Справа № 802/3745/15-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 січня 2016 р. Справа № 802/3745/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни,

Суддів: Поліщук Ірини Миколаївни

Чернюк Алли Юріївни

за участю:

секретаря судового засідання: Фурмана Віталія Васильовича

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача (Мінюсту України) Данильченка В.В

у відсутнсть інших відповідачів

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України, Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини

про: визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_2, 3-я особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини (Урядовий уповноважений у справах ЄСПЛ, Урядовий уповноважений) до Відділу ДВС Печерського РУЮ у м. Києві, Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (Депрартамент ДВС Мінюсту України, Департамент), Міністерства юстиції України (Мінюст України).

На обґрунтування позову зазначено, що рішенням Європейського Суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі «ОСОБА_2 та інші проти України», що набуло статусу остаточного, зобов'язано Державу протягом 3-х місяців виконати п'ять рішень національних судів, що зазначені в Додатку до цього рішення. На виконання рішення ЄСПЛ державним виконавцем Департаменту Державної виконавчої служби відкрито провадження від 13.08.2014 р. ВП № 44360795. Пройшло більше року, а рішення ЄСПЛ повністю не виконано. Зокрема, рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 1.03.2004 р., в частині проведення повного розрахунку, що перебуває на виконанні у відділі ДВС Печерського РУЮ у м. Києві

На думку позивача, Департамент ДВС Міністерства юстиції України та Міністерство юстиції України не контролюють дії відділу ДВС Печерського РУЮ у м. Києві щодо своєчасного виконання рішення Замостянського райсуду м. Вінниці і не здійснюють координацію дій цього відділу, а отже їх бездіяльність є протиправною.

Як зазначено позивачем, внаслідок неправомірної бездіяльності відповідачів, пов'язаної з невиконанням рішення суду, він морально страждав, а отже вважає за необхідне стягнути солідарно по 25 000 грн. «справедливої сатисфакції» у відшкодування моральної шкоди і понесених витрат пов'язаних з лікуванням.

Ухвалою суду від 8.10.2015 р. відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог заявлених до відділу Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві про визнання неправомірною бездіяльність і тяганину щодо своєчасного вчинення виконавчих дій по виконанню рішення Замостянського райсуду від 01.03.2004 року.

Ухвалою суду від 24.12.2015 р. залучено до участі у справі в якості відповідача Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини та виключено зі складу третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник Міністерства юстиції України позов не визнав, просив відмовити в його задоволені, посилаючись на безпідставність заявлених вимог. Зокрема, в судовому засіданні зазначив, що рішення ЄСПЛ в частині сплати позивачу сатисфакції виконано, що підтверджується платіжними документами. Щодо виконання рішень національних судів, то таке здійснюється органами державної виконавчої служби. Окрім того, законодавець поклав обов'язок координування та контролю за виконанням рішень ЄСПЛ саме на Урядового уповноваженого з прав людини та Департамент ДВС Міністерства юстиції України. Відтак, вимоги заявлені до Мінюсту України є безпідставними.

Представники Департаменту ДВС Міністерства юстиції України та Урядового уповноваженого у справах ЄСПЛ в судове засідання не з'явились, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду даної справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Разом з тим, в матеріалах справи містяться письмові заперечення та пояснення щодо заявленого позову, що надійшли від цих осіб.

Так, представник Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, подавши письмові заперечення, просить відмовити у задоволені позову, вказуючи на фактичне виконання рішення ЄСПЛ у справі «ОСОБА_2 та інші проти України» від 17.07.2014 р. Представником зазначено, що на користь ОСОБА_2 перераховані кошти: у розмірі 32603,10 грн. (еквівалент 2000 євро) сатисфакції; у розмірі 12387,28 грн. заборгованості за рішенням національного суду, із них: по рішенню Замостянського районного суду м. Вінниці від 6.04.2007 р. № 2-160/07, заборгованість у сумі 6377,68 грн., рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.03.2006 р. № 2-3039/06 - заборгованість у сумі 3528,30 грн., рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 16.10.2006 р. - заборгованість у сумі 2481,30 грн. Щодо виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 1.03.2004 р., то таке перебувало на виконання у відділі ДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві. Також зазначено, що контроль за виконанням додаткових заходів індивідуального характеру, передбачених у рішенні ЄСПЛ покладається саме на Урядового уповноваженого у справах ЄСПЛ. Отже, на думку цього відповідача, його бездіяльність - відсутня.

