Справа № 815/6767/15
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6767/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд колегією у складі головуючого судді Бойко О.Я., суддів Левчук О.А., Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Суворовського районного суду м. Одеси, Державної судової адміністрації України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовом в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

- визнати протиправною відмову Суворовського районного суду м. Одеси, оформлену листом 21.10.2015 року № 27227, щодо здійснення нарахування та виплати, ОСОБА_1, вихідної допомоги у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою на день досягнення 65-ти річного віку і реалізованого права на відставку судді згідно з п.9 ч.5 ст.126 Конституції України та ст.109 Закон України «Про судоустрій і статус суддів»;

- зобов'язати Державну судову адміністрацію України виділити (направити) Суворовському районному суду м. Одеси відповідні кошти на виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою на день досягнення 65-ти річного віку і реалізованого права на відставку судді.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

Постановою Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року № 59-VІІІ ОСОБА_1 було звільнено з посади судді Суворовського районного суду м. Одеси у відставку.

Відповідно до вищезазначеної постанови Верховної Ради України, наказом голови Суворовського районного суду м. Одеси №1 - о/с від 14 січня 2015 року позивача було звільнено з посади судді Суворовського районного суду м. Одеси та відраховано зі штату цього суду.

Однак, в даному наказі було відсутнє посилання про здійснення позивачеві нарахування та виплату вихідної допомоги у розміри 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою, як це передбачено ст.136 Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» у редакції чинній станом на день досягнення позивачем 65-ти річного віку та на час реалізації ним права на відставку (надалі- Закон № 2453-VІ).

Звернення позивача до голови Суворовського районного суду м. Одеси (а.с.10-11) з проханням нарахувати та виплатити вихідну допомогу у передбаченому Законом розмірі, залишилося без задоволення.

В подальшому позивач звернувся з аналогічною заявою до голови Державної судової адміністрації України, але у своїй відповіді від 17.11ю2015 року за № Ж1350-15 1411/15 відповідач зазначив що вимоги позивача є необґрунтованими та у їх задоволенні відмовив.

Позивач вважає, що вище вказана відмова у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги у зв'язку з відставкою є неправомірною.

Свої заперечення, які за своїм обґрунтуванням є аналогічними, відповідачі аргументували наступними доводами.

Постанова про звільнення з посади судді Журіка В.Ф. у зв'язку з виходом у відставку прийнята Верховною Радою України 25.12.2014 року.

На час прийняття цієї постанови стаття 136 Закону № 2453-VІ, що передбачала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, втратила свою чинність згідно з Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року №1166-VІІ.

Тобто на момент виходу позивача у відставку чинне законодавство не передбачено право судді у відставці на отримання зазначеної допомоги.

Позивач у судове засідання призначене на 21.01.2016 року не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином та своєчасно, 04.01.2016 року до суду надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження (а.с.100).

Представник відповідача Суворовського районного суду м. Одеси у судове засідання призначене на 21.01.2016 року не з'явився, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином та своєчасно, 29.12.2015 року до суду надав заперечення на адміністративний позов, де зазначив розглядати справу за його відсутністю (а.с.102).

Представник Державної судової адміністрації України був присутнім у судовому засіданні та не заперечував проти розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог частини 6 статті 128 КАС України, якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, зважаючи на надану з боку позивача заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження та надану заяву представника відповідача заяви про розгляд справи за його відсутності, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, а також відсутність перешкод для розгляду справи за відсутності учасників процесу, суд відповідно до положень частини 6 статті 128 КАС України розглянув справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

19 червня 1977 року позивач був обраний суддею Біляївського районного суду в Одеській області, в подальшому 07 квітня 1990 року був обраний народним суддею Суворовського районного суду м. Одеси, а 20 березня 1998 року призначений на посаду голови цього суду.

23 жовтня 2013 року позивач, маючи необхідний для відставки судді стаж роботи, встановлений Законом № 2453-VІ (у редакції чинній станом на день досягнення позивачем 65-ти річного віку) звернувся із заявою про відставку.

26.11.2013 року Вища Рада Юстиції прийняла рішення № 1281/0/13-13 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Суворовського районного суду м. Одеси згідно з поданням заяви про відставку», яким вирішено внести подання до Верховної Ради України.

25 грудня 2014 року Верховна Рада України прийняла постанову № 59-VІІІ «Про звільнення суддів», якою відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України у зв'язку з поданням заяви про відставку, звільнено ОСОБА_1 з посади судді Суворовського районного суду м. Одеси.

Відповідно до зазначеної вище постанови Верховної Ради України, голова Суворовського районного суду м. Одеси своїм наказом №1 - о/с від 14 січня 2015 року звільнив позивача з посади судді Суворовського районного суду м. Одеси та відрахував його із штату цього суду.

Однак, в даному наказі було відсутнє посилання на здійснення позивачеві нарахування та виплати вихідної допомоги у розміри 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою, як це передбачає стаття 136 Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» у редакції чинній станом на день досягнення позивачем 65-ти річного віку та на час реалізації права на відставку (надалі -Закон 2453-VІ).

Звернення позивача до голови Суворовського районного суду м. Одеси (а.с.10-11) з проханням нарахувати та виплатити вихідну допомогу у передбаченому Законом розмірі, залишилося без задоволення.

В подальшому позивач звернувся з аналогічною заявою до голови Державної судової адміністрації України.

17.11.2015 року відповідач, Державна судова адміністрація України, у своїй письмовій відповіді № Ж1350-15 1411/15 відмовив у нарахуванні і виплаті вихідної допомоги та зазначив, що така вимога позивача є необґрунтованою.

Суд не погоджується з позицією відповідачів та вважає відмову у нарахуванні і виплаті вихідної допомоги у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою на день досягнення позивачем 65-ти річного віку протиправною.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі норми права.

Відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення його з посади за власним бажанням.

В частині 1 статті 109 Закону № 2453 вказано: «Суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву на відставку».

Згідно з частиною 1 статті 139 Закону №2453 (в редакції чинній на момент виникнення права на відставку у позивача): «Судді, який вийшов у відставку, виплачується, вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою».

В статті 31 Закону України «Про Вищу раду юстиції» зазначено, що у разі звернення судді з заявою про звільнення з посади за власним бажанням Вища рада юстиції вносить подання про звільнення судді з посади до органу, який його призначив або обрав, після попереднього з'ясування дійсного волевиявлення судді, чи не має місце сторонній вплив на нього або примус.

Відповідно до частини 3 статті 109 Закону №2453 протягом одного місяця з дня надходження заяви Вища рада юстиції вносить до Верховної Ради України подання про звільнення судді з посади.

З урахуванням вимог, зазначених вище статей Закону №2453, позивач подав заяву про відставку 23 жовтня 2013 року. Вища рада юстиції розглянула дану заяву та винесла 26.11.2013 року рішення №1281/0/15-13 щодо внесення подання до Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді Суворовського районного суду м. Одеси.

В даному випадку суд звертає увагу на те, що у позивача виникло право на відставку під час дії норми Закону № 2453, що передбачала право на отримання позивачем вихідної допомоги. Так само реалізація права позивача на відставку, яка здійснювалося шляхом подання позивачем заяви до Вищої ради юстиції з подальшим направленням подання про звільнення до Верховної Ради України, мали місце до набрання чинності Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» № 1166-VІІ від 27 березня 2014 року, яким із Закону №2453 було виключено статтю 136, що гарантувало виплату вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку.

25 грудня 2014 року Верховна Рада України своєю постановою № 59-VІІІ звільнила позивача з посади судді Суворовського районного суду м. Одеси. Тобто питання про звільнення позивача з посади судді у відставку вирішувалося Верховною Радою України протягом тривалого періоду часу (рік і два місяці).

З огляду на зазначені обставини справи, суд вважає, що довго тривалість вирішення Верховною Радою України питання щодо звільнення позивача не залежала від його волі, а тому даний факт не може впливати на вирішення питання про нарахування та виплату позивачу вихідної допомоги за законодавством, чинним на час подання ним заяви про відставку та здійснення відповідних дій щодо реалізації цього права.

Варто також зазначити, що за наявності судді відповідного стажу роботи Верховна Рада України повноважна перевіряти лише справжність волевиявлення судді, водночас відмовити в задоволенні заяви про відставку з інших підстав вона не правомочна.

Крім того, суд звертає увагу на приписи статті 22 Конституції України. Зокрема, відповідно до частини третьої цієї статті: «При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод».

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 03.06.2013 року № 1-2/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України окремих положень статті 2, абз.2 п.2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») зазначив, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення ним правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання, і така незалежність судді забезпечується,зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюється на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці.

Також в даному рішенні Конституційний Суд України вказав, що законодавець, маючи дискреційні повноваження щодо визначення умов, порядку та розміру матеріального забезпечення, повинен враховувати, що не може запроваджуватися правове регулювання, за якого особа, реалізуючи одне конституційне право, позбавляються можливості реалізувати інше право (гарантію). Зокрема, суддя після виходу на пенсію або у відставку, використовуючи конституційне право на працю, визначене статтею 43 Основного Закону України, не може бути при цьому позбавлений гарантії незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального та соціального забезпечення.

Враховуючи, що суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання суддів та також гарантії недоторканості та соціального захисту, як і до виходу у відставку, скасування при виході у відставку гарантованої виплати вихідної допомоги у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією України та іншими законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 145 Закону № 2453 Державна судова адміністрація України виконує функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України та Державної судової адміністрації України.

Таким чином, Державна судова адміністрація України, як головний розпорядник бюджетних коштів в аспекті фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції доводить до розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (одержувачів бюджетних коштів) відомості про обсяги асигнувань.

Отже на підставі сукупного аналізу правових актів та встановлених судом обставин даної адміністративної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать до задоволення.

Відповідно до п.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору в порядку статті 5 Закону України «Про судовий збір» та відповідно не здійснював судові витрати, питання про їх розподіл судом не вирішується.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають

суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 69-71, 94, 159-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправною відмову Суворовського районного суду м. Одеси, оформлену листом 21.10.2015 року № 27227, щодо здійснення нарахування та виплати, ОСОБА_1, вихідної допомоги у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою на день досягнення 65-ти річного віку і реалізованого права на відставку судді згідно з п.9 ч.5 ст.126 Конституції України та ст.109 Закон України «Про судоустрій і статус суддів».

3. Зобов'язати Державну судову адміністрацію України виділити (направити) Суворовському районному суду м. Одеси відповідні кошти на виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою на день досягнення 65-ти річного віку і реалізованого права на відставку судді.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-другої, четвертої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через адміністративний суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення.

Головуючий суддя О.Я. Бойко

Суддя О.А. Левчук

Суддя Г.П. Самойлюк