Справа № 815/6261/15
Суддя: Гусев О. Г.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6261/15
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 січня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гусева О.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Селімової О.В.,

за участю:представників позивача Білоусова Т.Г., Рудик О.А., Захаров С.С.,

представників відповідача Кедрук Ю.Б., Бєляєв О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Війьськової частини польова пошта НОМЕР_1 , Командиру Війьськової частини польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Війьськової частини польова пошта НОМЕР_1 , Командиру Війьськової частини польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 про визнання дій командира військової частини ОСОБА_3 щодо укладення у грудні місяці 2014 року контракту про проходження мною військової служби у Збройних силах України з недійсними відомостями моєї військової облікової спеціальності, визнавши цей контракт укладений між мною і військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 недійсним та розірвати його, відповідно до нової редакції адміністративного позову (а.с. 47-48).

Під час розгляду справи, суд протокольною ухвалою поновив строк звернення позивача, у зв`язку з тим, що позивач отримав відповідь про відмову звільнення з публічної служби 21.09.2015 року.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 31 жовтня 2013 року ОСОБА_1 був призваний на строкову військову службу у Збройні Сили України, та проходив цю службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Після проходження строкової військової служби у Збройних силах України без постановки на облік за місцем призову в Іллічівському комісаріату Одеської області у грудні місяці 2014 року позивач уклав про проходження громадянином України військової служби у Збройних силах України.

Вище вказаний контракт був позивачем укладений під впливом психологічного тиску колишнього командного складу військової частини НОМЕР_2 , укладений без зазначення конкретної дати, та в ньому була допущена помилка у частині правильності прізвища позивача, так як позивач є - ОСОБА_4 , а не ОСОБА_4 .

Крім того цей контракт фактично укладений на особливий строк, але не менше одного місяця, та мінімальний строк у дії цей контракт закінчився, та вцьому контракту повинно було бути вказаний конкретний строк його дії.

При таких обставинах позивач вважає, що цей двохсторонній контракт підлягає розірванню, так як він був укладений у строк проходження строкової служби під психологічним тиском командування частини, сам контракт є химерним та хибним по своєї суті, так як позивач після проходження строкової служби фактично не був відпущений з військової частини, не ставав на облік до військового комісаріату за місцем свого мешкання та призову.

Представники позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримали з наведених у ньому підстав, просили задовольнити повністю.

Представники відповідачів в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали у повному обсязі, в задоволенні їх просили відмовити, з підстав викладених у запереченнях.

Заслухавши у судовому засіданні пояснення представників позивача, представників відповідачів, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Свій висновок суд обґрунтовує наступним.

ОСОБА_1 був прийнятий на строкову військову службу 31 жовтня 2013 року Іллічівським МВК Одеської області.

09.12.2014 року ОСОБА_1 було подано рапорт про переведення його на військову службу за контрактом на період мобілізації.

У грудні 2014 між Міністерством оборони України в особі Командира військової частини ПП НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на особливий період, але не менше одного місяця до оголошення демобілізації та етапів звільнення у ході демобілізації, визначених Генеральним штабом ЗС України (а.с.12-13).

Згідно з наказом командира військової частини ПП НОМЕР_1 від 25.12.2014 №262 солдата прийнято ОСОБА_1 на військову службу за контрактом та призначено на посаду водія-механіка відділення радіолокаційної розвідки 1604 дивізіону, шпк „солдат, ВОС 837037/256А. (а.с.44).

13.08.2015 ОСОБА_1 звернувся з листом до командира в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 про підтвердження закінчення у дії укладеного у грудні 2014 року контракту про проходження громадянином України військової служби у Збройних силах України, у зв`язку з тим, що вказаний контракт був укладений позивачем під впливом психологічного тиску колишнього командного складу в/ч НОМЕР_2 , укладений без зазначення конкретної дати, та в ньому була допущена помилка у частині правильності мого прізвища, так як позивач є ОСОБА_4 , а не ОСОБА_4 . Крім того цей контракт фактично укладений на особливий строк, але не менше одного місяця, та строком у дії цей контракт закінчився.

Командир в/ч ПП НОМЕР_1 ОСОБА_3 листом повідомлено позивача, що у грудні 2014 року з ним заключено контракт про проходження громадянами України військової служби у ЗС України, на підставі якого перебуває на військовій службі до оголошення демобілізації або закінчення особливого періоду. Однак строк дії його не закінчився.

Згідно з конституційними приписами захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, а військову службу вони відбувають відповідно до закону (стаття 65 Конституції України).

Надаючи юридичної кваліфікації встановленим обставинам справи, суд виходить з наведених конституційних положень і законодавства, зокрема: Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон № 2232-ХІІ), Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (далі - Закон № 3543-ХІІ), Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153), Положення про проходження військової служби солдатами (матросами), сержантами і старшинами Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 7 листопада 2001 року N 1053/2001 (далі Положення №1053).

За змістом частини першої статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Види військової служби визначені частиною шостою цієї ж статті, серед яких військова служба за контрактом осіб рядового складу.

Саме такого виду військову службу проходив позивач.

Згідно з п. а ч.6 статті 26 Закону № 2232-ХІІ контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.

У той же час розділом XIV Положення № 1153 встановлені особливості проходження військової служби та виконання військового обов`язку в особливий період.

Поняття особливого періоду наведене у частині першій статті 1 Закону № 3543-ХІІ, за правилами якої особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, особливий період пов`язується, зокрема, із проведенням мобілізації.

Особливістю проходження військової служби в період мобілізації є те, що усі військовослужбовці, які перебувають на цей час на військовій службі у Збройних Силах України, звільненню в запас не підлягають, за винятком військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до 16 років (підпункт 2 пункту 252 Положення № 1153).

Загальновідомим є факт, що Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014, затвердженим Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VI, в Україні оголошено часткову мобілізацію.

Цей Указ набрав чинності 18 березня 2014 року, а відповідно до його пункту 3 мобілізація проводиться протягом 45 діб з дня набрання Указом чинності.

За змістом статті 1 Закону № 3543-ХІІ особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.

У частині четвертій статті 3 Закону № 3543-ХІІ зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.

Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.

Водночас статтею 1 Закону № 3543-ХІІ надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.

Суд враховує, що законодавчі обмеження щодо звільнення військовослужбовців пов`язані у першу чергу з особливим станом і лише у другу - з мобілізацією як його складовою частиною.

Виходячи з наведеного, судом встановлено, що контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах укладений Міністерством оборони України в особі Командира військової частини ПП НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено на строк до закінчення особливого періоду, але не менше одного місяця. Таким чином, строк дії контракту не закінчився.

Стосовно доводів позивача про недійсність контракту суд зазначає таке.

Пунктом 13 Положення 1053 визначено, що контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України - письмова угода, що укладається між громадянином України і державою, від імені якої діє Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.

Контракт укладається за зразком, що додається, у двох примірниках, підписується особою, яка вступає на військову службу за контрактом або продовжує її, і посадовою особою, зазначеною в пункті 14 цього Положення, скріплюється гербовою печаткою військової частини і зберігається у громадянина та у штабі військової частини. Контракт є підставою для видання наказу по військовій частині про зарахування особи на військову службу до Збройних Сил України і призначення її на посаду.

Об`єктом військово-службових відносин є публічний інтерес у сфері оборони і національної безпеки України, який складає предмет діяльності військовослужбовців.

Підставою виникнення відносин при проходженні професійної військової служби у добровільному порядку є контракт про проходження військової служби, який вступає в силу з дня його підпису відповідною посадовою особою, тобто це юридичний акт, який породжує юридичні наслідки для сторін, наділяючи їх правами і обов`язками.

Укладення контракту про проходження професійної військової служби проходить дві стадії:

1) узгодження волі сторін, яка характеризується добровільністю вступу на професійну військову службу (суб`єктивна сторона). Відсутність волі не породжує військово-службових відносин;

2) волевиявлення, тобто підпис контракту і тим самим надання йому узгодженої волі зовнішнього виразу (об`єктивна сторона). Волевиявленню передує перевірка відповідності громадянина (військовослужбовця) вимогам, встановленим для вступу на професійну військову службу за контрактом.

Після укладення контракту про проходження військової служби виникають військово-службові відносини, які є різновидністю адміністративних, характеризуються нерівністю сторін, тобто подальше правове регулювання здійснюється на підставі методу влади і підпорядкування.

Виходячи з встановлених по справі дійсних обставин, суд дійшов висновку, що волевиявлення ОСОБА_1 як сторони контракту було вільним і відповідало його внутрішній волі на укладення такого контракту. Зазначені ж позивачем обставини недотримання строку дії контракту не є підставою для визнання його недійсним. Не встановлено судом й інших порушень закону при укладенні контракту, що мали б наслідком його недійсність.

Щодо доводів позивача, що контракт був укладений ним під впливом психологічного тиску колишнього командного складу військової частині НОМЕР_2 , суд критично ставиться до цих доводів, оскільки позивачем в ході розгляду справи не було підтверджено жодним доказом психологічного тиску.

Відносно допущеної помилки контракту в частині правильності прізвища позивача, суд вважає необхідним зазначити, що згідно правил вживання апострофу в українській мові:

Апостроф вживається перед літерами я, ю, є, ї, коли вони позначають сполучення приголосного [j] з голосними [а], [у], [е], [і] після твердих приголосних.

Апостроф пишеться перед я, ю, є, ї:

1. Після букв б, п, в, м, ф, якщо перед ними нема іншого приголосного (крім р), що належить до кореня: п`ю, б`ється, в`яз, м`язи, солов`їний, ім`я, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ; верб`я, верф`ю, торф`яний, черв`як. Але: свято, морквяний, мавпячий, цвях.
Таким чином, прізвище позивача, згідно правил вживання апострофу в українській мові, пишеться з апострофом, а саме ОСОБА_4 .

Крім того, ОСОБА_1 поставив свій підпис у контракті, таким чином він засвідчив правильність зазначення відомостей щодо себе.

Суд вважає, що вказана помилка не є підставою для визнання контракту недійсним.

Відповідно до ст. 34. Указу Президента України „Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України контракт припиняється (розривається):

у день закінчення строку контракту;

у день набрання чинності новим контрактом - у разі зміни військовослужбовцем одного виду військової служби на інший;

у день, зазначений у наказі командира (начальника) військової частини по стройовій частині про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (у разі дострокового розірвання контракту, звільнення з військової служби або направлення для проходження військової служби до іншого військового формування з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України);

у день набрання чинності контрактом про навчання у разі вступу особи рядового складу, сержантського та старшинського складу, яка проходить військову службу за контрактом, до вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу;

у день, що настає після дня смерті (загибелі) військовослужбовця або дня визнання його судом безвісно відсутнім чи оголошення померлим.

35. Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення):

1) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених пунктами "а", "б", "в", "г", "е", "є", "ж", "и", "і", "ї", "й" та "л" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

2) за рішенням військовослужбовця за наявності підстав, передбачених пунктами "а", "б", "в","д", "з" та "к" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Жодних підстав визначених ст. 34, 35 Указу Президента України „Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України для припинення (розривання) контракту судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 КАС України.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 69-71, 86, 159-164, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Війьськової частини польова пошта НОМЕР_1 , Командиру Війьськової частини польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання її повного тексту.

Суддя О.Г. Гусев

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Війьськової частини польова пошта НОМЕР_1 , Командиру Війьськової частини польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії.

02 лютого 2016 року.