Справа № 826/15751/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 січня 2016 року № 826/15751/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., суддів Келеберди В.І., Данилишина В.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також - позивач) з позовом до Кабінету Міністрів України (надалі також - відповідач1), Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України (надалі також - відповідач2), в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.05.2015року № 517-р «Про призначення ОСОБА_2 першим заступником Голови Держгіпромнагляду України»;

- скасувати протиправний наказ Держгіпромнагляду України № 172-к від 08.06.2015р. про призначення ОСОБА_3 виконуючим обов'язки начальника ТУ Держгірпромнагляду України у Харківській області;

- скасувати протиправний акт «про відмову від ознайомлення з пропозицією посади» за підписом першого заступника Голови Держгірпромнагляду України ОСОБА_2 від 02.06 2015р.

В судовому засіданні за згодою сторін ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з огляду про наступне.

Фактичні обставини справи свідчать, що Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20.05.2015 №517-р призначено на посаду Першого заступника Голови Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України ОСОБА_2.

Позивач категорично не погоджуючись із правомірністю Розпорядженням від 20.05.2015 №517-р звернувся з даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що відповідач1, видаючи оскаржуване розпорядження, діяв з перевищенням повноважень, з порушенням вимог Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». При цьому, саме розпорядження на думку позивача є протиправним, оскільки суперечить Положенню про Державну службу гірничого нагляду та промислової безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 408/2011, та порушує його права та інтереси позивача.

Відповідачі проти задоволення позову заперечували з мотивів необґрунтованості та безпідставності.

При цьому, відповідач1 зазначав, що при прийняті Розпорядження від 20.05.2015 №517-р діяв у порядку, у спосіб та у межах, визначених чинним законодавством, а отже оспорюване рішення є правомірним та не підлягає скасуванню.

Серед іншого відповідачі звертали увагу суду на те, що Розпорядження від 20.05.2015 №517-р не є актом індивідуальної дії по відношенню до позивача, та відповідно не має своєю дією породження юридичних наслідків для позивача.

Зважаючи на викладені обставини, відповідача у задоволенні позову просили відмовити у повному обсязі.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного суду у спірних правовідносинах є перевірка правомірності (легальності) наказу відповідача від 20.05.2015 № 517 - р з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, в обґрунтування протиправності Розпорядження від 20.05.2015 №517-р, позивач, зокрема покликався на порушення відповідачем процедури призначення ОСОБА_2 першим заступником Голови Держгіпромнагляду України».

Вказані доводи позивача, спростовуються наступними приписами чинного законодавства.

Так, частиною другою статті 120 Конституції України встановлено, що організація, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади визначаються Конституцією і законами України.

Відповідно до положень статей 113, 116 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який у своїй діяльності, керується Конституцією і законами України, актами Президента України, здійснює визначені Конституцією та законами України повноваження, зокрема, спрямовує і координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади, призначає на посади та звільняє з посад за поданням Прем'єр-міністра України керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України здійснює інші повноваження, визначені Конституцією та законами України.

Разом з тим, статтею 21 Закону України «Про Кабінету Міністрів України» (далі - Закон) встановлено, що Кабінет Міністрів України, зокрема, призначає на посаду та звільняє з посади за поданням Прем'єр-міністра України керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, перших заступників і заступників керівників інших центральних органів виконавчої влади.

З огляду на викладені приписи законодавства обумовлюється висновок проте, що Уряд має повноваження щодо призначення та звільняти керівників центральних органів виконавчої влади та їх заступників.

Водночас, статтею 1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» передбачено, що систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України та інші центральні органи виконавчої влади. Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 статті 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» керівник центрального органу виконавчої влади призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем'єр-міністра України.

Керівник центрального органу виконавчої влади може мати не більше двох заступників, які призначаються на посади та звільняються з посад Кабінетом Міністрів України за поданням Прем'єр-міністра України. Пропозиції Прем'єр-міністрові України стосовно кандидатур для призначення на посаду та звільнення з посади керівника центрального органу виконавчої влади та його заступників вносить міністр, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади.

Разом з тим, процедура розгляду питань щодо призначення керівників центральних органів виконавчої влади, їх перших заступників та заступників регламентована Порядком розгляду питань, пов'язаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №298 (надалі також - Порядок).

Так, пп. 4 п. 2 Порядку керівник центрального органу виконавчої влади, який не входить до складу Кабінету Міністрів України, його перший заступник та заступник призначаються на посаду та звільняються з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем'єр - міністра України.

Згідно абз. 3 п. 4 Порядку, опрацювання подання щодо призначення на посаду і документів, що додаються до нього, здійснюється за дорученням Кабінету Міністрів України структурним підрозділом з питань кадрового забезпечення Секретаріату Кабінету Міністрів України - стосовно перших заступників та заступників міністрів, заступників міністрів - керівників апарату, керівників інших центральних органів виконавчої влади, їх перших заступників та заступників, керівників підприємств, їх перших заступників та заступників.

