Справа № 815/2265/14
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" січня 2016 р. м. Київ К/800/63491/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Лосєва А.М.,

Бившевої Л.І.,

Шипуліної Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області
на постановуОдеського окружного адміністративного суду від 22 травня 2014 року
та ухвалуОдеського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року
у справі№815/2265/14
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Намікс»
доДержавної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області
проскасування податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Намікс» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Намікс») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області) про скасування податкових повідомлень - рішень від 20 листопада 2013 року №, №, № та від 13 листопада 2013 року №.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22 травня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року, позов задоволено.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 травня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року і постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу не надав.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вирішила розглядати справу у порядку письмового провадження.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем у період з 24 жовтня 2013 року по 06 листопада 2013 року проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Намікс» з питань достовірності нарахування від'ємного значення ПДВ за серпень 2013 року.

За результатами перевірки 11 листопада 2013 року складений акт №2559/15-53-15-514/37549213, у висновках якого зазначено про порушення статей 1, 2, 3, 8, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», завищення від'ємного значення суми ПДВ у серпні 2013 року у розмірі 5955427 грн., завищення залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного періоду у серпні 2013 року на суму ПДВ 2120675грн., в порушення пункту 3 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не прийнято відповідних заходів щодо організації збереження первинних документів бухгалтерського та податкового обліку протягом встановленого законом терміну, порушено право посадових осіб ДПІ в частині проведення платником інвентаризації основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, у т.ч. зняття залишків ТМЦ, та у частині ненадання під час перевірки регістрів бухгалтерського обліку, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, порушено термін подання декларації з ПДВ за серпень 2013 року.

За наслідками вказаної перевірки 20 листопада 2013 року відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення:

№, яким за порушення пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2, 200.3, 200.4 статті 200, пункту 201.12 статті 201 Податкового кодексу України зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ за серпень 2013р. на 2120675 грн. та 5955427 грн., що разом складає 8076102 грн.;

№, яким за порушення абзацу 2 пункту 121.1 ст. 121 Податкового кодексу України нарахована штрафна санкція у сумі 1020 грн.;

№ , яким за порушення підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України застосована штрафна санкція 170 грн.

Також 22 жовтня 2013 року за результатами камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з ПДВ ТОВ «Намікс» за вересень 2013 року, складений акт №2229/22-8/37549213, яким встановлено порушення пункту 46.1, 46.5 статті 46 Податкового кодексу України, підпунктів 4.6.1, 4.6.3, 4.6.4, 4.6.5, 4.6.6, 4.6.7, 4.6.8 пункту 4 Порядку заповнення та подання податкової звітності з ПДВ, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1492 від 25 листопада 2011 року, що призвело до заниження зобов'язань з ПДВ на суму 13675630грн.

За наслідками камеральної перевірки 13 листопада 2013 року податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на суму 13675630 грн. та накладено штраф у розмірі 3418907,50 грн.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про відсутність з боку позивача порушень вимог податкового законодавства.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вірно встановлено судами, 26 вересня 2013 року директор ТОВ «Намікс» Тумбрукакі В.Р. звернувся до Таїровського ВМ Київського РВ ОМУ ГУМВС України з заявою про виявлення відсутності документів: податкових накладних, видаткових накладних, вантажно-митних накладних, ТТН, актів виконаних робіт, договорів, виписки банку за період часу з серпня по вересень 2013 року, на що йому була надана відповідь б/н без дати, що дані відомості не внесені до ЄРДР, так як не містять ознак кримінального правопорушення.

Також 27 вересня 2013 року ТОВ «Намікс» подало до ДПІ у Приморському районі м. Одеси заяву №27-9/13, у якій повідомляло останнього про втрату документів фінансово-господарської діяльності за серпень - вересень 2013 року.

Таким чином у повній відповідності до приписів пункту 44.5 статті 44 Податкового кодексу України у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України) позивачем вчинено дії з повідомлення податкового органу про втрату первинних документів.

Крім того, відповідно до абзацу другого названого пункту, платнику податків надається 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу для відновлення втрачених документів.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками судів про безпідставність накладення на позивача штрафу на підставі пункту 121.1 статті 121 ПК України у розмірі 510 грн. та 1020 грн.

Крім того, судами встановлено та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що позивачем 04 листопада 2013 року до закінчення перевірки було надано податковому органу копії ВМД (згідно реєстру) та копію договору №11 від 03 січня 2013 року з автобазою ОДО «Чорноморгидрострой».

Відповідно до абзацу другого пункту 46.1 статті 46 ПК України митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.12 статті 201 ПК України у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пунктами 200.1 - 200.4 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до пункту 206.1 статті 206 ПК України під час ввезення товарів на митну територію України суми податку підлягають сплаті до державного бюджету платниками податку до/або на день подання митної декларації безпосередньо на єдиний казначейський рахунок, крім операцій, за якими надається звільнення (умовне звільнення) від оподаткування.

Факт проведення позивачем оплати ПДВ податковим органом не заперечується.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про безпідставне зменшення відповідачем від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за серпень 2013 року.

Також колегія суддів вважає помилковим посилання відповідача на зменшення податкового кредиту на суму 2120675 грн. за результатами попередньої перевірки, оскільки податкове повідомлення - рішення, винесене за її результатами було оскаржено платником, а отже, визначене грошове зобов'язання не набуло статусу узгодженого.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що обов'язок щодо зменшення залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду, що враховується при визначенні об'єкта оподаткування податком на додану вартість, у позивача не виник.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень судів було порушено норми матеріального та процесуального права.

Тим часом, 30 листопада 2015 року від представника позивача надійшов лист, відповідно до якого припинено юридичну особу ТОВ «Намікс» у зв'язку з визнанням його банкрутом.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою особи, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, або ліквідації підприємства, установи, організації, які були стороною у справі.

Положеннями статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Частиною 2 названої статті також передбачено, що суд касаційної інстанції визнає законні судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що втратили законну силу, і закриває провадження у справі, якщо після їх ухвалення виникли обставини, які є підставою для закриття провадження у справі, та ці судові рішення ще не виконані.

Відповідно до інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, 18 серпня 2015 року до нього внесено запис про припинення державної реєстрації ТОВ «Намікс».

Відповідно до частини 2 статті 33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15 травня 2003 року №755-ІV юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про задоволення позову у повному обсязі, а припинення юридичної особи - позивача є підставою для визнання судових рішень такими, що втратили законну силу із закриттям провадження у справі.

Керуючись пунктом 5 частиною 1 статті 157, статтями 210, 214, 215, 220, 222, 223, 228, 230, 231, 236, частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 травня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року у справі №815/2265/14 визнати такими, що втратили законну силу.

2. Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Намікс» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про скасування податкових повідомлень - рішень закрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: А.М. Лосєв

Судді: Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна