Справа № 826/2378/14
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2378/14 Головуючий у 1-й інстанції: Добрянська Я.І. Суддя-доповідач: Кучма А.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

28 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря: Козлової І.І.

розглянувши за відсутності осіб, які беруть участь в справі, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 41 КАС України у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.03.2014 у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправними дій та бездіяльності, стягнення витрат,-

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ «Українська залізниця» звернулося до УСЗН Миронівської РДА Київської області з позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва про:

- визнання протиправною бездіяльність в частині невиконання вимог пункту 6 "Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002, а саме, щодо не реєстрації за період з 01.08.2013 по 31.12.2013 додаткових зобов'язань за фактично надані послуги пільгового проїзду залізницею окремим категоріям громадян по Миронівському району за цей же період та не надсилання інформації про додаткові зобов'язання щомісяця до 18 числа фінансовому органу Миронівської районної державної адміністрації Київської області;

- визнання протиправними дій в частині несплати ПАТ «Українська залізниця» витрат на перевезення пасажирів залізницею, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01.08.2013 по 31.12.2013;

- стягнення з Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації витрати, які понесла залізниця на перевезення пасажирів, що користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01.08.2013 по 31.12.2013 у сумі 371 604,56 грн на користь ПАТ «Українська залізниця».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.03.2014 вищевказаний адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, та ухвалити нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Особи, які беруть участь в справі в судове засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, 28.12.2012 між ПАТ «Українська залізниця» та Управлінням праці соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації укладений договір на пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортом загального користування та про відшкодування витрат за надані послуги.

Договір регламентує взаємовідносини сторін щодо пільгового перевезення залізничним транспортом пільгових категорій громадян, та порядок відшкодування коштів за їх перевезення у 2013 році.

Відповідно до п. 3.1. зазначеного договору, залізниця зобов'язувалась щомісяця до 7 числа місяця, що настає за звітним подавати Платнику розрахунки та акти звіряння (4-екз.) щодо вартості фактично нарахованих сум за надані послуги пільговикам.

Також, відповідно до п. 3.2. (п. 2.3.1, п. 2.4.1.) зазначеного договору, Платник забезпечує в повному розмірі перерахування сум відшкодування по наданню послуг Виконавцю.

На виконання умов договору залізницею з серпня 2013 року до 31.12.2013 надано послуги по перевезенню пільгових категорій громадян по Миронівському району на суму 371 604,56 грн.

На підтвердження розміру своїх витрат на перевезення пасажирів, що користуються пільгами, залізницею надсилались на адресу відповідача за серпень-грудень 2013 року акти звіряння розрахунків та облікові форми.

Однак, як підтверджується наявними матеріалами справи, відповідачем відшкодування збитків від перевезення пільгових категорій громадян за вказаний період не проводились, тобто УСЗН Миронівської РДА не компенсувало залізниці витрати, понесені останньою на виконання державної програми соціального захисту.

Тобто, заборгованість УСЗН Миронівської РДА перед ПАТ «Українська залізниця» за перевезення пільгових категорій громадян по Миронівському районі за серпень-грудень 2013 року становить 371 604,56 грн.

Посилання відповідача на перерахування позивачу 20 000 грн відшкодування збитків від перевезення пільгових категорій громадян не відноситься до вказаного періоду, про який йдеться в даній адміністративній справі, оскільки таке перерахування відбулося 27.03.2013 згідно платіжного доручення № 134, проте як заборгованість УСЗН Миронівської РДА перед ПАТ «Українська залізниця» за перевезення пільгових категорій громадян по Миронівському районі в розмірі 371 604,56 грн стосується саме періоду: серпень-грудень 2013 року.

Судом першої інстанції встановлено, що під час розгляду справи відповідачем не надані докази на спростування вартості послуг. Наявність невідшкодованої заборгованості у розмірі 371 604,56 грн підтверджується актами звіряння розрахунків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність бюджетного асигнування не є підставою для звільнення від виконання грошового зобов'язання, взятого на себе державою, а будь-який договір, незалежно від його правової природи, повинен виконуватися.

Так, частиною п'ятою статті 9 Закону України „Про залізничний транспорт" встановлено, що для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийняте рішення щодо введення відповідних пільг.

Згідно ст. 102 Бюджетного кодексу України видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті „б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 (далі - Порядок № 256), фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Згідно з п. 3 Порядку № 256 головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Згідно з п. 5 Порядком № 256 головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг.

Відповідно до п. 6 Порядку № 256 у разі виникнення додаткових зобов'язань головні розпорядники коштів місцевих бюджетів надсилають щомісяця до 18 числа фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) уточнену інформацію про фактично нараховані у поточному місяці суми. Зазначені фінансові органи готують уточнені реєстри нарахованих у поточному місяці сум та подають їх до 20 числа Міністерству фінансів АРК, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби Автономної Республіки Крим, областях, міст Києві та Севастополі.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, управління не виконало вимоги п. 6 Порядку № 256, а саме не зареєструвало додаткові зобов'язання, чим порушило вимоги вищезгаданих нормативних актів, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

Крім того, згідно з положеннями пунктів 9, 10, 11 Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1359 від 16.12.2009 на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком.

Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом.

Залізниці не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми.

Головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п'ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці.

Слід додати, що вищезгаданий договір, як вже зазначалося вище, за своєю правовою природою є адміністративним договором.

За відсутності врегулювання у чинному законодавстві особливостей укладення та виконання адміністративних договорів, до правовідносин сторін за адміністративним договором підлягають до застосування загальні положення ЦК України та ГК України.

Договором є домовленість двох або більше сторін, на підставі якої виникають зобов'язальні правовідносини відповідної правової природи. Права та обов'язки сторін, обумовлені договором, складають його зміст і повинні дотримуватись сторонами.

За вказаним вище договором на відповідача покладений обов'язок відшкодувати позивачу вартість перевезення по пільговим тарифам відповідних категорій громадян.

Невиконання відповідачем зобов'язань за договором про розрахунки за надані послуги по перевезенню було зумовлено відсутністю відповідного асигнування в необхідному розмірі.

Внаслідок цього позивач поніс витрати на пільгове перевезення, які не були йому відшкодовані всупереч умовам вказаного договору.

У зв'язку з вищезазначеним, вірними є висновок суду першої про те, що відсутність бюджетного асигнування не є підставою для звільнення від виконання грошового зобов'язання, взятого на себе державою відповідно до вищевказаних Законів України будь-який договір незалежно від його правової природи повинен виконуватись.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи Управлінням соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації фактично відшкодовані витрати, які понесла залізниця на перевезення пасажирів, що користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах у сумі 371 604,56 грн на користь ПАТ «Українська залізниця» (а.с. 90-94).

З урахуванням вище викладеного та приписів ст. 159 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.03.2014 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено: 02.02.2016.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна

Головуючий суддя Кучма А.Ю.

Судді: Безименна Н.В.

Аліменко В.О.