Справа № 826/18088/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 січня 2016 року № 826/18088/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії: головуючого судді Шулежка В.П., судді Іщука І.О., судді Погрібніченка І.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» правонаступник Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) до Національного банку України (далі - НБУ), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність НБУ; зобов'язати НБУ надати інформацію на запит позивача від 12.07.2015.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Незважаючи на належне повідомлення про час і місце розгляду справи, третя особа не забезпечила явку своїх представників у судове засідання, з урахуванням чого адміністративна справа відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України розглядається у порядку письмового провадження.

Водночас, 06.11.2015 представник третьої особи звернувся до суду з запереченнями, в яких просив відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі, а також просив розглядати справу без його участі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів встановила наступне.

24.07.2015 відповідачем за вх. № ЗП/526/877 отримано запит позивача від 21.07.2015, в якому останній повідомляв про укладення 25.04.2008 між ним та ПАТ «УкрСиббанк» договору про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк зобов'язувався передати позивачу кредитні кошти у розмірі 100 тис. доларів США, з огляду на що позивач, на підставі Закону України «Про доступ до публічної інформації», просив відповідача повідомити чи подавалась заява на міжбанківську валютну біржу ВАТ «ВА Банк» та чи надходила заявка від 25.04.2008 про продаж на такій біржі доларів США у сумі 100 тис. від заявника через банк і купівлю гривні.

За результатами розгляду вказаного запиту, відповідач листом від 06.08.2015 № 40-03003/55615 повідомив позивачу про неможливість задоволення запиту через розбіжності у назві банку, на який позивач посилається, а також зазначив, що інформація щодо операцій фізичних осіб-клієнтів комерційних банків не відображається у Системі підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку України НБУ.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 названого Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України (далі - Національний банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Пунктом 1 розділу І Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого постановою Правління НБУ від 10.08.2005 № 281 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.08.2005 за № 950/11230 (далі - Положення № 281), у редакції, чинній на момент, як вважає позивач, надходження заявки про продаж вказаної суми до НБУ, це Положення встановлює порядок та умови торгівлі іноземною валютою на міжбанківському валютному ринку України та на міжнародних валютних ринках.

За змістом п. 4 розділу І Положення № 281, міжбанківський валютний ринок України - це сукупність відносин у сфері торгівлі іноземною валютою в Україні між суб'єктами ринку, між суб'єктами ринку та їх клієнтами (у тому числі банками-нерезидентами), а також між суб'єктами ринку і Національним банком.

Відповідно до п. 5 розділу І Положення № 281, торгівлю іноземною валютою на міжбанківському валютному ринку України, на міжнародному валютному ринку дозволяється здійснювати виключно Національному банку та суб'єктам ринку (або з такими суб'єктами). При цьому, суб'єкти ринку - уповноважені банки, уповноважені фінансові установи (п. 1 розділу І Положення № 281).

Таким чином, фізичні особи - клієнти банків не є безпосередніми суб'єктами ринку на міжбанківському валютному ринку України.

Водночас, згідно з п. 16 розділу ІІ Положення № 281, уповноважені банки мають право здійснювати власні операції за гривні в межах установлених лімітів (нормативних значень) відкритої валютної позиції, у тому числі купувати іноземну валюту без наявності зобов'язань у цій валюті.

Пунктом 17 розділу ІІ Положення № 281 встановлено, що уповноважені банки мають право здійснювати операції з обміну іноземної валюти за кошти, що їм належать, у тому числі з обміну іноземної валюти без наявності зобов'язань в іноземній валюті, що придбавається, у межах установлених лімітів (нормативних значень) відкритої валютної позиції. Поряд з цим, власні операції банку з купівлі (продажу, обміну) іноземної валюти (власні операції) - це операції, проведені на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями з власної ініціативи банку в межах лімітів відкритої валютної позиції банку (п. Положення № 281).

Разом з тим, відповідно до п. 29 розділу ІІ Положення № 281, суб'єкти ринку укладають між собою та з Національним банком договори про купівлю, продаж іноземної валюти за безготівкові гривні та підтверджують ці договори виключно під час проведення Торговельної сесії.

