Справа № 359/11291/15-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

28 січня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Артюхіної М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Бориспільської міської ради про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Бориспільської міської ради, у якому просив скасувати рішення Бориспільської міської ради №5435-65-VI від 14 липня 2015 року «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у м. Борисполі (землі житлової та громадської забудови)», а також додаток до рішення міської ради від 14 липня 2015 року №5435-65-VI, в якому зазначено список громадян, яким надано дозвіл на розробку проекту землеустрою ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у м. Бориспіль, а саме за адресою вул. Перемоги, 34 в м. Бориспіль.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2015 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, направити справу до Бориспільського міськрайонного суду Київської області для продовження розгляду.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, натомість, спір має приватноправовий характер.

Відповідно до ст.. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 цього ж Кодексу справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

З викладеного вбачається, що адміністративним є спір про оскарження дій особи, які вона вчиняє в якості суб'єкта владних повноважень на виконання владних управлінських функцій.

При цьому, судова колегія враховує, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у користування чи власність (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Така правова позиція відповідає висновку, висловленому Верховним Судом України у постановах від 11.11.2014 № 21-493а14, від 09.12.2014 №21-308а14 та ін., який згідно зі статтею 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Наразі, позивач, звертаючись із позовом до Бориспільської міської ради, просив суд скасувати рішення відповідача №5435-65-VI від 14 липня 2015 року «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у м. Борисполі (землі житлової та громадської забудови)», а також додаток до рішення міської ради від 14 липня 2015 року №5435-65-VI, в якому зазначено список громадян, яким надано дозвіл на розробку проекту землеустрою ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у м. Бориспіль.

В контексті вимог позивача, колегія суддів звертає увагу, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, про що зазначено у постанові Верховного Суду України від 10.12.2013 № 21-358а13.

З наявних у справі матеріалів не вбачається обставин передачі у користування чи власність спірної земельної ділянки на підставі рішення відповідного органа.

Водночас, порядок вирішення питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки визначено ст. 118 Земельного кодексу України.

Зміст названого положення ЗК свідчить на користь висновку, що приймаючи рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову у наданні такого дозволу, відповідний суб'єкт реалізовує владно-управлінську функцію з визначених законом підстав.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави вважати, що вирішуваний спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що цей спір не належить до адміністративної юрисдикції, не ґрунтується на положеннях чинного законодавства України, тому прийняте ним рішення підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 204 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки, покладені в основу рішення суду першої інстанції, прийнятого з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 160, 195, 199, 204, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Бориспільської міської ради про скасування рішення - задовольнити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2015 року - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддіА.Б. Парінов

О.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 01 лютого 2016 року

.

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.