Справа № 826/22468/15
Суддя: Нагорянський С.І.
Дата ухвалення: 2016-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 січня 2016 року № 826/22468/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Нагорянського С.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Києві
провизнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Києві, в якому просив:

- визнати бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Києві, що полягає у ненаданні відповіді на запит ОСОБА_1 від 09 вересня 2015 року протиправною;

- зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Києві надати відповідь на запит ОСОБА_1 від 09 вересня 2015 року.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що 09 вересня 2015 року ним особисто у приймальні громадян Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Києві було подано письмовий запит на інформацію, однак станом на день звернення до суду з позовом, відповіді на його запит він не отримав, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 вересня 2015 року відкрито провадження у справі.

Позивач під час судового розгляду справи позов підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача в ході розгляду справи проти позову заперечував з огляду на обставини, викладені у письмових поясненнях.

20 жовтня 2015 року суд ухвалив продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що 09 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Києві із запитом на інформацію, в якому просив повідомити «чи уповноважена ваша установа повідомляти громадянина України у 5-денний термін про те, що його звернення направлено на розгляд до іншої особи або установи».

Вищевказаний запит зареєстрований в Головному управління Міністерства внутрішніх справ України в Києві 09 вересня 2015 року.

Не отримавши від відповідача відповіді на його заяву, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про існування підстав для часткового задоволення позову, з наступних підстав.

Згідно ст.ст. 32, 34 Конституції України, кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, врегульовано Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі Закон 2939-VI).

Так, згідно статті 1 Закону 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Тобто, за змістом наведеної статті можна виділити такі ознаки публічної інформації:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

Відповідно до ст. 12 Закону № 2939-VI, суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:1) запитувачі інформації-фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Згідно ст. 13 вищевказаного Закону 2939-VI до розпорядників інформації, зокрема, віднесено суб'єктів владних повноважень, до яких відносяться: органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Відповідно до ст. 5 Закону № 2939-VI, доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 19 Закону № 2939-VI передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Відповідно до статті 20 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.

Предметом розгляду даної адміністративної справи є встановлення протиправної бездіяльності Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Києві, що полягає у ненаданні відповіді на запит ОСОБА_1 від 09 вересня 2015 року.

Після відкриття провадження у справі відповідач надав суду копію відповіді на запит ОСОБА_1, від 15 вересня 2015 року № 59/136-із, якою позивача було повідомлено, що за дорученням керівництва Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Києві його інформаційний запит від 06 вересня 2015 року був зареєстрований в Шевченківському РУ за вхідним № 136-із від 10 вересня 2015 року та розглянутий.

Як пояснив відповідач, 09 вересня 2015 року у Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Києві за вхідним № П-504-із було зареєстровано запит позивача. Цього ж дня, згідно резолюції керівництва Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Києві виконання цього запиту було доручено Шевченківському районному управлінню, яке 10 вересня 2015 року передано на виконання до вказаного районного управління. За результатами розгляду інформаційного запиту ОСОБА_1 Шевченківським районним управлінням підготовлено лист, який 15 вересня 2015 року за вих. 59/136-із був надісланий засобами поштового зв'язку на адресу позивача.

Судом встановлено, що згідно резолюції заступника начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Києві Осипенко Р.І. про проведення перевірки вказаних у заяві обставин та вжиття відповідних заходів реагування, термін надання відповіді на запит позивача визначений - 14 вересня 2015 року.

Як заявлено відповідачем, в Журналі обліку вихідної кореспонденції Шевченківського РУ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Києві, зареєстровано лист-відповідь направлений на адресу ОСОБА_1 15 вересня 2015 року, що підтверджено копію витягу з вказаного журналу, де під порядковим номером 43 вказано «гр. ОСОБА_1 59/П-5380».

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на вказані копії документів, як на підтвердження того, що датою відправки листа є саме дата його реєстрації як вихідного документа, оскільки положеннями п.5.7. Інструкції № 9гн «Про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України» чітко вказано, що закінченням строку розгляду та вирішення звернень вважається дата направлення письмової відповіді.

Реєстр відправки вихідної кореспонденції є внутрішнім документом підприємства, організації, установи і не підтверджує дати фактичного надсилання відповіді за результатами розгляду звернення громадянина.

Крім того, дату з якої починається відлік терміну на надання відповіді, відповідач обчислює з 09.09.2015 року, відповідно граничною датою надання відповіді позивачу за його зверненням, у відповідності з приписом ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» є 14.09.2015 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем з порушенням встановленого Законом України «Про доступ до публічної інформації» п'ятиденного строку розглянуто запит ОСОБА_1 на інформацію.

Оскільки в межах даної справи судом встановлено, що відповідь на запит позивача була надана, а зміст вказаної відповіді позивачем не оскаржується, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Києві надати відповідь на запит ОСОБА_1. від 09 вересня 2015 року.

В контексті наведеного суд зазначає, що частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 69-71, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, що полягає у ненаданні відповіді на запит ОСОБА_1 від 09 вересня 2015 року у встановлений Законом України "Про доступ до публічної інформації" строк.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя С.І. Нагорянський