Згідно з п.п. 2.1 та 2.2 глави 2 Правил проведення Торговельної сесії та здійснення окремих операцій, пов'язаних з купівлею-продажем іноземних валют та банківських металів, затверджених постановою Правління НБУ від 10.08.2005 № 281 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 29.08.2005 за № 951/11231 (далі - Правила № 281), у редакції, чинній на момент, як вважає позивач, надходження заявки про продаж вказаної суми до НБУ, уповноважений банк (уповноважена фінансова установа) включає у заявку на участь у Торговельній сесії (далі - Заявка) незадоволені потреби клієнтів, а також власні потреби щодо купівлі-продажу іноземної валюти та банківських металів за гривні. Заявка в паперовій формі підписується керівником (або особою, яка його замінює) та головним бухгалтером (або особою, яка його замінює) банку (фінансової установи) і залишається на зберіганні в банку (фінансовій установі). Заявка в електронній формі подається до Національного банку України в установлений ним строк. Уповноважений банк (уповноважена фінансова установа) у Заявці визначає за кожною іноземною валютою Класифікатора іноземних валют та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.02.98 № 34 [у редакції постанови Правління Національного банку України від 02.10.2002 № 378, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.10.2002 за N 841/7129 (зі змінами)] (далі - Класифікатор), та за кожним видом банківських металів обсяг їх купівлі та/або продажу.

Відповідно до абз. 2 п. 2.5 глави 2 Правил № 281, для здійснення операції з купівлі-продажу іноземної валюти з Національним банком України уповноважений банк подає до Національного банку України не пізніше ніж за дві години до закінчення Торговельної сесії розгорнуту заявку. Для здійснення операції з купівлі іноземної валюти ця заявка має містити інформацію за кожним видом валют та кожним клієнтом із зазначенням ідентифікаційного коду за ЄДРПОУ [або ідентифікаційного номера за ДРФО (за наявності)], суми, мети купівлі, а також курсу, за яким банк бажає здійснити операцію з купівлі іноземної валюти. Для здійснення операції з продажу іноземної валюти розгорнута заявка має містити інформацію за кожним видом валют та кожним клієнтом про суму операції, а також курс, за яким банк бажає продати Національному банку України іноземну валюту.

З системного аналізу викладених норм видно, що операції на міжбанківському валютному ринку України можуть здійснюватися шляхом продажу іноземної валюти уповноваженим банком іншому суб'єкту ринку або НБУ, а можуть - між уповноваженим банком та його клієнтом у межах відкритої валютної позицій, тобто такі операції не проводяться безпосередньо через НБУ під час проведення Торговельної сесії, у зв'язку з чим відсутня потреба у подачі, як того вимагає п. 2.5 глави 2 Правил № 281, розгорнутої заявки до НБУ.

При цьому, представник ПАТ «УкрСиббанк» у своїх поясненнях посилається на те, що операції в межах валютної позиції уповноваженого банку, в розумінні Положення № 281, є операціями на міжбанківському валютному ринку України, з огляду на що уповноважений банк не може відобразити їх іншим чином, ніж операція на міжбанківському валютному ринку України.

Як встановлено колегією суддів з пояснень представника ПАТ «УкрСиббанк», уповноважений банк - ПАТ «УкрСиббанк», на підставі зазначених норм Положення № 281, здійснив на міжбанківському валютному ринку України операцію з продажу доларів США свого клієнта - ОСОБА_1, в межах відкритої валютної позиції.

За таких умов, колегія суддів вважає, що, в ході проведення таких операцій, необхідність у подачі, як того вимагає п. 2.5 глави 2 Правил № 281, розгорнутої заявки до НБУ, у ПАТ «УкрСиббанк» була відсутня.

Також безпідставними є посилання позивача на п. 3 розділу IV Положення № 281, оскільки у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, вказаним розділом встановлено відповідальність суб'єктів ринку за порушення цього Положення, а не оформлення та подання клієнтами до уповноважених банків заяв про купівлю іноземної валюти або банківських металів і заяв про продаж іноземної валюти або банківських металів та їх виконання.

Крім того, колегією суддів також враховується наявність розбіжностей у найменуванні уповноваженого банку в описовій та у прохальній частинах запиту позивача, а саме: в описовій частині позивач стверджує про укладення договору про надання споживчого кредиту з ПАТ «УкрСиббанк», проте в прохальній частині просить повідомити чи подавалась заява на міжбанківському валютному ринку України ВАТ «ВА Банк».

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

Враховуючи викладене у сукупності, колегія суддів вважає обґрунтованою відмову відповідача в задоволенні запиту позивача, у зв'язку з чим у колегії суддів відсутні належні правові підстави для визнання протиправною бездіяльності НБУ та зобов'язання останнього надати інформацію на запит позивача від 21.07.2015.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, суду не надав.

Натомість відповідач довів суду відсутність протиправних дій зі свого боку.

За таких обставин позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя В.П. Шулежко

Суддя І.О. Іщук

Суддя І.М. Погрібніченко