Справа № 804/2482/15
Суддя: Борисенко Павло Олександрович
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 листопада 2015 р. Справа № 804/2482/15
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Борисенко П.О., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська про скасування рішення, визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Квартирно - експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про скасування рішення № 534 від 02.02.2015 року Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська та визнати рішення таким, що порушує статтю 47 Конституції України, Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» та накази Міністра оборони України № 1 від 03.01.1993 року, наказу № 569 від 15.09.2011 року та права громадянки ОСОБА_1 на приватизацію займаного нею житла; визнання протиправною бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, як органу приватизації, яка виразилась у не виконанні Конституції України, нормативно-правових актів (наказів Міністра оборони України № 569 від 15.09.2011 року, № 1 від 03.01.1993 року) та розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.12.2014 року вх.3011 про передачу у приватну власність квартири АДРЕСА_1 що займає ОСОБА_1 на підставі ордеру № 872 від 04.11.1987 року на території відкритого військового містечка (селища міського типу), згідно нормативно-правових актів та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яке затверджено наказом МЖКГ № 396 від 16.12.2009 року, що діють на моменту ухвалення рішення; зобов'язання Квартирно - експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, як орган приватизації, прийняти рішення по заяві ОСОБА_1 та вжити заходів щодо приватизації квартири, яка використовується нею та членами її сім'ї на умовах найму на території відкритого військового містечка (селища міського типу), згідно нормативно-правових актів та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яке затверджено наказом МЖКГ № 396 від 16.12.2009 року, що діють на моменту ухвалення рішення, за адресою: АДРЕСА_1
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач, керуючись ст. ст. 40, 47 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 6 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Наказом Міністра оборони України №1 від 03.01.1993 р, Наказом Міністра оборони України №569 від 15.09.2011 року «Про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальних громад», звернувся з заявою до Гвардійської КЕЧ району Дніпропетровської області, що є уповноваженим органом з приватизації в с.м.т. Черкаське та с.м.т. Гвардійське, про передачу в приватну власність квартири, яку він займає на підставі ордеру № 872 від 01.11.1987 року, проте зазначена заява залишена не розглянутою в строк визначений законодавством. Крім того, рішення, яке було прийнято за наслідком розгляду заяви є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв'язку з чим позивач звернувся із даним позовом до суду.
Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, позивач надіслав суду клопотання про розгляд справи без участі його представника.
Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на надані суду письмові заперечення у яких зазначено, згідно з п. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації квартири розташовані на територіях закритих військових поселень. Начальником Генерального штабу Головнокомандувачем Збройних Сил України генерал-полковником ОСОБА_3 в серпні 2013 року був затверджений перелік закритих військових містечок, які мають у своєму складі житловий фонд. В даний перелік ввійшли смт. Черкаське та смт. Гвардійське. До того, у примітках до цього переліку зазначено, що житловий фонд зазначених військових містечок не підлягає передачі органам місцевого самоврядування та приватизації. З огляду на зазначене, відповідач просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.
У відповідності до ч. 4 ст.122, ч.6 ст. 128 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 03.12.2014 року ОСОБА_1 звернулася до начальника органу приватизації Гвардійської КЕЧ району Дніпропетровської області ОСОБА_4 із заявою вх. № 3011 про передачу в приватну власність квартиру, яку вона займає на підставі ордера № 872 від 04.11.1987 року.
Листом № 3710 від 08.12.2015 року відповідач повідомив ОСОБА_1, що згідно листа Головного квартирно - експлуатаційного управління Збройних сил України № 303/22/1/950 від 05.09.2013 року житловий фонд в смт. Черкаському Новомосковського району Дніпропетровської області не переданий до комунальної власності, військове містечко смт. Черкаське включено до числа «закритих», квартири в яких не підлягають приватизації, у зв'язку з чим, оформити передачу квартири в приватну власність неможливо.
Пізніше, рішенням начальника КЕВ м. Дніпропетровська від 02.02.2015 року № 534 відмовлено ОСОБА_1 в оформленні передачі в приватну власність квартири АДРЕСА_1. Підставою відмови в оформленні передачі у приватну власність квартири є належність військового містечка, в якому мешкає позивач, до закритих військових містечок, які не підпадають під приватизацію житлового фонду відповідно до Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України».
Суд вважає, що в даному випадку відповідач діяв протиправно, порушуючи при цьому норми права, з огляду на наступне.
Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Вищевказаний Закон передбачає порядок набуття права власності на житло громадянами України, які користуються державним житловим фондом на законних підставах, з обмеженням на приватизацію, визначеним п. 2 ст. 2 цього Закону.
Згідно із ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.
Як встановлено ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.
Відповідно до ст. 8 вказаного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.
Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.
Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).
Згідно з ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.
З огляду на вищевказані норми права, вбачається, що орган приватизації зобов'язаний не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина прийняти рішення про передачу у власність або про відмову у передачі квартири у власність.
Судом встановлено, що у строк, визначений законодавством, відповідач рішення про передачу або про відмову у передачі позивачу квартири у власність не виніс, чим порушив вимоги вищевказаних правових норм.
При цьому, суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що оскільки, квартира, в якій проживає позивач, знаходиться на території закритого військового поселення, вона не може бути об'єктом приватизації, оскільки вказані обставини не звільняють відповідача від обов'язку розглянути заяву позивача у порядку, визначеному Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та прийняти за результатами її розгляду відповідне рішення.
Також, статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» визначено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв'язку тощо.
Пунктом 4 наказу Міністра оборони України від 03.01.1993 року № 1 «Про приватизацію житлового фонду військовослужбовцями та іншими особами, які проживають у будинках Міністерства оборони України» передбачено, що обов'язки органів, які здійснюють приватизацію житлового фонду Міністерства оборони України, покладені на квартирно-експлуатаційні частини районів, на обліку яких перебувають квартири (будинки).
З урахуванням зазначених вимог законодавства, право особи на передачу у приватну власність житла органами приватизації може бути обмежено тільки на підставах, встановлених законом.
Як зазначено вище, частиною 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначений перелік об'єктів нерухомого майна, які не підлягають приватизації, в якому, зокрема, зазначено квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень.
Оскільки в законодавстві України відсутнє правове визначення терміну «Закрите військове поселення», обґрунтування відповідачем рішення про відмову в оформленні передачі в приватну власність позивачу квартири фактом знаходження житла в закритому військовому містечку є безпідставним та таким, що не відповідає ч. 2 ст. 2, ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».
На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, як органу приватизації, яка виразилась у не виконанні Конституції України, нормативно-правових актів (наказів Міністра оборони України № 569 від 15.09.2011 року, № 1 від 03.01.1993 року) та розглянути заяву ОСОБА_5 від 03.12.2014 року вх.3011 та скасування рішення № 534 від 02.02.2015 року Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська.
Щодо позовних вимог про зобов'язання Квартирно - експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, як орган приватизації, прийняти рішення по заяві ОСОБА_5 та вжити заходів щодо приватизації квартири, суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.
З урахуванням вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» здійснення дій щодо приватизації житла є виключною компетенцією органу приватизації, яким в межах даних правовідносин є КЕВ м. Дніпропетровська, тому зобов'язання відповідача вжити достатніх та належних заходів щодо приватизації квартири не узгоджується з компетенцією суду. Прийнявши таке рішення, суд б перебрав на себе повноваження відповідача, що є неприпустимим, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 122,128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Скасувати рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська № 534 від 02.02.2015 року.
Визнати протиправною бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська щодо нерозгляду заяви ОСОБА_5 від 03.12.2014 року вх. № 3011 про передачу у приватну власність квартири АДРЕСА_1 що займає ОСОБА_5 на підставі ордеру № 872 від 04.11.1987 року.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 КАС України.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 04.11.2015р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді П.О.Борисенко П.О.Борисенко І.В.Калита