Справа № 163/2402/13-а (2а/163/52/13)
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року м. Київ К/800/6368/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого: судді Чалого С.Я.

Суддів: Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

секретар

судового засідання Зубенко Д.В.

за участю представників сторін:

позивача - Токменко В.В., Усович О.І.

відповідача - не з'явився

третьої особи - не з'явився

розглянувши в порядку касаційного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за касаційного скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Техно-Сервіс Плюс" на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2014 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Вірго-Україна" ЛТД до Рівненської сільської ради Любомльського району Волинської області третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю "Техно Сервіс Плюс" про визнання неправомірним та скасування рішення,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю "Вірго-Україна" ЛТД (далі - позивач) звернулося до суду із адміністративним позовом до Рівненської сільської ради Любомльського району Волинської області, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю "Техно Сервіс Плюс" про визнання неправомірним та скасування рішення від 17 липня 2013 року №20/3 «Про скасування рішення виконавчого комітету Рівненської сільської ради №56 від 30 жовтня 2012 року «Про оформлення права власності на малий комплекс обслуговування автотранспорту ТОВ «Вірго-Україна».

Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 15 жовтня 2013 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове про задоволення позовних вимог ТОВ "Вірго-Україна" ЛТД.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ТОВ "Техно Сервіс Плюс" звернулося з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, а постанову суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та підтверджується наявними у справі матеріалами, 14.09.2012 року рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Техно-сервіс плюс» вирішено виділити учаснику ТОВ "Вірго-Україна" ЛТД частину майна підприємства - автозаправний комплекс, що розташований по вул. Прикордонників, 7-А в с.Старовойтове Любомльського району Волинської області, з усім закріпленим за ним майном, загальною вартістю 5 757 670,00 грн. та частину зобов'язань підприємства - кредиторську заборгованість перед ТОВ "Вірго-Україна" ЛТД на загальну суму 5 757 670,00 грн.

На виконання зазначеного рішення загальних зборів, 15.09.2012 року між ТОВ «Техно-сервіс плюс» та ТОВ "Вірго-Україна" ЛТД було складено та підписано акт прийому-передачі, згідно якого ТОВ «Техно-сервіс плюс» передало, а ТОВ "Вірго-Україна" ЛТД прийняло у власність вказаний комплекс.

Рішенням виконавчого комітету Рівненської сільської ради за №56 від 30.10.2012 року «Про оформлення права власності на малий комплекс обслуговування автотранспорту ТОВ "Вірго-Україна" ЛТД вирішено оформити право власності на вказаний комплекс.

Факт реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно за позивачем підтверджується повідомленням комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» від 10.10.2013 року №3570, з якого слідує, що право власності на малий комплекс обслуговування автотранспорту за вище вказаною адресою, зареєстровано 23.11.2012 року за ТОВ "Вірго-Україна" ЛТД на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Рівненської сільської ради 12.11.2012 року.

Однак, в подальшому, за результатами розгляду подання прокуратури, рішенням Рівненської сільської ради від 17.07.2013 року №20/3 було скасовано рішення виконавчого комітету Рівненської сільської ради №56 від 30.10.2012 року.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено достатніх правових підстав, за наявності яких спірним рішенням відповідача допущено порушення прав ТОВ "Вірго-Україна" ЛТД.

Натомість скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд вказав, що відповідач не наділений повноваженнями скасовувати свої попередні рішення.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду апеляційної інстанції та вбачає за доцільне зазначити про таке.

Так, частиною 1 статті 144 Конституції України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

У формі рішень рада приймає нормативні та інші акти, що регламентовано частиною 1 статті 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні".

Органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти.

До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Поряд з цим, Пунктом 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

У пункті 5 рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 зазначено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Таким чином, відповідач не наділений повноваженнями скасовувати свої попередні рішення, яке в даному випадку є ненормативним індивідуальним правовим актом одноразового застосування та яке вичерпало свою дію фактом його виконання.

За таких обставин суд вважає, що оскаржуване рішення сільради порушує права позивача, як власника нерухомого майна, постановлено в порушення вимог діючого законодавства України та підлягає скасуванню.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції вірно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається. Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Відповідно до ст. 224 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Керуючись статтею 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Техно-Сервіс Плюс" залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: