не підлягає до задоволення на підставі наступного правова підстава нікчемності договору - п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Обставини, що свідчать про нікчемність укладеного правочину є те, що 25.02.2015 року між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 був укладений договір банківського вкладу № 001-24510-250215 з відкриттям депозитного рахунку, а також одночасно 25.02.2015 року між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_5, ОСОБА_6 були укладені договори банківського вкладу з відкриттям депозитних рахунків - кошти на які надійшли безготівковим внутрібанківським переводом, шляхом так званого «дроблення» великого депозиту іншого клієнта банку, а саме фізичної особи - гр. ОСОБА_7 Відповідач вважає, що зазначені операції не передбачали фактичного переміщення «реальних» грошових коштів. Договором банківського вкладу (депозиту) не передбачено перерахування коштів на поточний рахунок, відкритий на ім'я позивача з поточного рахунку іншої фізичної особи, а навпаки пунктом 1.8. договору передбачено, що зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або готівкою через касу банку в день укладення сторонами цього договору. Крім того, зазначена операція з перерахування грошових коштів з рахунку фізичної особи ОСОБА_7 суперечить п. 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у АТ «Дельта Банк», що є обов'язковими до застосування сторонами (умова договору), зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи не допускається. Тобто, фактично кошти на рахунок позивача були внесені третьою особою, шляхом безготівкового перерахування, що є порушенням приписів нормативно-правових актів Національного банку України, а сама операція є незаконною та такою, що порушує не тільки приписи законодавства , а також суперечить договірним умовам. Отже, договір банківського вкладу укладено між сторонами з порушенням публічного порядку його укладення. Що стосується посилання на додаткову угоду № 1 від 25.02.2015 року долученою позивачем до матеріалів справи, то позивач не довів, що дана додаткова угода має публічний характер, а навпаки носить виключно індивідуальний характер та свідчить про надання банком Позивачу переваг, прямо не встановлених для нього законодавством чи внутрішніми документами банку та підпадає під критерії п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, відповідач наполягає на тому, що на сьогодні є чинним наказ, яким визнано нікчемними всі транзакцїї та правочини, в тому числі і договір банківського вкладу, що укладений між банком та позивачем, а отже і відсутні підстави для надання інформації до Фонду з метою включення позивача до переліку вкладників, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами, оскільки фактично вкладу у позивача немає, так як наказом Уповноваженої особи Фонду застосовано наслідки нікчемності правочину. Отже, оскільки спірний договір та внесення коштів на рахунок визнано нікчемним, то позивач не має вкладу у банку та не є вкладником банку, і як наслідок грошові кошти, про які зазначено в адміністративному позові не підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а отже відсутні і підстави для зобов'язання відповідача включити позивача до повного переліку вкладників. Враховуючи наведене, відповідач вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за необґрунтованістю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 25.02.2015 року між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 був укладений договір банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая" у гривнях № 001-24510-250215 (а.с. 12). Відповідно до умов договору банком відкрито ОСОБА_3. вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1, на який згідно платіжного доручення № 46420547 від 25.02.2015 року перераховано 125000,00 грн. з поточного рахунку ОСОБА_7 (а.с. 14).

Відповідно до умво додаткової угоди № 1 від 25.02.2015 року сторони домовились викласти пункт 1.8 статті 1 договору в наступній редакції: «Зарахування Вкладу на Рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку Вкладника, відкритого в Банку, або шляхом перерахування з відкритого в Банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу Банку в день укладення Сторонами цього Договору. Виключно для цілей цього Договору Сторнои домовились, що умови п. 5.11 Правил до відносин, що виникають на підставі до цього Договору, не застосовуються.

У разі, якщо в день укладання Сторонами цього договору не буде здійснено зарахування/перерахування коштів, що становлять суму Вкладу на Рахунок, цей Договір вважається таким, що не був укладений.» (а.с. 13).

Листом від 23.09.2015 за № 8821/2136 ОСОБА_3 було повідомлено, що договір банківського вкладу (депозиту) позивача № 001-24510-250215 від 25.02.2015 року є нікчемним з підстав, встановлених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". У зв'язку з цим, відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (а.с. 17).

