Справа № 826/25417/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 січня 2016 року № 826/25417/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Скляренка Олексія Миколайовича про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві (надалі - Управління державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві, відповідач 1), державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Скляренка Олексія Миколайовича (надалі - державний реєстратор Скляренко О.М., відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Скляренка О.М. від 07.07.2015р. №22656864 про відмову у державній реєстрації права власності за позивачем на житловий будинок АДРЕСА_1; зобов'язання Управління державної реєстрації ГУЮ у м. Києві повторно розглянути заяву позивача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), подану позивачем 17.04.2015р. за реєстраційним номером №11047984.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що висновок відповідача 2 щодо смочинного будівництва спростовується наявними доказами, подані позивачем документи підтверджують виникнення та перехід речових прав на нерухоме майно, які були видані, посвідчені і зареєстровані уповноваженими органами відповідно до діючого на той час законодавства і нормативно-правових актів, та з додержанням чинних на той час норм і правил.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях та зазначив суду, що оскаржуване рішення прийняте у відповідності до норм чинного законодавства.

Зокрема, відповідач зазначив, що державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, в той час як подані позивачем документи не відповідали вимогам закону, оскільки при їх перевірці встановлено самовільне будівництво, що є перешкодою для здійснення державної реєстрації права власності, оскільки, відповідно до норм Закону якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

У судовому засіданні сторони подали клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, судом встановлено наступне.

Позивач звернувся до Управління державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві із заявою від 17.04.2015р. про державну реєстрацію права власності на житловий будинок із надвірними господарськими (присадибними) спорудами, розташованими по АДРЕСА_1.

До вказаної заяви додано наступні документи: рішення виконавчого комітету Московської районної ради м. Києва від 13.04.1981 року №188/6 про надання дозволу батьку позивача ОСОБА_3 на проведення капітального ремонту будинку АДРЕСА_1; лист Житлового управління виконавчого комітету Московської районної ради м. Києва від 20.12.1981 року №2-1385 про надання дозволу ОСОБА_3 на будівництво типового гаража на території садиби по АДРЕСА_1, належній на праві власності; свідоцтво про право на спадщину по закону, видане 22.08.1995 року про прийняття спадкоємцем (матір'ю заявника) ОСОБА_4 спадкового нерухомого майна по АДРЕСА_1, м. Київ після смерті її чоловіка ОСОБА_3; свідоцтво про право власності, видане 22.08.1995р. матері позивача ОСОБА_4 про те, що їй належить право власності на 1/2 частку в спільному майні, набутого подружжям за час шлюбу, видавник: Друга київська державна нотаріальна контора; заповіт ОСОБА_4, свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 20.07.2015 року на ім'я спадкоємця ОСОБА_1, державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.100 га., серія НОМЕР_1, виданий 09.12.2005 року на ім'я позивача на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.07.2005р. №3-1274 (ВВС №598950) з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1, видавник: Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); технічний паспорт на житловий будинок по АДРЕСА_1, виготовлений 27.05.2005 року КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації».

За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів, на підставі ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 20 та 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р. №868, державним реєстром Скляренком О. М. прийнято рішення від 07.07.2015р. №22656864 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Вказане рішення вмотивовано тим, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Зокрема, перевіркою документів встановлено самовільне будівництво, в той час, як відповідно до п. 2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення виходячи з наступного.

Згідно з нормативним приписом статті 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Законом, що регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004р. № 1952-IV.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

До повноважень органу державної реєстрації прав належить, зокрема: проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації; забезпечення ведення Державного реєстру прав; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України (пункти 1, 2 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державний реєстратор, зокрема:

встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону;

приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав;

відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи;

веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна;

у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень;

під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки;

здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 17.10.2013р. № 868 (надалі - Порядок № 868).

Пунктом 1 Порядку № 868 передбачено, що цей порядок визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно пункту 6 Порядку № 868. документи, що подаються для проведенню державної реєстрації, повинні відповідати вимогам, що встановлені законом, Порядком та іншими нормативно-правовими актами.

Зокрема, згідно ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію, в установленому законодавством порядку.

Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 19.03.2013р. №95, індивідуальний (садибний) житловий будинок - це будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, поверховість якої не повинна перевищувати чотирьох поверхів, призначена для постійного у ній проживання та яка складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень.

Таким чином, допоміжні (нежитлові) приміщення та споруди є складовими домоволодіння, право власності на частку в якому було заявлено позивачем.

Згідно пункту 11 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001р. № 27, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2000р. за № 582/5773, у разі виявлення змін щодо складу, технічного стану, власників будинків тощо, суб'єкти господарювання вносять до інвентаризаційних документів відповідні виправлення та доповнення. При наявності змін технічний паспорт змінюється на новий з позначкою про це в старому технічному паспорті, який залишається у замовника.

Як вбачається з матеріалів справи, державним реєстратором при перевірці документів, наданих позивачем для проведення державної реєстрації права власності встановлено наявність самовільного будівництва, яке не прийнято в експлуатацію у встановленому законодавством порядку.

Зокрема, в свідоцтві про право на спадщину за заповітом вказано що спадкове майно складається з житлового дерев'яного будинку, обкладеного цеглою, зазначений під літ. «А», житловою площею - 30.30 кв.м., та наступні господарські будівлі та споруди: сарай під літ. А, погріб під літ. Г, вбиральня під літ. Е, а в технічному паспорті додатково вказані ще літ. А (прибудова), літ В (Гараж) і літ. Д(сарай). В технічних характеристиках об'єкту нерухомого майна зазначено самовільно зведену площу, а саме 19 кв.м., стоїть печатка самовільного будівництва.

Відтак, з матеріалів справи вбачається, що в технічному паспорті була відсутня позначка щодо змін (введення об'єкту в експлуатацію), проте наявна відмітка про самочинне будівництво, що свідчить про те, що даний об'єкт не введено в експлуатацію.

Частиною 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено виключний перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, а саме, у державній реєстрації може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Згідно з частини 4 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Аналогічна норма міститься й у пункті 28 Порядку №868, який передбачає, що державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

В даному випадку, підставою для прийняття рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за слугувало те, що у ході розгляду заяви встановлено, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, оскількизгідно статті 5 вищезазначеного Закону державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Окрім того, позовні вимоги про зобов'язання відповідача 1 повторно розглянути заяву не підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що рішення державного реєстратора прийнято у відповідності до законодавства.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідачем 2 доведено правомірність оскаржуваного рішення.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодування судового збору позивачу не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко