Справа № 809/1910/14
Суддя: Кишинський М.І.
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" січня 2016 р. Справа № 809/1910/14
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
Судді Кишинського М.І.
за участю секретаря судового засідання: Мельник О.Я.
позивача: ОСОБА_1
відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу
за позовом: ОСОБА_4 ,
до відповідача: Івано-Франківськиого обласного військового комісаріату
про зобов`язання вчинити певні дій,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 звернулася в суд з позовною заявою до Івано-Франківськиого обласного військового комісаріату про зобов`язання вчинити певні дій.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_4 перебувала з відповідачем в трудових відносинах, обіймаючи посаду державного службовця провідного спеціаліста юридичної групи. В зв`язку з проведення реорганізації, вказана посада підлягала скороченню. Згідно наказу військового комісара від 17.01.2013 року №7 була звільнена з роботи в зв`язку з переведенням до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську.
В день звільнення ОСОБА_4 не було виплачено заробітну плату за робочий день 17.01.2013 року, що є порушення чинного законодавства. Таким чином позивач вважає, підлягають виплаті кошти за відпрацьований робочий день 17.01.2013 року в розмірі 196,48 грн., а також підлягає стяганню з ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь ОСОБА_4 середній заробіток за весь час затримки виплати належної заробітної плати при звільнення по день постановлення рішення суду.
Крім того, представник позивачки збільшив позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за два дні невикористаної відпустки. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що останній робочий день для позивачки є 17.01.2013 року, день звільнення згідно наказу та запису в трудовій книжці, а тому за цей день ОСОБА_4 має бути виплачений середній заробіток, а також середній заробіток за два дні не використаної відпустки. В зв`язку із затримкою виплати середнього заробітку за останній робочий день, представник позивачки просить стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати заробітку в порядку ст.117 КЗПП України по день постановлення рішення суду.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги викладені в позовній заяві підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.
Представники відповідача проти позову в судовому засіданні заперечили повністю, надавши суду письмові заперечення і зазначили, що у зв`язку з проведенням організаційних заходів Івано-Франківський ОВК переводився на новий штат. Згідно наказу військового комісара від 25.12.2012 року №242 державного службовця ОСОБА_4 передбачалося звільнити з роботи з 28.12.2012 року в зв`язку з скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, з виплатою вихідної допомоги в сумі 4095,37 грн.
З 27.12.2012 року по 16.01.2013 року ОСОБА_4 перебувала на листку не працездатності та одночасно проходила стажування в державній податковій інспекції в м. Івано-Франківську, про що керівництву відповідача стало відомо тільки 08.01.2013 року, згідно поданої заяви позивача, датованої 26.12.2012 року. Відповідно до касової відомості від 27.12.2012 року №159 ОСОБА_4 отримала вихідну допомогу в розмірі 3481,06 грн.
За клопотанням начальника Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську позивача звільнено з посади провідного спеціаліста юридичної групи в порядку переведення.
Наказом військового комісара Івано-Франківської ОВК від 17.01.2013 року №7 відмінено п.2 наказу від 25.12.2012 року №242 стосовно звільнення ОСОБА_4 за п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України.
Представник відповідача доводить, що на день видачі наказу про звільнення в порядку переведення ОСОБА_4 , посади яку вона обіймала вже не існувало внаслідок реорганізації. Тобто державний службовець ОСОБА_4 не була в штаті ОВК, відповідно 17.01.2013 року вона не могла здійснювати свої посадові обов`язки, тому підстави для виплати заробітної плати за цей день відсутні.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.01.2016 року позовну заяву ОСОБА_4 в частині вимог про стягнення з відповідача в користь позивачки середнього заробітку за весь час затримки виплати належної їй зарплати, залишено без розгляду. Приймаючи дану ухвалу суд прийшов до висновку, що по цих позовних вимогах позивач пропустила строки звернення до адміністративного суду. Таким чином, на вирішенні суду залишились позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за останній день роботи позивача та компенсація за два дні невикористаної відпустки.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну службу" державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
Закон України "Про державну службу" регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу та визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.
ОСОБА_4 , з 30.12.2008 року перебувала на державній службі в ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді провідного спеціаліста юридичної групи.
Відповідно до Директиви Міністра оборони України від 17.10.2012 року №Д-322/1/15дск Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних силах України у 2012 році 29 грудня 2012 року Івано-Франківський обласний військовий комісаріат, що утримувався за штатом 03/513-51(01) з чисельністю особового складу 40 військовослужбовців та 37 працівників переведений на штат №03/542-51 (01) з чисельністю особового складу 35 військовослужбовців та 22 працівники.
Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.
Закон України "Про державну службу" не врегульовує питань розрахунку з працівником державним службовцем під час його звільнення з роботи. За таких обставин до правовідносин, що виникли між сторонами по даній справі застосовуються норми Кодексу законів про працю України.
Відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Наказом військового комісара Івано-Франківського ОВК від 25.12.2012 року №242 позивача звільнено з роботи 28.12.2012 року у зв`язка зі скороченням штату працівників, на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України. Наступними пунктами наказу передбачалися виплати вихідної допомоги в сумі 4095,37 грн. та компенсації за невикористану відпустку за 3 календарних дні за робочий період з 01.12.2012 року по 28.12.2012 року.
Відповідно до наказу №7 від 17.01.2013 року відмінено п.2 наказу військового комісара Івано-Франківського ОВК від 25.12.2012 року №242 стосовно звільнення державного службовця ЗСУ ОСОБА_4 на підставі ст.40 кодексу Законів про працю України.
Наступними пунктами визначено: державного службовця ЗСУ ОСОБА_4 вважати такою, що з 27.12.2012 року по 16.01.2013 року знаходилася на стаціонарному лікуванні з зв`язку з хворобою. Підлягала виплаті також допомога по тимчасовій непрацездатності за 13 робочих днів. Крім того, ОСОБА_4 звільнено з роботи 17.01.2013 року у зв`язку з переведенням до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську, відповідно до п.5 ст.36 Кодексу законів про працю України. Підлягала виплаті компенсація за невикористану відпустку за 6 календарних днів за робочий період з 01.01.2012 року по 17.01.2013 року
Статтею 47 Кодексу законів про працю України визначено, обов`язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку.
Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Із Книги обліку руху трудових книжок працівників вбачається, що ОСОБА_4 17.01.2013 року видано трудову книжку, про що свідчить її підпис в даній Книзі.
При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 Кодексу законів про працю України).
Так, позивачем подавалися до військового комісару Івано-Франківського ОВК заяви про виплату грошових коштів за відпрацьований робочий день 17.01.2013 року, а також коштів по тимчасовій непрацездатності.
На неодноразові листи позивача з приводу виплати належних на її думку коштів, Івано-Франківським ОВК 29.06.2013 року було надано відповідь ОСОБА_4 за змістом якої вбачається, що лікарняні позивачем було отримано готівкою через касу військового комісаріату 18.02.2013 року за видатковою відомістю №3 в сумі 1468,58 грн. Стосовно виплати заробітної плати за 17 січня 2013 року зазначено, що поданий ОСОБА_4 табель обліку робочого часу не відповідає вимогам щодо його заповнення (відсутнє погодження кадрового органу), а заробітна плату виплатити не являється можливим за обставини скорочення такої посади станом на 17.01.2013 року
За змістом даного листа також містяться посилання на необхідність повернення зайво отриманих коштів позивачем в розмірі 3077,83 грн.
Передумовою цього було службове розслідування за висновками якого комісія прийшла до переконання, що дебіторська заборгованість (розрахункові кошти) в сумі 3077,83 грн., які були виплачені державному службовцю ЗСУ ОСОБА_4 , виникла внаслідок заміни підстави звільнення за скороченням на звільнення у зв`язку з переводом в іншу установу та неповернення надмірно виплачених коштів позивачем.
Крім того, в ході службового розслідування (акт від 03.06.2013 року №4/2687/1) встановлено, що ОСОБА_4 в період тимчасової непрацездатності проходила стажування, що являється порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 01 грудня 1994 року №804 Про затвердження Положення про порядок стажування у державних органах та останній оплачено лікарняні за рахунок фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в розмірі 1468,58 грн.
Стаття 241-1 Кодексу законів про працю України визначає, що строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями.
Строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку.
Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, то строк закінчується в останній день цього місяця.
Строк, обчислюваний тижнями, закінчується у відповідний день тижня.
Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день.
Як уже зазначалося вище, наказом №7 від 17.01.2013 року ОСОБА_4 звільнено з роботи 17.01.2013 року у зв`язку з переведенням до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську, а тому з врахуванням положень Кодексу законів про працю України суд приходить до висновку, що в даному випадку працівник ОСОБА_4 вважається звільненою з наступного дня після того дня, з якого починається строк, тобто з 18.01.2014 року.
За таких обставин відповідач зобов`язаний провести позивачці виплату за останні день роботи 17.01.2013 року.
Крім того ні документальними доказами, ні в ході судового розгляду справи відповідач не довів того, що ним при проведенні розрахунку із позивачкою здійснено повний розрахунок за два невикористаних дні відпустки, а тому виходячи із норм ст.71 КАС України, суд задовольняє вимоги позивача в частині стягнення компенсації за два невикористаних дні відпустки.
Оскільки день звільнення вважається останнім днем роботи, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний провести виплату заробітної плати ОСОБА_4 за 17.01.2014 року в розмірі 196,48 грн., заробітної плати за робочий день 17 січня 2013 року, та 392,96 грн. компенсації за два дні невикористаної відпустки.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково.
На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь ОСОБА_4 196,48 грн. заробітної плати за робочий день 17 січня 2013 року, та 392,96 грн. компенсації за два дні невикористаної відпустки, з рахуванням із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.
В решті позовних вимог відмовити.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Кишинський М.І.

Постанова складена в повному обсязі 28 січня 2016 року.