Справа № 817/3168/15
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2016-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3168/15

25 січня 2016 року 14год. 50хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Вавелюк А.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача: ОСОБА_3А ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

доУправління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області
про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на службі, зобов`язання вчинення певних дій,
ВСТАНОВИВ :

До Рівненського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області про:

- визнання наказу Управління МВС України у Рівненській області № 192 о/с від 18.06. 2015 року про звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ України незаконним та його скасування;

- поновлення ОСОБА_1 на службі на попередньо займаній посаді старшого слідчого слідчого відділення Гощанського РВ УМВС України в Рівненській області з дати звільнення;

- зобовязання Управління МВС України у Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з дати звільнення по дату поновлення на службі в органах Міністерства внутрішніх справ України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він був незаконно звільнений з посади старшого слідчого слідчого відділення Гощанського РВ УМВС України в Рівненській області, оскільки рапорт про звільнення за власним бажання він відкликав та мав намір продовжувати службу в органах Міністерства внутрішніх справ України. Крім того, позивач вказав, що рапорт про звільнення за власним бажанням ним було складено під психологічним тиском посадових осіб відповідача.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити повністю.

Відповідач позову не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що ОСОБА_1 був звільнений із органів внутрішніх справ за власним бажанням. В рапорті позивач наполягав на звільненні зі служби саме з 18.06. 2015 року, від проходження ВЛК відмовився посилаючись на задовільний стан свого здоровя. Оскільки рапорт про відкликання рапорту від 18.06. 2015 року, було отримано посадовою особою відповідача наручно 22.06. 2015 року, тобто після звільнення позивача, то він не розглядався, а тому звільнення є законним.

У судовому засіданні представник відповідача заперечення проти позову підтримала, просила суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, показання свідка, дослідивши подані суду письмові докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з червня 2013 року по червень 2015 року перебував на службі в органах внутрішніх справ. Остання посада, старший слідчий слідчого відділення Гощанського районного відділу Управління МВС України в Рівненській області (призначений 12.08. 2014 року відповідно до наказу Управління МВС України в Рівненській області № 262 о/с) (а.с. 33).

18 червня 2015 року, як вбачається з пояснень позивача, він потрапив у ДТП в районі повороту на село Рясники автодороги Київ-Чоп. Вказана обставина була зафіксована працівниками ДАІ, поступило повідомлення в чергову частину Гощанського районного відділу Управління МВС України в Рівненській області. По факту дорожньо-транспортної пригоди було повідомлено Управління МВС України в Рівненській області.

Після зазначеного повідомлення до позивача прибула посадова особа УМВС України в Рівненській області, яка під психологічним тиском спонукала ОСОБА_1 скласти рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням з 18.06. 2015 року, зазначивши в рапорті, що від проходження ВЛК відмовляється у звязку із задовільним станом здоровя.

Щодо застосування до ОСОБА_1 психологічного впливу, позивач зазначив, що посадові особи УМВС України в Рівненській області, які приїхали з метою перевірки скоєння дорожньо-транспортної пригоди, фактично змусили позивача написати рапорт на звільнення за власним бажанням, але оскільки він працював в органах внутрішніх справ України не так давно, то піддався цьому тиску.

18 червня 2015 року ОСОБА_1 було подано рапорт на імя начальника Управління МВС України в Рівненській області ОСОБА_4, у якому позивач зазначив, що у звязку з ненормованим робочим днем, низькою заробітною платою, роботою у вихідні і святкові дні, просить звільнити його з органів внутрішніх справ за власним бажанням та наполягає на звільненні 18.06. 2015 року (а.с. 38).

Вказаний рапорт 18.06. 2015 року був погоджений, під час бесіди з позивачем, т.в.о. Гощанського РВ УМВС України в Рівненській області майором міліції ОСОБА_5 та надісланий до УМВС України в Рівненській області для прийняття рішення.

На запитання суду чи звертався одразу до керівництва Управління МВС України в Рівненській області про факт незаконних дій працівників міліції ОСОБА_1 пояснив, що не звертався одразу. Звернення відбулось через чотири дні шляхом надсилання на імя начальника ГУ МВС України в Рівненській області рапорту про відкликання рапорту про звільнення його з органів внутрішніх справ від 22.06. 2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника відповідача УМВС України в Рівненській області, після отримання рапорту позивача про звільнення, було підготовлено подання на начальника УМВС України в Рівненській області про звільнення із органів внутрішніх справ лейтенанта міліції ОСОБА_1 Відповідно до резолютивної частини подання, начальник УМВС України в Рівненській області полковник міліції ОСОБА_4 18.06. 2015 року прийняв рішення про звільнення лейтенанта міліції ОСОБА_1 із органів внутрішніх справ України за власним бажанням (а.с. 39-40).