Урядовий уповноважений у справах ЄСПЛ висловлюючи свою позицію у письмових поясненнях, зокрема, вказав, що ОСОБА_2, відповідним листом, було повідомлено щодо порядку і строків виконання РЄСЛ від 17.07.2014 р., надано роз'яснення про право заявника порушувати провадження про перегляд справи та/або про його право на відновлення провадження відповідно до чинного законодавства. Зазначено про вчинення усіх необхідних дій для забезпечення координації виконання рішення Європейського суду у справі «ОСОБА_2 та інші проти України» в частині заяви позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи положення наведеної норми, належне повідомлення відповідачів про судове засідання, суд відповідною протокольною ухвалою від 27.01.2016 р. прийняв рішення про розгляд справи за відсутності представників відповідачів, які не з'явились.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, суд встановив наступне.

17 липня 2014 року Європейським судом з прав людини прийнято рішення у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" (далі - рішення Європейського суду), яким постановлено, що у справах, наведених у додатку 1 до рішення:

було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

було порушення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

(а) упродовж трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних органів, ухвалені на користь заявників, які підлягають виконанню та виплатити по 2000 (дві тисячі) євро кожному із заявників (або його правонаступникам), наведених у Додатку відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди та компенсацією судових та інших витрат плюс будь-які податки, що можуть нараховуватись заявникам на зазначені суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу;

(b) із закінченням зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на цю суму нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої може бути додано три відсоткові пункти.

З зазначеного видно, що рішення Європейського суду з прав людини у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" має бути виконано у строк до 17 жовтня 2014 року.

Як встановлено судом, вказане рішення Європейського суду виконано частково, а саме:

- на користь ОСОБА_2 Міністерством юстиції України перераховано кошти у сумі 32603,10 грн. (еквівалент 2000 євро), що підтверджується платіжним дорученням №7141 від 2.10.2014 р.;

- по рішенню Замостянського районного суду м. Вінниці від 6.04.2007 р. № 2-160/07 перераховано заборгованість у сумі 6377,68 грн.;

- по рішенню Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.03.2006 р. № 2-3039/06 перераховано 3528,30 грн.;

- по рішенню Замостянського районного суду м. Вінниці від 16.10.2006 р. перераховано заборгованість у сумі 2481,30 грн.

- рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 1.03.2004 р. виконано в частині видання наказу про звільнення в 2013 р. та трудової книжки. В частині проведення повного розрахунку (зарплата, компенсація за відпустку) -не виконано.

Зазначене визнається позивачем та встановлено постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 15.09.2015 р. у справі № 802/2468/15-а, що набрала законної сили 10.11.2015 р.

Отже фактично даний спір виник в зв'язку з невиконанням рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 р. в частині невиконання рішення національного суду, а саме: Замостянського районного суду м. Вінниці від 1.03.2004 р. стосовно проведення повного розрахунку (зарплата, компенсація за відпустку).

На думку позивача, координацію та контроль за виконанням рішення Європейського суду має здійснювати саме Міністерство юстиції України та Департамент Державної виконавчої служби Мінюсту України, які такий обов'язок не виконали, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України регулює Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон № 3477-IV).

В розумінні статті 1 цього Закону, рішення - це:

а) остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

б) остаточне рішення Європейського суду з прав людини щодо справедливої сатисфакції у справі проти України; в) рішення Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання у справі проти України;

г) рішення Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України.

Органом представництва, згідно визначення, наведеного у цій же нормі -визначено орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень.

В свою чергу, відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України №784 від 31.05.2006 р., на Міністерство юстиції покладено функції органу, відповідального за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання його рішень. При цьому, пунктом 3 цієї ж Постанови установлено, що представництво України в Європейському суді з прав людини у разі розгляду питань дотримання нею Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та звітування про хід виконання рішень Європейського суду з прав людини у справах проти України здійснюється в установленому порядку Міністерством юстиції через Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення про Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 784 від 31.05.2006 р, (далі - Положення №784), основними завданнями Уповноваженої особи є координація роботи, пов'язаної з підготовкою матеріалів для розгляду справ у Суді та виконанням його рішень, співпраця з цією метою з іншими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

Водночас, згідно підпункту 7-1 пункту 5 цього ж Положення, Уповноважена особа відповідно до покладених на неї завдань координує виконання рішень Суду, які є тлумаченням норм Конвенції та її невід'ємною частиною, містять норми права та підлягають застосуванню в порядку виконання міжнародних договорів.

Так, судом встановлено, що Урядовий уповноважений 4.08.2014 р. з листом №12.0.117/6953 звертався до Державної виконавчої служби України з проханням вжити заходів для виконання рішення Європейського суду у справі «ОСОБА_2 та інші проти України» та повідомити про проведення розрахунків.

В листі від 11.11.2014 р. № Я-14467-2-1481/16 відділом надано інформацію про хід виконання рішення Європейського суду.

18.11.2014 р. Урядовий уповноважений звернувся до цього ж органу з листом за № 12.0.0217/9995, в якому просив повідомити про хід виконання рішення Європейського суду у справі «ОСОБА_2 та інші проти України» та заходи вжиті на його виконання.

Зазначені листи містяться в матеріалах виконавчого провадження № 1481/16 по виконанню рішення європейського суду.

Будь-яких інших доказів на підтвердження здійснення координації виконання рішення Європейського суду Урядовим уповноваженим, як суб'єктом владних повноважень, на якого покладено обов'язок доведення правомірності дій - суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо бездіяльності Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини щодо нездійснення координації роботи пов'язаної з виконанням рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" в частині, яка станом на день ухвалення цього рішення залишається невиконаною, а саме невиконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 1.03.2004 р. про проведення з ОСОБА_2 повного розрахунку.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, то суд зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 3477-IV, порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606- XIV), іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Так, відповідно до частини шостої статті 83 Закону № 606-XIV, контроль за законністю виконавчого провадження здійснюють Міністерство юстиції України через Департамент державної виконавчої служби.

Згідно пункту 3.10 Положення про Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №1134/к від 16.04.2015 р., до основних функцій Департаменту, крім іншого, відноситься організація та контроль роботи державних виконавців, вжиття заходів щодо її поліпшення, здійснення керівництва та проведення перевірки діяльності структурних підрозділів територіальних органів Мінюсту, що забезпечують здійснення повноважень у сфері організації примусового виконання рішень.

В ході розгляду справи по суті, судом досліджені матеріали виконавчого провадження по виконанню рішення Європейського суду, в яких відсутні будь-які документи, що свідчили б про здійснення контролю Департаментом державної виконавчої служби Мінюсту України за виконанням рішення Європейського суду та, відповідно, виконання вимог Закону № 606- XIV в цій частині.

При цьому, заперечення представника Департаменту судом до уваги не беруться, оскільки вони стосуються порядку виконання судового рішення, тоді як у цьому випадку, оскаржується не бездіяльність щодо такого виконання, а бездіяльність щодо нездійснення контролю за таким виконанням.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За сукупністю наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправною бездіяльності Урядового повноваженого у справах Європейського суду з прав людини щодо нездійснення координації та Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо нездійснення контролю пов'язаних з виконанням рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" в частині, яка станом на день ухвалення цього рішення залишається невиконаною. Як наслідок, з метою забезпечення повного захисту позивача, підлягають задоволенню вимоги й про зобов'язання вказаних відповідачів здійснити заходи щодо координування та контролю за виконанням рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" в частині, яка станом на день ухвалення цього рішення залишається невиконаною.

Разом з тим, суд зазначає, що в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача про «не роз'яснення його прав в зв'язку з рішенням ЄСПЛ», оскільки спростовуються наданим суду листом від 9.08.2014 р., яким Урядовим уповноваженим ОСОБА_2 роз'яснені його права визначені Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Також суд, з урахуванням процитованих вище НПА зазначає про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльність Мінюсту України щодо нездійснення координації та контролю за виконанням рішення ЄСПЛ, оскільки чинне законодавство такий обов'язок покладає на Урядового уповноваженого та Департамент, про що зазначено вище.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди та витрат на лікування, суд зазначає слідуюче.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Так, обґрунтовуючи заявлені вимоги в цій частині позивач у позові вказує, що бездіяльність відповідачів, пов'язана з невиконанням рішення Європейського суду призвела до того, що він в грудні 2014 року, лютому 2015 року, травні 2015 року та в липні 2015 року перебував у лікарні на лікуванні та кожного разу ніс відповідні витрати.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів вважає, що викладені у позові мотиви нанесення моральної шкоди відповідачами, не доведені, оскільки, надані до матеріалів справи копії лікарняних листків не підтверджують викладені позивачем обставини та не стосуються спору, який є предметом розгляду у цій адміністративній справі. Не доведено також і причинний зв'язок. Окрім того, не надано й доказів витрат, пов'язаних з лікуванням.

На підставі вищевикладеного, враховуючи відсутність доказів, які б підтверджували нанесення моральної шкоди та витрат, пов'язаних з лікуванням, а також те, що рішення ЄСПЛ в частині проведення розрахунків у більшій частині виконано, позовна досліджувана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи відсутність витрат позивача, пов'язаних з розглядом спору, такі стягненню з відповідачів не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

позов задовільнити частково

Визнати протиправною бездіяльність Урядового повноваженого у справах Європейського суду з прав людини щодо нездійснення координації роботи пов'язаної з виконанням рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" в частині, яка станом на день ухвалення цього рішення залишається невиконаною.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту Державної виконавчої служби Міністертсва юстиції України щодо нездійснення контролю за виконанням рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" в частині, яка станом на день ухвалення цього рішення залишається невиконаною.

Зобов'язати Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснити заходи спрямовані на здійснення контролю, а Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини - щодо координування виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" в частині, яка станом на день ухвалення цього рішення залишається невиконаною.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя Воробйова Інна Анатоліївна

Суддів: Поліщук Ірини Миколаївни

Чернюк Алли Юріївни