Справа № 22-а-20976/11
Суддя: Митрофанова Л.В.
Дата ухвалення: 2011-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія 10.3.2 ( 1 ) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

05 травня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Соколан Н.О., Неклеси В.І.

розглянувши у м. Кривому Розі в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 пенсійного Фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 04 червня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 пенсійного Фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання здійснити перерахунок основної та додаткової пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду в Центрально-Міському районі м.Кривого Рогу, в якому після уточнень та доповнень просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача з питання застосування ст.ст.49, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» про призначення позивачу пенсії як ліквідатору І категорії інваліду 3-ої групи; зобовязати відповідача здійснити перерахунок призначеної позивачу пенсії, встановивши основну щомісячну пенсію в розмірі 6 мінімальних розмірів державної пенсії за віком та додаткову пенсію в розмірі 50% від зазначеного мінімального розміру державної пенсії за віком; зобовязати відповідача здійснити донарахування та виплату не донарахованої за період з 01.11.2006р. по 01.06.2010р. пенсії виходячи з основної щомісячної пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 50% мінімальної пенсії та зобов'язати відповідача в подальшому з 01.06.10 щорічно робити перерахунки основної та допустити негайне виконання постанови в межах перерахунку та виплати суми пенсії за один місяць.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він має 3 групу інвалідності внаслідок захворювання, яке пов'язане з ліквідацією наслідків на ЧАЕС та віднесений до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач має право на отримання пенсії в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком, але позивач отримує пенсію в значно менших розмірах, ніж визначено законом.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 04 червня 2010 року позов задоволено частково: визнано бездіяльність УПФУ в Центрально-Міському районі щодо перерахунку пенсії неправомірною; зобов'язано УПФУ в Центрально-Міському районі провести перерахунок ОСОБА_1 державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у відповідності з вимогами, встановленими ст.. 50, п.4 ст. 54, п. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку державної пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії з розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком з 03 листопада 2008 року по 01 червня 2010 року, з урахуванням сум, що ним отримані.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, УПФУ в Центрально-Міському районі подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що мінімальний розмір пенсії, визначений абз.1 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо розрахунку пенсій, призначених відповідно до ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуватись не може.

Позивач ОСОБА_1 також не погодився з постановою суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на норми матеріального права, просить змінити постанову суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції помилково до позовних вимог застосував строк позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, оцінивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу пенсії порушив вимоги чинного законодавства, яким визначено граничні розміри пенсій, які виплачуються особам, що постраждали внаслідок ліквідації аварії на ЧАЕС.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає вірними та такими, що зроблені з дотриманням норм матеріального права.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу застосування норм законодавства, які регулюють розміри виплат пенсій особам, які постраждали внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Позивач вказуючи на неправомірність дій відповідача, посилався на те, що розмір пенсії, який підлягає до сплати, повинний розраховуватися у відповідності до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі не менше 6 мінімальних пенсій за віком.

ОСОБА_2 Пенсійного фонду в Центрально-Міському районі наполягає на тому, що граничні розміри виплат пенсій, особам які постраждали внаслідок ліквідації аварії на ЧАЕС, визначені Постановами Кабінету Міністрів України, які і підлягають до застосування при визначені розміру пенсії.

Спору між сторонами щодо наявності у позивача права на отримання пенсії, як особи, що постраждала внаслідок ліквідації катастрофи на ЧАЕС та має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії і є інвалідом 3 групи, не існує.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 49 Закону вказаного Закону передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч.4 ст.54 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якою визначено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1, та у зв'язку із втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів ІII групи, щодо яких установлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими шести мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі ст.50 цього ж Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема, інвалідам ІII групи - у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком. Як передбачено ст.53 того самого Закону, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсій виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Розрахунок пенсій позивачу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі здійснено, виходячи з розміру 19,91 грн., встановленого чинною на той час постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.02 №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у Законі України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», виходячи з якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають ч.1 ст.50 та ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не Постанова Кабінету Міністрів України від 03.01.02 №1, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Посилання відповідача на ч.5 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, не може бути взято до уваги оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом.

Не може бути взято до уваги і положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Оскільки позивачеві слід визначати пенсію виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Тому правильним є висновок суду першої інстанції щодо неправомірності відмови відповідача у проведенні перерахунку пенсії у разі встановлення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують обґрунтованість висновків суду першої інстанції, а носять характер особистого тлумачення апелянтом окремих норм матеріального права, у зв'язку з чим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Також не підлягає задоволенню апеляційна скарга позивача з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, визначаючи позовні вимоги, встановив період, за який відповідач зобов'язаний провести перерахунок пенсії, - з 01.11.06 по 01.06.10.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, позов задовольнив частково за період з 03.11.2008р. по 01.06.2010р., виходячи з того, що позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії 03.11.2009р., а тому пропустив строк звернення до суду із вимогою за період з 01.11.2006р. по 03.11.2008р.

Стосовно позовних вимог про зобов'язання відповідача робити відповідний перерахунок пенсії в подальшому, починаючи з 01.06.10, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність вимог в цій частині, оскільки такі позовні вимоги, направлені на майбутнє, не відповідають передбаченим Кодексом адміністративного судочинства України засобам захисту, а також завданню адміністративного судочинства, що полягає в захисті прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги УПФУ в Центрально-Міському районі та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу та ОСОБА_1 - відхилити.

Постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу 04 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий:

Судді: