Справа № 233/4243/14-а
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" січня 2016 р. м. Київ К/800/13054/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів Тракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Костянтинівці та Костянтинівському районі Донецької області на постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 жовтня 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в м. Костянтинівці та Костянтинівському районі Донецької області, третя особа Публічне акціонерне товариство «Металонік» про визнання рішення незаконним та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Костянтинівці та Костянтинівському районі Донецької області, третя особа Публічне акціонерне товариство «Металонік» про визнання незаконним та скасування рішення відповідача від 22 квітня 2014 року про відмову призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов'язання відповідача зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 період його роботи з 1 червня 1994 року по 31 грудня 1995 року на посаді газорізальника в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Підприємство-91», за Списком № 2 - з 22 червня 1981 року по 6 березня 1991 року на посаді слюсаря-ремонтника Жданівського ремонтного підприємства тресту «Укрпромбудремонт» (Публічне акціонерне товариство «Металонік»), з 10 березня 1991 року по 31 травня 1994 року та з 1 січня 1996 року по 13 січня 2003 року на посаді газорізальника в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Підприємство-91», зарахувати до загального страхового стажу період роботи з 10 березня 1991 року по 13 січня 2003 року на посаді газорізальника в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Підприємство-91» та зобов'язання відповідача призначити йому пенсію зі зниженням пенсійного віку за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 30 листопада 2013 року.

Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_4 22 червня 1981 року прийнятий слюсарем-ремонтником 3 розряду Жданівського ремонтного підприємства тресту «Укрпромбудремонт», з 1 вересня 1983 року переведений слюсарем-ремонтником 4 розряду на цьому ж підприємстві, з якого звільнився 6 березня 1991 року.

Згідно довідки Публічного акціонерного товариства «Металонік» від 2 жовтня 2013 року № 90 та додатку до неї позивач працював повний робочий день на Жданівському ремонтному підприємстві тресту «Укрпромбудремонт» (з 5 червня 1996 року перейменовано в Закрите акціонерне товариство «Металонік», з 23 січня 2012 року - в Публічне акціонерне товариство «Металонік»). З 22 червня 1981 року по 6 березня 1991 року позивач виконував роботу слюсаря з ремонту обладнання в основних виробничих цехах, що дає право на пільгову пенсію за Списком № 2: розділ ХVІІІ, підрозділ скляне виробництво. Актом зустрічної перевірки від 29 травня 2014 року підтверджено особливий характер роботи позивача в період з 1981 по 1991 роки, але зазначено, що у довідці № 90 від 2 жовтня 2013 року недостовірно зазначено розділ ХVІІІ «Будівництво будівельних матеріалів», замість розділу ХІХ «Скляне і фарфорово-фаянсове виробництво».

З 10 березня 1991 року по 13 січня 2003 року позивач працював газорізальником 5 розряду в Малому підприємстві «Підприємство- 91», в період з 1 червня 1994 року по 31 грудня 1995 року виконував роботу з ремонту технологічного обладнання в сірчанокислотному цеху КДХЗ. Професія газорізальник передбачена Списком № 1 (розділ VIII підрозділ А п.1 позиція 1080А010).

21 січня 2014 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Костянтинівці та Костянтинівському районі Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням віку, передбаченого ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак, рішенням від 22 квітня 2014 року № 4696/04 відповідач відмовив позивачу в призначенні вказаної пенсії у зв'язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідач діяв неправомірно, оскільки згідно записів у трудовій книжці та уточнюючих довідок ОСОБА_4 має необхідний стаж, який дає право на призначення вказаної пенсії, а посади, які він обіймав, входять до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону висновки судів першої та апеляційної інстанцій зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, до того ж, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Згідно ст. 62 вказаного Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів.

Відповідно до пункту 4.5 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчислені стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 року за № 1451/11731), якщо атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок). У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно, та розробленими на виконання вказаної постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Міністерством праці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Згідно ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідно до вимог п. 20 Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постановах від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13) та від 10 березня 2015 року (справа № 21-51а15).

Проте, суди першої та апеляційної інстанцій вищенаведених вимог не врахували та в порушення вимог ст. 159 КАС України, належним чином не з'ясували чи проводилася після 21 серпня 1992 року атестація робочих місць, на яких працював позивач, за умовами праці.

Крім того, зазначивши, що робота позивача у період з 22 червня 1981 року по 6 березня 1991 року на посаді слюсаря ремонтника Жданівського ремонтного підприємства тресту «Укрпромбудремонт» (Публічне акціонерне товариство «Металонік») входить до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах (розділ ХІХ «Скляне і фарфорово-фаянсове виробництво» Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та пільгових розмірах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22 серпня 1956 року), належним чином не перевірили чи відносилась вказану посада до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, які були чинними на час виконання цих робіт, оскільки згідно додатку до довідки Публічного акціонерного товариства «Металонік» від 2 жовтня 2013 року № 90 (а.с. 22) та акту зустрічної перевірки достовірності наданих документів про підтвердження трудового стажу та заробітну плату для призначення пенсії від 29 травня 2014 року № 15 (а.с. 36) позивач у вказаний період працював не лише у цеху варки і виробництва скла, а й у механічному цеху Константинівського хімічного заводу КХЗ.

Неналежне дослідження та з'ясування обставин справи призвело до передчасних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно ч. 2 ст. 227 цього Кодексу підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення вищенаведених норм процесуального права, зокрема статей 79, 86, 159 КАС України, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а суд касаційної інстанцій в силу положень ст. 220 КАС України не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можуть залишатися без змін і підлягають скасуванню на підставі ч. 2 ст. 227 КАС України з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Костянтинівці та Костянтинівському районі Донецької області задовольнити частково.

Постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 жовтня 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк