Справа № 522/25540/15-а
Суддя: Свячена Ю. Б.
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/929/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.

при секретарі Шеян І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, до УПФУ у Приморському районі м. Одеси та просить визнати протиправною відмову Управління ПФУ в Приморському районі м. Одеси на підставі рішення №196 від 09 грудня 2015 року про відмову у призначенні йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобовязати Управління ПФУ в Приморському районі м. Одеси призначити, нарахувати і виплатити йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 30 листопада 2015 року довічно, згідно з поданням Апеляційного суду Одеської області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №11 від 30 листопада 2015 року; допустити негайне виконання постанови в частині призначення та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у межах суми платежу за один місяць.

При цьому позивач посилається на те, що він працював суддею з 01 жовтня 1991 року і має стаж роботи більше 30 років. Згідно зі ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», викладеного у новій редакції згідно Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» 27 лютого 2015 року він звернувся з заявою про відставку до Вищої ради юстиції України. Постановою Верховної ОСОБА_2 України від 12 листопада 2015 року його було звільнено з посади судді Апеляційного суду Одеської області у зв'язку з виходом у відставку.

Згідно з наказом голови Апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2015 року № 210-ос позивач був звільнений з посади судді Апеляційного суду Одеської області у зв'язку з прийняттям відповідної постанови Верховної ОСОБА_2 України.

02 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Управління ПФУ в Приморському районі м. Одеси про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Однак, рішенням Управління ПФУ в Приморському районі м. Одеси за № 196 від 04 грудня 2015 року йому відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі п. 5 розділу Ш Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року за № 213-VIII.

Позивач вважає, що вказане рішення відповідача грубо порушує його конституційні права, як судді у відставці, суперечить конституційним нормам - ст. ст. 8, 21, 22, 126 ОСОБА_3 України.

ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача - Управління ПФУ у Приморському районі м. Одеси у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надійшли заперечення представника відповідача, в яких зазначено, що оскаржуване рішення Управління ПФУ в Приморському районі м. Одеси за № 196 від 04 грудня 2015 року було прийнято на підставі пункту 5 розділу Ш прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», тобто із дотриманням діючого законодавства України. Тому вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку позивача, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Судом встановлено, що 01 жовтня 1991 року ОСОБА_1 був обраний суддею Первомайського районного суду Харківської області, а 15 липня 2004 року був обраний на посаду судді Одеського обласного суду, про що свідчать відповідні записи у трудовій книжці позивача, а також розрахунок стажу судді, який має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, виданий Апеляційним судом Одеської області.

27 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про відставку до Вищої ради юстиції України.

Постановою Верховної ОСОБА_2 України від 12 листопада 2015 року за № 788-VIII, позивача було звільнено з посади судді Апеляційного суду Одеської області, у зв'язку з поданням заяви про відставку, відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 ОСОБА_3 України.

Згідно з наказом голови Апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2015 року № 210-ос на підставі вищевказаної постанови Верховної ОСОБА_2 України ОСОБА_1 24 листопада 2015 року звільнено з посади судді Апеляційного суду Одеської області.

Відповідно до подання Апеляційного суду Одеської області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за 30 листопада 2015 року, стаж роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 31 рік 9 місяців 6 днів, з яких суддівський стаж складає 24 роки 01 місяць 24 дні; заробітна плата для обчислення щомісячного довічного грошового утримання становить 25 768, 60 грн.

02 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Управління ПФУ у Приморському районі м. Одеси про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Однак, рішенням Управління ПФУ у Приморському районі м. Одеси за № 196 від 04 грудня 2015 року ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді.

В якості обґрунтування такої відмови, Управління ПФУ у Приморському районі м. Одеси посилається на п. 5 розділу Ш Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року за № 213-VIII, згідно з яким у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет ОСОБА_2 України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Суд не погоджується з обґрунтованістю такого мотивування оскаржуваного рішення з огляду на наступне:

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина гарантується безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України.

Відповідно до ст. 8 ОСОБА_3 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Згідно ст. 22 Консттуції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією ОСОБА_3, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст. 126 Консттуції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

В п. 7 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді.

Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

В рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 також зазначено, що довічне грошове утримання судді - це особлива форма забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній, звільненій від сплати податків, грошовій виплаті, що забезпечує їх належним матеріальним утриманням. Особливість щомісячного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені у ОСОБА_3 України та спеціальному законі України «Про статус суддів». Не можуть бути скасовані чи звужені іншими нормативними актами України гарантії незалежності суддів, в тому числі гарантії їх матеріального та соціального забезпечення. Це положення узгоджується ч. 3 ст. 22 ОСОБА_3 України.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обовязків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечення судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Це підтверджується й міжнародними стандартами у сфері судочинства, зокрема, згідно з п. 54 Рекомендацій СМ/Rec (2010) 12 Комітету ОСОБА_2 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки (Рекомендація № CM/REC(2010)12) оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці.

Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено також у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (4листопада 1950 року), ратифікованій Верховною ОСОБА_2 України 17липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: Основні принципи незалежності судових органів, ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів, затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і ОСОБА_4 ООН.

Тож, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при видаленні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

28 березня 2015 року набрав чинності Закон України від 12 лютого 2015 року «Про забезпечення права на справедливий суд», яким викладено в новій редакції всі положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» передбачає, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Зазначена норма була прийнята, однак не була практично реалізована, оскільки відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» вказана частина набула нового змісту, згідно з яким: щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді; вилучено речення щодо можливості перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді в разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» щомісячне довічне грошове утримання обмежено до десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Згідно п. 5 Прикінцевих положень вказаного Закону, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року взагалі скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет ОСОБА_2 України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Ч. 1 ст. 126 Основного Закону України передбачено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються ОСОБА_3 і законами України.

