Справа № 810/5717/14
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2016-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" січня 2016 р. м. Київ К/800/16303/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді - Загороднього А.Ф.,

суддів: Веденяпіна О.А, Зайцева М.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Компанія «ЕЛЬБА»

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 року

у справі № 810/5717/14

за позовом Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

до Публічного акціонерного товариства Компанія «ЕЛЬБА»

про стягнення податкового боргу, -

встановив:

Васильківська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області звернулась до суду з позовом до ПАТ Компанія «ЕЛЬБА», в якому просило з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, стягнути податкову заборгованість у розмірі 645 717,75 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 20 січня 2015 року в задоволенні позову Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нову постанову про задоволення позову. Стягнуто на користь Державного бюджету України в особі Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області з ПАТ Компанія «ЕЛЬБА» податковий борг в сумі 1 040 212,41 грн.

У касаційній скарзі, ПАТ Компанія «ЕЛЬБА», не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, рішення судів щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, вбачає порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті рішення, і тому вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 17 березня 2014 року ПАТ Компанія «Ельба» направило до Васильківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість. В рядку 23.2 «Сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість в наступних звітних (податкових) періодах» даної декларації підприємство вказало уточнюючий показник та різницю в сумі 397 521 грн.

Вказана сума була відшкодована податковим органом ПАТ Компанія «Ельба» та списана на рахунок погашення поточних платежів, про що відображено в обліковій картці платника податку та підтвердив представник податкового органу під час судового розгляду.

11 квітня 2014 року позивачем було проведено камеральну перевірку даних задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ПАТ Компанія «Ельба» за січень 2014 року, за результатами якої було складено Акт перевірки № 1477/10-07-22-04-12, на підставі якого позивачем прийнято податкове повідомлення рішення від 23 травня 2014 року № , яким ПАТ Компанія «Ельба» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 397 521 грн. - за основним платежем та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 198 760,50 грн.

11 червня 2014 року ПАТ Компанія «Ельба» направлено позивачу уточнюючий розрахунок зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за січень 2014 року № . У вказаному розрахунку у рядку 23.2 «Сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість в наступних звітних (податкових) періодах» відповідачем уточнено показник на суму 121 505 грн. та зменшено різницю на суму 275 916 грн. Уточнюючим розрахунком зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку із виправленням самостійно виявлених помилок за лютий 2014 року № , який було направлено до податкового органу того ж дня, частину залишку від'ємного значення у попередніх звітних періодах у розмірі 275 916 грн., відповідачем було заявлено до бюджетного відшкодування шляхом зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість в наступних податкових періодах та відображено у рядку 23.2 уточнюючої декларації.

Факт прийняття зазначених уточнюючих розрахунків в електронному вигляді не заперечувався відповідачем та підтверджується копіями відповідних квитанцій щодо прийняття податковим органом електронної звітності позивача.

26 червня 2014 року Васильківською ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області приймає податкову вимогу № 457-25 в якій зазначає, що загальна сума податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобов'язаннями станом на 25 червня 2014 року становить 46 600,02 грн., у тому числі основний платіж - 22 234,11 грн., штрафні (фінансові) санкції - 1 022,80 грн. та пені - 23 343,41 грн.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, зазначена податкова вимога не містить суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість, визначеної податковим повідомленням-рішенням від 23 травня 2014 року № , яке не оскаржувалось відповідачем на час прийняття спірної вимоги.

Представники позивачів, під час судового розгляду справи судом першої інстанції не заперечували ту обставину, що сума податкових зобов'язань, які визначені у податковому повідомленні-рішенні від 23 травня 2014 року № не визначена у податковій вимозі від 26 червня 2014 № 457-25 та пояснили суду, що вказане податкове повідомлення-рішення по технічним причинам було введено до системи лише 28 липня 2014 року, а тому на час прийняття податкової вимоги зазначені суми не були включені до податкової вимоги від 26 червня 2014 року № 457-25.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.3 статті 59 цього Кодексу передбачено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Вимогами пункту 59.4 статті 59 Податкового кодексу України, податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, в податковому повідомленні-рішенні від 23 травня 2014 року № міститься сума податкового зобов'язання з податку на додану вартість та штрафних санкцій в розмірі 596 281,50 грн., а в податковій вимозі від 26 червня 2014 року № 457-25, що прийнята пізніше, вказана загальна сума податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобов'язаннями в розмірі 46 600,02 грн.

Тобто, податковим органом не було узгоджено суму податкового зобов'язання у встановленому Податковим кодексом України порядку, оскільки податкова вимога від 26 червня 2014 року № 457-25 не містила сум, визначених у податковому повідомленні-рішенні від 23 травня 2014 року № , тобто сума в розмірі 596 281,50 грн. не підлягає стягненню, так як вона неугоджена.

Крім того, судом апеляційної інстанції не прийнято до уваги, що сума у розмірі 397 521 грн. була відшкодована ПАТ Компанія «Ельба» до проведення камеральної перевірки та прийняття податкового повідомлення-рішення від 23 травня 2014 року № .

Отже, податковий орган визнав право відповідача на бюджетне відшкодування до проведення камеральної перевірки.

Також, судом апеляційної інстанції, не було взято до уваги заяву Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив стягнути 645 717,75 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Васильківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, як суб'єктом владних повноважень, не надано достатніх та належних доказів, які доводять правомірність стягнення з відповідача 645 717,75 грн.

Враховуючи приписи статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції рахує за необхідне скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване помилково.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Компанія «ЕЛЬБА» задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 року скасувати, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 20 січня 2015 року - залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді О.А. Веденяпін

М.П. Зайцев