Позивач 20.10.2015 року звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ ''Дельта Банк'' Кадирова В.В. з кредиторською вимогою, в якій просив визнати його кредитором АТ «Дельта Банк» за заборгованістю, що виникла за всіма договорами, укладеними між ним та АТ «Дельта Банк», та за іншими видами заборгованості, у сумі всіх належним йому коштів (а.с. 15).

Також, ОСОБА_3 звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою, в якій просив виплатити йому гарантовану суму відшкодування за вкладом, розміщеним у банку АТ «Дельта Банк» (а.с. 16).

Постановою Правління Національного банку України від 30 жовтня 2015 року № 692/БТ «Про віднесення АТ "Дельта Банк" до категорії проблемних» банк було віднесено до категорії проблемних на строк до 180 днів та з метою стабілізації діяльності Банку та відновлення його фінансового становища було запроваджено певну низку обмежень та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 за № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича.

Рішеннями виконавчої дирекції Фонду № 71 від 08.04.2015 та № 147 від 03.08.2015 строк здійснення тимчасової адміністрації було запроваджено на шість місяців та продовжено по 02.10.2015 включно.

02.10.2015 Постановою Національного банку України № 664 відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Дельта Банк" з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно (рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 328 від 02.10.2015).

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до частини третьої статті 12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: 1) визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду; 2) визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; 3) визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; 3-1) призначає працівників, до повноважень яких належить проведення моніторингу стану дотримання банком вимог порядку формування та ведення баз даних про вкладників, проведення банком банківських операцій, у тому числі збір інформації та копій документів, необхідних для підготовки проекту плану врегулювання, забезпечення проведення оцінки активів банку в порядку, встановленому Фондом (у тому числі заборгованості за кредитами перед банком, наявності та вартості забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами, заборгованості за цінними паперами, що є у власності банку, вимог банку до клієнта за списаною безнадійною заборгованістю та наявності і вартості забезпечення виконання зобов'язань за такою заборгованістю тощо); 4) приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 5) затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів; 6) приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов'язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду; 7) встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб; 8) встановлює додаткові вимоги до порядку розкриття банками інформації для вкладників про умови надання банківських послуг із залучення вкладів.

Частиною першою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Згідно з ч. 5 ст. 27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого Уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно із п.п. 2-6 Розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 09.08.2012 N 14 фонд призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом. Інформація про вкладника в Переліку має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування.

Судом встановлено, що Уповноваженою особою Фонду створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ "Дельта Банк".

Під час перевірки робочою комісією встановлено, що кошти на рахунок, відкритий на ім'я позивача, надходили внаслідок так званого "дроблення" рахунку іншого клієнта, на якому була розміщена сума коштів, розмір якої становив не більше 200 000 грн., тобто позивач не вносив готівки до каси, операції виконувались за домовленістю вкладника, який подрібнював свій вклад, з працівниками банку.

Робоча комісія прийшла до висновку про те, що вказані дії відбувались з метою отримати кошти не від банку і не за рахунок банку, який в той момент вже не міг виконувати свої зобов'язання перед вкладниками щодо повернення належних їм коштів, а отримати кошти від Фонду, тобто за рахунок державних коштів. За таких обставин, витрати Фонду значно збільшуються без будь яких законних на те підстав.

За результатами роботи вказаної комісії, 15.09.2015 складено протокол засідання комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ "Дельта Банк", призначеної наказом Уповноваженої особи № 408 від 29.05.2015, яким запропоновано Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» визнати нікчемними правочини (договори) вкладів (депозитів), перелік яких наведено в додатку № 1, який є невід'ємною частиною Протоколу (а.с. 49-53).

Уповноваженою особою Фонду наказом від 16.09.2015 № 813 визнано нікчемними правочини (договори) згідно з переліком, зокрема і договір № 001-24510-250215 від 25.02.2015 року, укладений з ОСОБА_3 (а.с. 54-56) .

Відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Суд не знаходить підстав вважати правочин, укладений ОСОБА_3 та ПАТ "Дельта Банк" нікчемним, оскільки договір вкладу № 001-24510-250215 від 25.02.2015 року був укладений до винесення Правлінням Національного банку України постанови № 150 від 02.03.2015 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», тобто позивач не був обізнаний на момент укладення договору про неплатоспроможність банку, а договір вкладу укладений позивачем з банком за формою є стандартним, який пропонувався до укладення невизначеному колу осіб, умови розміщення такого вкладу були публічно оголошені.

Відповідачем не було надано суду доказів того, що ОСОБА_3 укладено договір № 001-24510-250215 від 25.02.2015 року з метою порушення публічного порядку та незаконного заволодіння державними коштами, тобто не надано суду належних доказів нікчемності такого договору. Посилання відповідача на те, що кошти перераховані на вкладний рахунок ОСОБА_3 з вкладного рахунку ОСОБА_7, з метою отримання таких коштів останнім позачергово за рахунок коштів держави в межах суми, передбаченої ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не підкріплені належними доказами існування такого наміру.

Відповідачами не наведено вимог чинного законодавства, які було порушено позивачем у зв'язку із цим, при цьому суд враховує, що відповідно до положень статті 1062 Цивільного кодексу України на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом. Кошти, помилково зараховані на рахунок вкладника, підлягають поверненню відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України.

Таким чином, на момент укладення договору вкладу між позивачем та банком, банк не було визнано неплатоспроможним, позивачем дотримано вимоги цивільного законодавства щодо можливості перерахування на вкладний рахунок коштів від інших осіб, та договором № 001-24510-250215 від 25.02.2015 року, з урахування додаткової угоди до нього № 1 від 25.02.2015 року така можливість не була заборонена, тобто дії позивача були вчинені в межах норм та правил, встановлених законодавством та договором.

Відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували недобросовісність позивача та його обізнаність щодо можливих неправомірних дій особи, на яку вказує відповідач.

Щодо посилань представника відповідачів на те, що банку відповідно до постанови Національного банку України від 30.10.2014 № 692/БТ було заборонено здійснювати проведення будь-яких операцій за чинними договорами, що призводять до збільшення гарантованої суми відшкодування з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, суд зазначає, що позивач не знав та не зобов'язаний був знати про таку заборону при укладенні ним відповідного договору.

Так, законодавством України закріплений принцип індивідуальної відповідальності, тому ОСОБА_3 не може нести відповідальність за дії працівників фінансової установи.

Отже, обставини щодо наявності визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" підстав нікчемності правочину, не знайшли свого підтвердження, відповідач належних та допустимих доказів щодо цього не надали.

Суд вважає, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» містить імперативну вимогу відшкодувати за рахунок Фонду кошти владнику за його вкладом, а отже за умови недоведеності протиправних дій позивача щодо укладення з банком договору депозитного вкладу, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зобов'язана внести ОСОБА_3 до переліку осіб, що мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду та надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію про позивача, як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування за вкладом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене, суд вважає, що бездіяльність відповідача щодо не включення ОСОБА_3 до переліку вкладників які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є протиправною, оскільки позивач має право бути включеним до такого переліку, а тому Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ ''Дельта Банк'' Кадиров В.В. зобов'язаний надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію про позивача як вкладника банку. Таким чином позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не включення його до переліку вкладників та зобов'язання надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію про нього як вкладника підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ ''Дельта Банк'' Кадирова Владислава Володимировича щодо не включення ОСОБА_3 до переліку вкладників АТ ''Дельта Банк'', які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ ''Дельта Банк'' Кадирова Владислава Володимировича надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо виплати ОСОБА_3, відшкодування в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб АТ «Дельта Банк» з ринку, але не більш суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладом, встановленого на дату прийняття такого рішення за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу (депозиту) № 001-24510-250215 від 25.02.2015 року, укладеного між АТ «Дельта банк» і ОСОБА_3.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя О.В. Кашпур