Справа № 815/6382/15
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6382/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Бутенко А.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області, державного реєстратора Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Оперчук Ірини Михайлівни про скасування рішення від 29.04.2015 року № 21009817 та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернулась ОСОБА_1 до Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області, державного реєстратора Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Оперчук Ірини Михайлівни про скасування рішення від 29.04.2015 року № 21009817 та зобов'язання Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області провести державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_3, податковий номер НОМЕР_1.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у адміністративному позові та уточненнях до позову (а.с. 3-4, 16-17), а також у зв'язку з неявкою представника відповідача у судове засідання, просив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідачі про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином та своєчасно, однак у судове засідання не з'явились (а.с. 49-51). Заперечень на позов від Відповідачів до суду не надходило, а тому на підставі положень ч.6 ст. 128 КАС України, справа розглядалась за наявними в справі доказами, в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

09.04.2015 року ОСОБА_3 звернулась до Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області із заявою про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 після його реконструкції без зміни цільового призначення і геометричних розмірів та реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Рішенням відповідача від 29.04.2015 року № 21009817, відмовлено у державній реєстрації права власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 за позивачем, рішення отримано Позивачем 05.05.2015 року (а.с. 7).

Не погоджуючись з наданою відповідачем відмовою, позивач просить у судовому порядку скасувати рішення від 29.04.2015 року № 21009817 та зобов'язати провести державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення за нею (податковий номер НОМЕР_1).

Оцінюючи рішення суб`єкта владних повноважень, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України та доходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а саме: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації та їх обтяжень, спрямовані на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952-IV).

Судом встановлено, що рішення, яке оскаржене, прийняте з посиланням на ст. 17, п. 4 ст. 24 Закону України № 1952-IV, Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та мотивовано тим, що під час розгляду заяви та поданих до неї документів було встановлено, що у документах наявні розбіжності щодо поверховості житлового будинку; крім того, у технічному паспорті зазначені 4 кімнати, що характеризують об'єкт нерухомого майна як квартиру.

Статтею 2 цього Закону визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Відповідно до п. 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Суд зазначає, що зазначені у рішенні підстави для відмови в державній реєстрації прав не є конкретними, оскільки в рішенні не наведено певних документів із вказівкою в чому саме (в якій частині) і якій вимозі закону вони не відповідають, або в чому саме полягає неможливість встановити відповідність заявлених прав та яким саме документам, що їх посвідчують.

Представником позивача до матеріалів справи надано Договір купівлі-продажу нежилих приміщень від 18.07.2014 року, відповідно до якого Позивач придбала нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 115,1 кв. м. із датою державної реєстрації 18.07.2014 року, Технічний паспорт на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 115,5 кв. м. (а.с. 30-38).

Тому суд, критично відноситься на посилання Відповідача в рішенні про те, що у документах наявні розбіжності щодо поверховості житлового будинку, оскільки такі посилання мають загальний, не визначений характер, більш того насправді такі розбіжності відсутні.

Також, надуманою є вказівка відповідача на те, що зазначення 4 кімнат у техпаспорті нібито характеризує об'єкт нерухомості як квартиру, тому що це суперечить як змісту нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 18.07.2014 року так і техпаспорту від 02.12.2014 року, згідно з яким цей об'єкт є нежитловим приміщенням.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, рішення відповідача, на думку суду, є таким, що не відповідає вимогам Закону № 1952-IV, тому підлягає скасуванню, так як позивачем надано всі необхідні документи для проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, які надають можливість встановити відповідність заявленим правам.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області провести державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення за ОСОБА_3, суд зазначає наступне.

Із змісту ч.2 ст.19 Конституції України вбачається, що діяльність органів державної влади. регулюють закони та підзаконні акти, які дають суб'єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Відповідно до ст. 9 Закону України № 1952-IV, державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Як, вбачається, зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи, державам-членам щодо виконання дискреційних повноважень адміністративними органами від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід зрозуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли-такий орган може обирати з кількох юридично-допустимих рішень те, яке він, вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, без порушень принципу розподілу влади.

Отже, суд не може підміняти собою суб'єкта владних повноважень щодо реалізації ним власних повноважень, наданих законодавством, оскільки суди не вправі втручатись в повноваження та діяльність суб'єктів владних повноважень, або ж підміняти їх.

Така позиція суду щодо неможливості суду підміняти собою органи владних повноважень, повністю узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеною в постанові Пленуму № 13 від 24.10.2008 року, згідно з якою, суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень та з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Відповідно до п. 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року N 7, суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

У такому випадку виникає необхідність вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об'єкт нерухомого майна.

Проте, частиною 3 ст.16 Закону України № 1952-IV передбачено, що разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Відповідно до п. 36 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Згідно п. 37 вищезазначеного Порядку, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, зокрема, є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат.

Таким чином, державна реєстрація нерухомого майна, проводиться державним реєстратором у реальному часі, з дослідженням оригіналів договору купівлі-продажу, інших документів та перевіркою належності майна, що реєструється.

Крім того, необхідно зазначити, що відповідно до п. 3 Наказу Міністерства юстиції України, щодо деяких питань запровадження в Одеській області пілотного проекту щодо розподілу функціональних обов'язків між особами, які приймають заяви у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, та особами, які приймають рішення за результатами розгляду таких заяв, і принципу «екстериторіальності» від 25.06.2015 № 1062/5, встановлено, що у разі подання до органу державної реєстрації прав заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що стосуються нерухомого майна, яке розташоване у межах Одеської області, відповідні рішення приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Головного територіального управління юстиції в Одеській області відповідно до цього наказу, крім випадків, передбачених наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2013 року № 607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за № 534/23066.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позовних вимог щодо зобов'язання Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області провести державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_3.

Враховуючи приписи законодавства України, оцінивши докази, які є у справі, з урахуванням вимог встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виходячи за межи позовних вимог, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області, державного реєстратора Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Оперчук Ірини Михайлівни, підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 94,158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області, державного реєстратора Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Оперчук Ірини Михайлівни - задовольнити частково.

Скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Оперчук Ірини Михайлівни від 29.04.2015 року № 21009817.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Бутенко А.В.