18.06. 2015 року відповідно до пункту 64 «ж» ОСОБА_6 про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ наказом начальника Управління МВС України в Рівненській області № 192 о/с лейтенанта міліції старшого слідчого слідчого відділення Гощанського РВ УМВС України в Рівненській області ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням (а.с. 28).

Про прийнятий наказ ОСОБА_7 було повідомлено листом УМВС України в Рівненській області № 3/2-1449 від 18.06. 2015 року, який надісланий за адресою: вул. Щаслива, 4, с. Бабин, Гощанського району, Рівненської області, що відповідає адресі проживання позивача зазначеної ним у позовній заяві (а.с. 41).

Як вже було зазначено судом, 22 червня 2015 року (через 4-и дні після наказу начальника УМВС України про звільнення ОСОБА_1О.) позивачем наручно на імя начальника УМВС України в Рівненській області подано рапорт про відкликання попереднього рапорту про звільнення з органів внутрішніх справ від 18.06. 2015 року, що був поданий передчасно, оскільки позивач має намір далі служити в органах внутрішніх справ. Вказаний рапорт було отримано посадовою особою УМВС в Рівненській області 22.06. 2015 року, про що свідчить її особистий підпис та зареєстровано в журналі реєстрації вхідних документів (а.с. 8, 45-47).

Крім того, ОСОБА_1 20 липня 2015 року було підготовлено заяву на імя начальника УМВС України в Рівненській області ОСОБА_4, згідно якої позивач просив надати письмову інформацію стосовно прийнятого рішення щодо поданого ним рапорту, в якому він просив не розглядати попередній рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ. Разом з тим, жодних доказів щодо надсилання вказаної заяви чи отримання її відповідачем позивачем надано не було.

Для повного, всебічного та обєктивного розгляду справи суд задовольнив клопотання сторін про виклик в судове засідання свідків, які можуть підтвердити або спростувати обставини викладені в позовній заяві.

Як показала свідок ОСОБА_8 мати ОСОБА_1, під час перебування її сина у Гощанський районній лікарні до його плати прийшов працівник міліції та представився, що він працівник Управління МВС України в Рівненський області. В подальшому, він переконливо наполіг щоб ОСОБА_1 написав рапорт про звільнення за власним бажанням оскільки буде мати проблеми з прокуратурою. Позивачем було написано рапорт про звільнення особисто, однак із слів зазначеної посадової особи. Крім того, свідок показала, що рапорт було датовано заднім числом та яким саме вона не памятає.

Як показав свідок ОСОБА_9 - старший інспектор відділу просування та проходження служби УМВС України в Рівненській області (посада на момент виникнення спірних правовідносин), що у червні 2015 року надійшло повідомлення про вчинення дорожньо-транспортної пригоди працівником міліції у Гощанському районі. Оскільки в його посадові обовязки входило обслуговування Корецького та Гощанського районів, то він виїхав на місце події. На місці події працівниками ДАІ було виявлено трьох працівників міліції ОСОБА_1, Борисенка та Шевчука. ОСОБА_1, який керував автомобілем, за зовнішніми ознаками був у стані алкогольного спяніння. Перебуваючи у добрих стосунках з позивачем, ще з 2013 року, він у приміщенні Гощанської районної лікарні запропонував ОСОБА_1 написати рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням. Крім того, показав, що рапорт було написано особисто позивачем без будь-якого тиску пізно у ночі 18 червня 2015 року. Також, вказав, що того самого дня написаний позивачем рапорт було реалізовано.

Надаючи правової оцінки спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з таких положень законодавчих актів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 18 Закону України "Про міліцію" встановлює, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються ОСОБА_6 про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 ОСОБА_6 про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29.07. 1991 року (далі - ОСОБА_6) це ОСОБА_6 визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки.

Розділом VII ОСОБА_6 про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 регулюється звільнення зі служби.

Відповідно до пунтку ж статті 64 ОСОБА_6 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Згідно з пунктом 68 ОСОБА_6 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Аналізуючи вищезазначені норми Положення суд дійшов висновку, що при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обовязків позивач мав всі підстави написати рапорт про звільнення. Факт особистого написання рапорту ОСОБА_1 та наявність поважних причин судом встановлено.

Зясовуючи обставини про те, чи мало місце саме вільне волевиявлення з боку позивача відносно звільнення за власним бажанням, суд встановив, що ОСОБА_1 самостійно подав рапорт про звільнення. На момент подання рапорту ОСОБА_1 перебував на лікуванні у Гощанській центральній районній лікарні. ОСОБА_1 пояснив суду, що рапорт про звільнення він написав власноруч, однак це відбулось під психологічним впливом посадової особи УМВС України в Рівненській області. Але ні свідок ОСОБА_8, ні ОСОБА_9, які перебували у палаті під час написання рапорту позивачем, не підтвердили факт психологічного чи фізичного впливу на ОСОБА_1 Свідок ОСОБА_8 вказала лише на поганий фізичний та стресовий стан сина. На рапорті позивач поставив особистий підпис та дату написання рапорту.

Позивач також надавав суду суперечливі пояснення про те, що не усвідомлював наслідків подання заяви, тому як знаходився в шоковому стані. Але, о у той же час на протязі 4 днів після нібито тиску на нього, ОСОБА_1 не звертався до будь-якого медичного закладу про надання медичної допомоги чи до будь-якого правоохоронного органу на протиправні дії працівників міліції.

Відповідно до пояснень представника відповідача ОСОБА_6 про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, відкликання рапорту працівником, який звільняється з органів внутрішніх справ не передбачено. Рапорт ОСОБА_1 від 22.06. 2015 року про відкликання його попереднього рапорту від 18.06. 2015 року про звільнення з органів внутрішніх справ до УМВС України в Рівненській області надійшов 22.06. 2015 року, тобто після видання наказу начальника УМВС України в Рівненській області від 18.06. 2015 року № 192 о/с про його звільнення зі служби.

Суд при цьому зазначає, що відповідно до пункту 10 ОСОБА_6 особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обовязки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обовязки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим ОСОБА_6.

Підпунктом ж пункту 64 ОСОБА_6 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обовязків.

Згідно з пунктом 68 ОСОБА_6, особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Суд встановив, що 18 червня 2015 року позивач подав рапорт про звільнення за власним бажанням та вказав, що наполягає на його звільненні 18.06. 2015 року. Відповідно до резолюцій керівників, на вказаному рапорті, керівництвом було погоджено дату звільнення та наказом начальника управління МВС України в Рівненській області від 18 червня 2015 року № 192 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби. Такі дії відповідача, не суперечать вимогам пункту 68 ОСОБА_6, оскільки за змістом цього пункту ОСОБА_6 до закінчення трьохмісячного строку попередження згадані особи мають право відкликати поданий рапорт, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк.

Вказана правова позиція відображена у постановах Верховного Суду України від 11.06. 2013 року справа № 21-169а13, від 29.05. 2012 року справа № 21-122а12, від 05.12. 2011 року справа № 21-236а11.

Крім того, згідно пункту 12 Пленуму Верховного суду України № 9, вбачається, що для доведення факту відкликання заяви про звільнення можуть братись до уваги будь-які докази, передбачені цивільним процесуальним законодавством, як доказ береться те, що працівник наполягає на продовженні працювати, вийшов на роботу і наполягає на спростуванні наказу про звільнення. Але, судом встановлено, що ОСОБА_1 жодних таких дій зроблено не було, а навпаки він намагався уникнути спілкування з керівництвом та приховував факт знаходження на лікарняному.

Суд звертає увагу і на те, що відповідно до Закону України Про міліцію вступаючи на службу в органи внутрішніх справ позивач прийняв присягу працівника органів внутрішніх справ України, відповідно до якої давав клятву завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, присягав з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ. Крім того, якщо подивитися на психологічні особливості всіх співробітників, які виконують свій нелегкій обовязок в органах внутрішніх справ, не дивлячись на те, що вони належать до різних служб, можна чітко побачити, що їх обєднують єдині вимоги щодо внутрішніх характеристик, особливостей особистості, психологічних властивостей, тому що професія співробітника органів внутрішніх справ відноситься до складних професій, які вимагають від людини наявності відповідних психологічних умінь та якостей. Тобто, позивач, як людина, яка обрала собі професію працівника органів внутрішніх справ, повинна бути готовою до того, що їй прийдеться проявляти психофізіологічну витривалість, вміння проявляти психофізіологічну витривалість тісно повязане з таким поняттям як сила нервової системи. Робота співробітника органів внутрішніх справ практично побудована на екстремальних ситуаціях. Звідси напрошується наступний висновок: людина, яка обирає професію співробітника ОВС повинна мати сильну нервову систему, завдяки чому зможе без великих проблем долати почуття страху, невпевненості, невизначеності, які часом мають місце під час несення служби. Слід вказати на те, що співробітнику органів внутрішніх справ часто приходиться приймати самостійні рішення в складній оперативній обстановці з метою вибору єдиного вірного шляху дій, вміти прораховувати свої кроки, щоб не підвести товариша по службі, планувати операцію тощо. Таким чином, мова йде про вміння людини логічно мислити. Завдяки гнучкості мислення співробітник міліції швидше досягає вирішення поставленого завдання з найменшими втратами. Розвинутий інтелект, уміння виділяти головне, класифікувати та узагальнювати інформацію є необхідними складовими психологічних властивостей співробітника органів внутрішніх справ будь-якої спеціальності. Таким чином, суд вважає, що позивач, займаючи таку посаду в органах внутрішніх справ, повинен витримувати психічні та фізіологічні навантаження, повинен вирізнятися наявністю відповідних емоційно-вольових якостей, а саме - умінням тримати себе в руках в конфліктних ситуаціях, діяти сміливо і рішуче в хвилини небезпеки. Тому суд вважає, що на позивача, як на працівника органів внутрішніх справ, неможливо було психологічно вплинути та довести до шокового стану, щоб не розуміти всієї відповідальності своїх дій або бездіяльності.

