Справа № 316/1844/14-а (2а/316/69/14)
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" січня 2016 р. м. Київ К/800/9104/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів Тракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області на постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 серпня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області про визнання дій протиправними та призначення пільгової пенсії,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області про визнання неправомірними дій щодо відмови у призначенні йому пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 та зобов'язання призначити, нарахувати та виплачувати вказану пенсію з 18 липня 2014 року.

Постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року, позов задоволено. Визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобов'язано відповідача призначити ОСОБА_4 з 18 липня 2014 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України, зарахувавши до стажу, який дає право на призначення вказаної пенсії, періоди роботи з 19 липня 1982 року по 25 жовтня 1985 року на посаді монтажника стальних та залізобетонних конструкцій в управлінні будівництва ЗА АЕС, з 4 січня 1987 року по 1 січня 1992 року в Московському спеціалізованому управлінні «Енерговисотспецбуд» на посаді монтажника стальних та залізобетонних конструкцій і трубоклада промислових залізобетонних труб, з 18 жовтня 1995 року по 22 вересня 1998 року на посадах майстра та виконроба у Відкритому акціонерному товаристві «Південенергомонтажвентиляція».

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову. Зокрема, звертається увага на відсутність відомостей про особливий характер роботи позивача, а також про атестацію робочого місця позивача після 1992 року.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач з 19 липня 1982 року по 25 жовтня 1985 року працював монтажником 4 розряду з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій в управлінні будівництва Запорізької АЕС, 4 січня 1987 року прийнятий монтажником сталевих та залізобетонних конструкцій 4 розряду в МСУ «Енерговисотспецбуд», 29 березня 1988 року позивачу присвоєна суміжна професія - трубоклад промислових залізобетонних труб 4 розряду, 1 січня 1988 року встановлений 4 розряд монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій, 26 серпня 1988 року позивач переведений трубокладом промислових залізобетонних труб 4 розряду, 1 січня 1992 року звільнений у зв'язку з переведенням в управління будівництвом Запорізької АЕС, а з 18 жовтня 1995 року прийнятий на посаду майстра дільниці № 4 у ВАТ «Південенергомонтажвентиляція», 1 липня 1996 року переведений виконробом дільниці № 4, а 23 вересня 1998 року на посаду старшого виконроба-начальника дільниці № 4, 29 грудня 2001 року звільнений у зв'язку з переведенням в Товариство з обмеженою відповідальністю «Аерація».

Періоди роботи позивача з 19 липня 1982 року по 25 жовтня 1985 року на посаді монтажника стальних та залізобетонних конструкцій в управлінні будівництва Запорізької АЕС, з 18 жовтня 1995 року по 22 вересня 1998 року на посаді виконроба у Відкритому акціонерному товаристві «Південенергомонтажвентиляція» підтверджуються архівними довідками, виданими архівним відділом Енергодарської міської ради № 04-01/ч-201/1 від 25 березня 2014 року, № 04-01/ч-332/4 від 18 червня 2013 року, № 04-01/ч-204/2 від 23 квітня 2013 року.

18 липня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак, листом №4765/06 від 28 липня 2014 року йому відмовлено у призначенні вказаної пенсії у зв'язку з неможливістю підтвердження особливого характеру роботи заявника через відсутність уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивач має право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки згідно записів у трудовій книжці та уточнюючих довідок він має необхідний стаж, який дає право на призначення вказаної пенсії, а посади, які він обіймав входять до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчислені стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Колегія суддів погоджується з висновками судів про те, що до стажу роботи позивача, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах повинні бути зараховані періоди роботи з 19 липня 1982 року по 25 жовтня 1985 року на посаді монтажника стальних та залізобетонних конструкцій в управлінні будівництва ЗА АЕС, з 4 січня 1987 року по 1 січня 1992 року в Московському спеціалізованому управлінні «Енерговисотспецбуд» на посаді монтажника стальних та залізобетонних конструкцій і трубоклада промислових залізобетонних труб, оскільки вказані висновки ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

Разом з тим, з висновками судів першої та апеляційної інстанції про те, що відповідач зобов'язаний призначити ОСОБА_4 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України, зарахувавши до стажу, який дає право на призначення вказаної пенсії період роботи з 18 жовтня 1995 року по 22 вересня 1998 року на посадах майстра та виконроба у Відкритому акціонерному товаристві «Південенергомонтажвентиляція» погодитися не можна з огляду на таке.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 вказаного Закону на пільгових умовах право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом п. 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчислені стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 року за № 1451/11731), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 4.5 вказаного Порядку, якщо атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок). У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Згідно зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Згідно ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідно до вимог пункту 20 Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є формальна констатація факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: картка умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року та від 10 березня 2015 року (справи № № 21-183а13, 21-51а15).

За змістом ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок суду щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Проте суди першої та апеляційної інстанцій не врахували правової позиції Верховного Суду України, висловленої з цього приводу у вищенаведених постановах та в порушення вимог ст. 244-2 КАС України не навели мотивів чому відступили від такої позиції.

Неналежне дослідження та з'ясування обставин справи щодо проведення чи непроведення після 21 серпня 1992 року атестації робочих місць, на яких працював позивач, за умовами праці призвело до передчасних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно ч. 2 ст. 227 цього Кодексу підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а суд касаційної інстанцій в силу положень ст. 220 КАС України не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можуть залишатися без змін і підлягають скасуванню на підставі ч. 2 ст. 227 КАС України з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області задовольнити частково.

Постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 серпня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк