Справа № 824/1685/15-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/1685/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Дембіцького П.Д.,

при секретарі: Бакрів О.В.

за участю :

позивача: ОСОБА_1;

представника відповідача: - Каменецької Х.Д. (за довіреністю);

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства у Чернівецькій області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держземагенства в Чернівецькій області про визнання протиправним рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та зобов'язання вчинити дії.

27.07.2015 року ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі № 824/1685/15-а.

10.09.2015 року ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду закрито провадження в адміністративній справі № 824/1685/15-а, оскільки дану справу не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

15.10.2015 року Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду скасовано ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 10.09.2015року, справу направлено до Чернівецького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

05.11.2015 року Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду прийнято до провадження адміністративну справу № 824/1685/15-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагентства у Чернівецькій області про визнання протиправним рішення про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки у власність та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, до компетенції якого згідно з законодавством віднесено повноваження щодо розпорядження землями державної та комунальної власності, відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки.

При цьому зазначив, що він ОСОБА_1, 16.06.2015 року звернувся до Головного управління Держземагенства в Чернівецькій області з заявою щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, для індивідуального садівництва, площею 0,10 га., розташованої за межами населеного пункту Мигівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області.

На вказану заяву відповідачем 17.07.2015 р. надано відповідь за № 0-24-0.31-908/16-15-СГ, згідно якої позивачу відмовлено у задоволенні заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, для індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0,10 га, розташованої за межами населеного пункту с. Мигово, Вижницького району Чернівецької області.

Причиною відмови відповідач зазначає що відповідно поданих позивачем документів, (позиції сільської ради, довідки Мигівської сільської ради від 30.06.2015 р. № 1488 та інформації про земельну ділянку, що надається у власність) земельна ділянка є інвестиційно привабливою та можливо продати право на неї відповідно до вимог ст.134 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Однак, позивач не погоджується з такою відмовою, посилаючись на те, що приймаючи протиправно вказану відмову, відповідач порушив вимоги закону, оскільки він вважає, що згідно з ч.2 ст. 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності, або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення садівництва.

Вважаючи протиправними дії відповідача, що полягають у відмові позивачу щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, для індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0,10 га, розташованої за межами населеного пункту с. Мигово, Вижницького району Чернівецької області, позивач звернувся до суду і просить:

1) визнати протиправною відмову Головного управління Держземагенства у Чернівецькій області № 0-24- 0.31-908/16-15-СГ від 17.07.2015 року стосовно надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, для індивідуального садівництва, площею 0,10 га, розташованої на території Мигівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області (за межами населеного піункту).

2) Зобов'язати Головне управління Держземагенства у Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.07.2015 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, для індивідуального садівництва, площею 0,10 га, розташованої на території Мигівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області (за межами населеного пункту).

3) Зобов'язати Головне управління Держземагенства у Чернівецькій області надати ОСОБА_1 у вихідні дані на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, для індивідуального садівництва, площею 0,10 га, розташованої на території Мигівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області (за межами населеного пункту).

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Відповідач позов не визнав, надав заперечення на позов, в якому пояснив, що посилання позивача на ч.2 ст.134 Земельного кодексу України вважає безпідставним, оскільки цільове призначення спірної земельної ділянки не визначено та відповідно ділянка може бути виставлена на продаж окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Представник відповідача також зазначив, що згідно матеріалів Мигівської сільської ради вказана земельна ділянка є інвестиційно привабливою, селищна рада не погоджувала рішення щодо виділення земельної ділянки позивачу, а тому вважає, що при розгляді клопотання позивача Головне управління Держземагенства у Чернівецькій області діяло виключно в межах норм чинного законодавства, підстави повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.07.2015 року по надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки у відповідача відсутні, оскільки вказана заява була розглянути по суті. (а.с. 101-105, 156-158,167.).

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1, народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, 16.06.2015 року звернувся до Головного управління Держземагенства в Чернівецькій області з заявою щодо видачі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, для ведення індивідуального садівництва, площею 0,10 га, розташованої за межами населеного пункту с. Мигово, Вижницького району Чернівецької області. До заяви позивач додав три додатки, а саме: копію паспорта, викопіювання з карти землекористування, копію ідентифікаційного номера, довідки - 3 шт. (а.с.105-107, 112,117).

Листом від 17.07.2015 р. за № 0-24-0.31-908/16-15-СГ відповідач відмовив в задоволенні заяви позивача про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення у власність безоплатно земельної ділянки, орієнтовною площею 0,10 га, для індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення розташованої за межами населеного пункту с.Мигово, Вижницького району Чернівецької області. (а.с.104).

Відповідач зазначив, що відмова вмотивована тим, що земельна ділянка на яку претендує ОСОБА_1 для отримання її у власність, є земельна ділянка інвестиційно привабливою та можливо продати право на неї відповідно до вимог ст.134 Земельного кодексу України. Також відповідач зазначив, що позивачем не дотримано вимоги частини шостої статті 118 ЗК України, а саме позивачем на розгляд надано заяву, однак до заяви не надано графічні матеріали, на яких зазначається бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача. Із наданого позивачем викопіювання неможливо визначити угіддя земельної ділянки та її приналежність до земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Крім того, відповідач зазначив, що відповідно до наказу Держземагенства України від 15.10.2014року № 328, який є обов'язковим для виконання, це врахування позиції органів місцевого самоврядування у питаннях розпоряджання землями сільськогосподарського призначення державної власності.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно статті 14 Конституції України та ст. 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частинами 1 - 3 ст. 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Отже, згідно із нормами ЗК України отримати земельну ділянку у власність із земель державної або комунальної власності можливо шляхом безоплатної приватизації земельної ділянки або в порядку продажу, передбаченим цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 вказаної статті ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Системний аналіз наведених норм законів дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається із відповідним клопотанням щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в ст. 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Судом з метою з'ясування обставин справи, було зобов'язано сторони надати письмові докази на підтвердження, або спростування позовних вимог. З урахуванням матеріалів справи, розгляд справи відкладався, а також у справі оголошувалася перерва, розгляд справи зупинявся у зв'язку з необхідністю витребування письмових доказів на підтвердження обставин правомірності прийняття спірного рішення.

Оскільки позивачем на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги не було надано належні письмові докази, що вказувало на їх недостатність для встановлення обставин справи, суд відповідно до вимог ч. ч. 4,5 ст. 11 КАС України зобов'язував позивача, відповідача надати суду письмові докази, які б вказували на підстави прийняття спірного рішення та інші документи, які мали значення для розгляду справи.

Частиною 1 ст. 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Водночас, судом у порядку п. 4-5 ст. 11, ст. ст.69, 71 КАС України витребувано у відповідача матеріали, які стали підставою прийняття рішення від 17.07.2015 року

№ 0-24-0.31-908/16-15-СГ про відмову про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Дослідженням письмових доказів, а саме матеріалів які стали підставою для прийняття спірного рішення, наданих відповідачем, встановлено, що позивач 16.06.2015 року звертався до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (безоплатно) для індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0,10 га, розташованої за межами населеного пункту с. Мигово, Вижницького району Чернівецької області.

Дослідженням письмових доказів, а саме матеріалів які стали підставою для прийняття спірного рішення, наданих відповідачем, Мигівською селищною радою, встановлено, що позивач 16 червня 2015 року звертався до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (безоплатно) для індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0,10 га, розташованої за межами населеного пункту с. Мигово, Вижницького району Чернівецької області, та надав копію викопіювання з плану землекористувань, яке додане до заяви. Вказана заява зареєстрована відповідачем 18.06.2015 р. за вх. № 0-752/0/15-15-СГ.

Дослідженням додатку до заяви, а саме викопіювання з плану землекористувань, судом встановлено, що викопіювання виготовлено на стандартному аркуші, не засвідчене у встановленому порядку, як передбачено нормами чинного законодавства. Вказана схема викопіювання без будь яких межових знаків, які б свідчили про місцезнаходження земельної ділянки, на вказаному викопіюванню відсутні будь які ознаки, які б могли характеризувати приналежність земельної ділянки. По вказаному додатку - викопіюванню не можливо визначити схему розміщення земельної ділянки, оскільки вказане викопіювання не містить в собі інформацію про планувальну структуру району або кварталу і т. д. Цей додаток не дає можливість визначити функціональне призначення території і сусідніх ділянок. У доданому датку не зазначено та не відображено розміщення головних споруд інженерно-транспортної інфраструктури, а також інших об'єктів, які так чи інакше впливають на детальне планування території. (а.с. 17)

Тобто, вказаний додаток викопіювання з плану землекористування, який було надано на розгляд відповідачу, а також надано суду, не відповідає визначенню графічного матеріалу.

Графічні матеріали, це схеми розташування, викопіювання, кадастровий план, зведені плани, карти тощо, які складають основну частину технічної документації із землеустрою. Вказані матеріали повинні в повній мірі характеризувати місце розташування земельної ділянки, її площу та розміри. (а.с. 107).

З урахуванням зазначеного, суд робить висновок, що зазначений документ - викопіювання з плану землекористувань не відповідає вимогам ст. 70 КАС України щодо належності та допустимості доказів у адміністративній справі.

Як зазначив представник відповідача, що відповідач за результатами розгляду вказаної заяви, листом від 17.07.2015 р. за № 0-24-0.31-908/16-15-СГ відмовив ОСОБА_1 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (безоплатно) з урахуванням вимог Земельного законодавства. Крім того, представник відповідача посилався на наказ Держземагентства України від 15.10.2014 № 328 "Про введення в дію рішень колегії Держземагенства України від 14.10.2014 року про обов'язкове врахування позиції органів місцевого самоврядування у питаннях розпорядження землями сільського господарського призначення державної власності.

Дослідженням довідки Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області № 488 від 30.06.2015 року встановлено, що земельна ділянка, на яку претендує ОСОБА_1 є інвестиційно привабливою. (а.с.164).

Дослідженням позиції Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області №35 від 30.06.2015 року щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на підставі якої може бути передана земельна ділянка для ведення індивідуального садівництва, яка пропонується для надання у власність гр. ОСОБА_1, який проживає в АДРЕСА_2 встановлено, що право на земельну ділянку на яку претендує ОСОБА_1 може бути продане на конкурентних засадах (а.с.163).

Дослідженням позиції Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області № 52 від 22.07.2015 року щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на підставі якої може бути передана земельна ділянка для ведення індивідуального садівництва, яка пропонується для продажу права власності на аукціоні, встановлено що земельна ділянка має інвестиційну привабливість. (а.с.167).

Із змісту пояснення Мигівської сільської ради встановлено, що земельна ділянка на яку претендує ОСОБА_1 має інвестиційну привабливість. Вказана земельна ділянка включена до генерального плану та запланована під будівництво.(а.с.156-158).

Частиною першої статті 134 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 4 ст.122 Земельного кодексу України встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно частини 7 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до наказу Держземагентства України від 15.10.2014 № 328 "Про введення в дію рішень колегії Держземагенства України від 14.10.2014 року вбачається, що вказаним наказом введено в дію рішення колегії Держземагенства України від 14.10.2014 року (протокол засідання № 2); № 2/1 про обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільського господарського призначення державної власності.

Пунктом 2 протоколу № 2 засідання колегії від 14.10.2014 року зобов'язано начальників головних управлінь Держземагентства в областях, м. Києві за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності які не перебувають у їхньому користуванні, що надходитимуть з 15 жовтня 2014 року забезпечити обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою.

Пунктом 2.3 цього протоколу визначено, що у разі надходження у десятиденний строк від органу місцевого самоврядування мотивованих заперечень стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які безпосередньо передбачені законом, зокрема частиною сьомою статті 118 та частиною третьою статті 123 ЗК України, відмовляти заявникові у задоволенні відповідного клопотання.

Із змісту довідки Мигівської сільської ради від 30.06.2015 року № 488, а також позиції Мигівської сільської ради № 52 від 22.07.201 року, пояснення Мигівської сільської ради від 23.12.2015 року вбачається, що земельна ділянка на яку претендує гр. ОСОБА_1 є інвестиційно привабливою, знаходиться в районі гірськолижного комплексу «Мигово», до земельної ділянки відсутній під'їзд, вказана земельна ділянка включена до генерального плану та запланована під будівництво. (а.с.164, 167 156-158).

З урахуванням досліджених письмових доказів, пояснень сторін, суд приходить до висновку, про те, що позивач не дотримався вимог частини шостої статті 118 ЗК України, а саме на розгляд відповідачу не надав якісні графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, а також погодження землекористувача.

Водночас суд зазначає, що позивач до матеріалів позову додав в копіях схеми, які належним чином не посвідчені, як передбачено ДСТУ 4163-2003, затверджених Наказом Держспоживсандарту України від 07 квітня 2003 року № 55, а саме: схему викопіювання з плану землекористувань Мигівської сільської ради, та і іншу схему викопіювання земельних ділянок Мигівської сільської ради, без ознак її належності. (а.с. 17-18).

Тому, зазначені документи не відповідають вимогам ст. 70 КАС України щодо належності та допустимості доказів у адміністративній справі.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням дослідження письмових доказів, письмових пояснень, заперечень, вимог Закону, суд приходить до висновку, що приймаючи рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (безплатно) орієнтовною площею 0,10 га., відповідач, діяв у межах та у спосіб встановлений Законом.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність порушень з боку відповідача при прийнятті спірного рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (безоплатно), відповідач діяв у межах встановлених Законом, а тому відсутні правові підстави для скасування рішення.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім проявам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судовим розглядом не встановлено порушення зазначених критеріїв відповідачем під час прийняття (вчинення) оскаржуваних дій та рішення.

Згідно частини першої статті 11 КАС України вбачається, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач довів правомірність прийняття спірного рішення.

Згідно із пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Між тим, і частина 1 статті 71 КАС України також покладає обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Враховуючи вище викладене та не встановивши в судовому засіданні факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд не вбачає правових підстав для задоволення заявленого адміністративного позову.

Тому, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства в Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ч.2 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 19,41,129 Конституції України, ст.ст. 2-6, 11, 69,71, 86,158, 160-167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя П.Д. Дембіцький

Постанова в повному обсязі складена 01 лютого 2016 р., оскільки останній день виготовлення повного тесту припадає на вихідний день 31.01.2016 року .