Системний аналіз наведених приписів законодавства свідчить, що призначення керівника центрального органу виконавчої влади, який не входить до Кабінету Міністрів України, його першого заступника та заступника не підпадає під дію статті 15 Закону України «Про державну службу», як помилкового зазначає позивач на обґрунтування позовних вимог.

Поряд з цим, пунктом 9 Порядку визначено перелік документів, що додаються до подання щодо призначення на посаду або погодження призначення на посаду відповідної особи.

Як зазначав позивач, відповідно до пп. 15 пункту 9 Порядку до подання додається довідка встановленої форми про результати спеціальної перевірки, проте слід зауважити, що вимога долучення зазначеної довідки стосується лише щодо осіб, зазначених у пп. 6 пункту І цього Порядку, а також щодо першого заступника та заступників Міністра Кабінету Міністрів України, Урядового уповноваженого та його заступника.

Однак таке твердження позивача є помилковим, з огляду про наступне.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 563 затверджено Порядок проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» (далі - Порядок перевірки), який визначає механізм проведення перевірки достовірності відомостей, що подаються посадовими і службовими особами органів державної влади і а органів місцевого самоврядування, а також особами, які претендують на зайняття відповідних посад, щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» (далі - перевірка).

Згідно з пп. 1 пункту 2 Порядку перевірки перевірка, зокрема, проводиться щодо керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, їх перших заступників та заступників.

Пунктом 41 Порядку перевірки визначено, що особа, яка претендує на зайняття посади, передбаченої підпунктами 1-10 пункту 2 цього Порядку (далі - особа, яка претендує на зайняття посади), разом з документами, необхідними для її призначення на посаду, подає до відповідного органу власноручно написану заяву про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» за встановленою формою.

Відповідно до пункту 42 Порядку перевірки відповідальний структурний підрозділ протягом десяти днів з дня надходження заяви особи, яка претендує на зайняття посади, перевіряє достовірність відомостей, зазначених у заяві такої особи, щодо незастосування до неї заборон, передбачених частиною третьою статті 1 Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою, пунктами 1-8 частини другої та пунктами 1 і 2 частини четвертої статті 3 Закону.

Як встановлено пунктом 43 Порядку перевірки, у разі виявлення відповідальним структурним підрозділом факту належності особи до переліку осіб, щодо яких застосовуються заборони, передбачені частиною третьою статті 1 Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою, пунктами 1-8 частини другої або пунктами 1 і 2 частини четвертої статті 3 Закону, є підставою для відмови такій особі у призначенні на посаду, на яку вона претендує.

З пояснень відповідачів установлено, що ОСОБА_2, було подано заяву про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», 25.05.2015 року. За результатами її розгляду фактів належності ОСОБА_2 до переліку осіб, щодо яких застосовуються відповідні заборони, виявлено не було.

Враховуючи вищевикладене, за наслідками розгляду справи, суд приходить до висновку проте, що призначення Першого заступника Голови Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України ОСОБА_2 відбулось у відповідності до регламентованих вимог чинного законодавства України, а отже Розпорядженням від 20.05.2015 №517-р є правомірним, а отже скасуванню не підлягає.

Поряд з цим, позовна вимога про скасування наказу Держгіпромнагляду України № 172-к від 08.06.2015р. про призначення ОСОБА_3 виконуючим обов'язки начальника ТУ Держгірпромнагляду України у Харківській області, задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Так, дії Держгіпромнагляду України щодо призначення ОСОБА_3 виконуючим обов'язки начальника ТУ Держгірпромнагляду України у Харківській област, не створюють будь-яких правових наслідків та суті є лише процедурним заходом вчиненим у межах спірних правовідносин на виконання покладених на відповідача повноважень.

Як випливає зі змісту статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Таким чином, у контексті наведених приписів до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, позаяк підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

В аспекті наведеного, суд звертає увагу на те, що ані розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.05.2015року № 517-р, ані наказ Держгіпромнагляду України №172-к від 08.06.2015р., не є актами індивідуальної дії по відношенню до позивача, не створюють для останнього жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення її прав та не породжують для нього будь-яких обов'язків.

Позовна вимога про визнання протиправним акту «про відмову від ознайомлення з пропозицією посади» за підписом першого заступника Голови Держгірпромнагляду України ОСОБА_2 від 02.06 2015р., задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Акт про відмову від ознайомлення з пропозицією посади» не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні чинного законодавства, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків, тому його інформація, що у ньому відображена не може бути предметом спору.

При цьому, доводи позивача проте, що на підставі акту про відмову від ознайомлення з пропозицією посади від 02.06.2015р. його незаконно звільнено з посади, спростовуються висновками судів першої та апеляційної інстанції, викладених у відповідних судових рішеннях при розгляді справи №826/12050/15 (копії рішень наявні у матеріалах даної судової справи), яким зокрема, встановлено правомірність наказу від 09.06.2015р. №87-К про звільнення ОСОБА_1 з посади.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цілому.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.А. Качур

Судді В.І. Келеберда

В.М. Данилишин