Щодо тверджень позивача про невідповідність дати зазначеної у рапорті даті фактичного його написання, а також дати наказу про звільнення даті його винесення, то суду слід зазначити наступне.

Так, позивач та представник позивача пояснили, а свідок ОСОБА_8 показала, що рапорт ОСОБА_1 від 18.06. 2015 року про звільнення за власним бажанням, фактично було написано 19.06. 2015 року заднім числом, а тому наказ № 192 о/с від 18.06. 2015 року не міг бути прийняти датою, яка у ньому зазначена.

Разом з тим, суд критично оцінює вказані пояснення позивача та показання свідка, оскільки вони є особистою думкою зацікавлених осіб та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Постанова слідчого СВ Гощанського РВ УМВС України в Рівненській області ОСОБА_10 від 19.06. 2015 року про призначення судово-медичної експертизи, не береться судом до уваги, як доказ, що підтверджує неможливість написання рапорту 18.06. 2015 року, оскільки містить суперечливі дані з поясненнями позивача (а.с. 10).

Так, позивач пояснив, що ДТП сталося у ніч з 18 на 19 червня 2015 року, на яке прибули працівники ДАІ, які повідомили про відповідну подію Гощанський РВ УМВС України в Рівненській області.

Разом з тим, у вказаній постанові зазначено, що ДТП сталося 19 червня 2015 року о 02 год. 20 хв., про що чергову частину Гощанського РВ УМВС України в Рівненській області повідомила невідома особа.

Такі обставини є суперечливими, не підтверджують моменту скоєння ДТП та не мають відношення до написання рапорту ОСОБА_1 про звільнення за власним бажанням.

Разом з тим, з матеріалів справи судом встановлено, що рапорт про звільнення за власним бажанням ОСОБА_1 було написано особисто 18.06. 2015 року та особисто поставлено дату його написання.

Вказаний рапорт було реалізовано шляхом підготовки подання від 18.06. 2015 року та прийняття наказу начальника УМВС України в Рівненській області № 192 о/с від 18.06. 2015 року про звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1, що зареєстрований в журналі реєстрації наказів УМВС України в Рівненській області з кадрових питань (особового складу) (а.с. 38, 39-40, 28, 66-68).

Дату прийняття вказаного наказу, також, підтверджує зроблена відмітка у послужному списку ОСОБА_1, лист-повідомлення позивача № 3/2-1449 від 18.06. 2015 року, який зареєстрований у Журналі обліку вихідної кореспонденції управління кадрового забезпечення УМВС України в Рівненській області № 835 та видана довідка на військовозобовязаного, звільненого з ОВС України № 3/2-1490 від 18.06. 2015 року (а.с. 29-37, 41, 106-108, 42).

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що на нього чинився психологічний чи фізичний тиск, хоча вказав на посадових осіб відповідача, які такий тиск учиняли, а також у чому такий тиск виявися. Крім того, суд допитав та вислухав кожну вказану позивачем особу на яку він вказував і твердження позивача спростувалися.

Суд не приймає до уваги пояснення ОСОБА_1 та показання свідка ОСОБА_8 про те, що позивач не усвідомлював наслідків подання рапорту, адже він є дієздатною та юридично освіченою людиною, яка обіймала посаду середнього начальницького складу органів внутрішніх справ, рапорт написано ним власноруч. Як зясувалось, позивач подав рапорт про звільнення за власним бажанням, коли стала відома інформація щодо його причетності до вчинення дорожньо-транспортної пригоди у нетверезому стані та існувала загроза звільнення з інших підстав.

Також, спростовано дослідженими письмовими доказами, що наявні у матеріалах адміністративної справи, твердження позивача про невідповідність дати зазначеної у рапорті даті фактичного його написання, а також дати наказу про звільнення даті його винесення

В силу вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У ході судового засідання позивач не довів суду обґрунтованості позовних вимог, а відповідач підтвердив правомірність своїх дій.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду, то поданий позов належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Оскільки субєктом владних повноважень не надано суду жодного доказу щодо понесення витрат повязаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, то судові витрати із позивача не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.