Зазначений конституційний принцип знайшов відображення і в положеннях Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».

Так, у п. 8, 11 ч. 4 ст. 48 цього Закону зазначено, що незалежність судді, у тому числі, забезпечується його належним матеріальним і соціальним забезпеченням та правом на відставку.

Крім того, ч. 6 статті вказаної норми права передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених ОСОБА_3 України гарантій незалежності судді.

Тобто гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено у правових позиціях Конституційного Суду України (зокрема, у рішеннях від 3 червня 2013 року N 3-рп/2013 (Рішення N 3-рп/2013), від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008, від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005).

З урахуванням викладеного, суд вважає, що первинна редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» у частині забезпечення гарантій незалежності суддів відповідала положенням ОСОБА_3 України.

Між тим, положеннями ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», якими установлено обмеження рівня матеріального забезпечення суддів у відставці, а також прикінцевими положеннями Закону суттєво порушуються конституційні гарантії суддів, в тому числі і гарантії позивача. Вказані положення суперечать конституційним нормам, а саме: ст. ст. 8, 21, 22 ОСОБА_3 України.

Крім того, «Прикінцеві положення» Закону носять загальний характер, прийняті під умовами неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних на загальних підставах і фактично не скасовують норми ст. 141 спеціального Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Враховуючи вищевикладене, і те, що позивач працював суддею в період дії спеціальних Законів України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року, з наступними змінами, та «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 07.07.2010 року, з наступними змінами, які давали йому право на відставку та довічне грошове утримання, з урахуванням стажу роботи суддею і відповідного віку, суд вважає, що він на підставі вказаних законів і п. 9 ст. 126 ОСОБА_3 України набув право на відставку з призначенням щомісячного довічного грошового утримання або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

Право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці позивач мав до 01.06.2015 року і втратив його у результаті прийняття п. 5 Розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 року №2013-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

В результаті прийняття пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким фактично ліквідовано конституційно закріплений інститут відставки судді, судді, які звернулися до Пенсійного фонду України із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання (пенсії) після 1 червня 2015 року, перебувають у різному правовому становищі порівняно із суддями, які звернулися із аналогічною заявою до 1 червня 2015 року. Вказівка лише на дату звернення до пенсійного фонду з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання є порушенням принципу правової визначеності та принципу рівності всіх громадян (ст. ст. 8, 21 ОСОБА_3 України).

Судді є рівними, адже, здійснюючи правосуддя, мали відповідно до законодавства однаковий статус та гарантії незалежності, що включають і порядок призначення щомісячного довічного грошового утримання. Викладене підтверджує порушення приписами Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» універсального принципу рівності, закріпленого ст. 21 Основного Закону України, а також порушення принципів незалежності суддів, передбачених частиною першою, п. 2, 9 ч. 5 ст. 126 ОСОБА_3 України.

Із змісту розділу IX Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вбачається, що єдиним видом грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, є суддівська винагорода, яка в свою чергу складається із посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зі змінами, внесеними Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року) встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Аналізуючи наведені положення, суд приходить до висновку про те, що в усіх випадках розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має визначатись виходячи з розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді.

Виходячи з положень ст. 22 ОСОБА_3 України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Тому, суд вважає обґрунтованими доводи ОСОБА_1 про те, що він має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі, передбаченому ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI ( в редакції від 12.02.2015 року).

Розмір довічного грошового утримання повинен складати 90% заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру.

Зміни в законодавстві, які суттєво звужують соціальні права судді у відставці і суперечать ОСОБА_3 України, а також нормам міжнародного права, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Оскільки ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суд при розгляді конкретної справи застосовує ОСОБА_3 України, як акт прямої дії, так як рішення суду повинно ґрунтуватися на Конститції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Враховуючи те, що позивач є суддею у відставці, з огляду на положення ст. 19 Консттуції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. ст. 8, 19, 22, 126 Конститції України, а також ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зі змінами, внесеними Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року). У звязку з чим, рішення відповідача за № 196 від 04 грудня 2015 року про відмову у призначенні (перерахунку) пенсії є таким, що порушує права та інтереси позивача і суперечить ОСОБА_3 України та Закону України, який прийнятий на основі ОСОБА_3 України.

Між тим, після звільнення позивача у відставку йому замість щомісячного довічного грошового утримання виплачується пенсія за віком. Виплатою вказаної пенсії відповідач фактично прирівняв його до судді, відставку якого припинено у звязку з набранням законної сили обвинувальним вироком щодо нього за вчинення умисного злочину (ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»).

З урахуванням викладеного суд вважає, що при звільненні позивача у відставку не може бути замінено довічне грошове утримання на пенсію за віком.

За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправною відмови Управління ПФУ в Приморському районі м. Одеси у призначенні позивачу, як судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання та зобов'язання відповідача призначити, нарахувати та виплачувати йому щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру на підставі довідки Апеляційного суду Одеської області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Тому, суд приходить до висновку, що відповідач повинен призначити, нарахувати та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання позивачу у розмірі 90% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 30 листопада 2015 року довічно, згідно з поданням Апеляційного суду Одеської області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №11 30 листопада 2015 року. Тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, керуючись ст. ст. 8, 19, 22, 126 ОСОБА_3 України, ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», ст. ст. 2, 8, 9, 10, 11, 17, 18, 49, 51, 70, 71, 99, 100, 160-163, 256 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси на підставі рішення №196 від 09 грудня 2015 року про відмову у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси призначити, нарахувати і виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 30 листопада 2015 року довічно, згідно з поданням Апеляційного суду Одеської області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №11 від 30 листопада 2015 року.

Постанова суду в частині призначення та виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання через Приморський районний суд м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Ю.Б.Свячена