Справа № 826/22426/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 січня 2016 року № 826/22426/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, за участю третіх осіб - відділу державної автоінспекції Оболонського районного управління ГУ МВС України у м. Києві, Міністерства юстиції України про зняття арешту з рухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) до відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач, ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві), за участю третіх осіб - відділу державної автоінспекції Оболонського районного управління ГУ МВС України у м. Києві (далі - третя особа 1, ВДАІ Оболонського РУ ГУ МВС України у м. Києві), Державної реєстраційної служби України (далі - третя особа 2) про зняття арешту, накладеного постановою відповідача по виконавчому провадженню №30448166 з примусового виконання постанови ВДАІ Оболонського РУ ГУ МВС України у м. Києві від 26.09.2011 №182391 про стягнення штрафу на рухоме майно ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час переоформлення належного позивачу транспортного засобу на користь третьої особи йому стало відомо про те, що ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві накладено на вказаний транспортний засіб арешт в межах виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення з позивача штрафу.

На звернення позивача до відповідача, останній повідомив про те, що виконавче провадження з примусового виконання постанови ВДАІ про стягнення штрафу закінчено і після чого передано до архіву, однак арешт з рухомого майна не знятий і на даний час у відповідача немає правових підстав для його зняття.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач не прибув, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду клопотання про проведення розгляду справи за його відсутності.

Представники третіх осіб не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Представник третьої особи 2 подав до суду письмові пояснення, в яких відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.2015 №17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» у зв'язку з ліквідацією Державної реєстраційної служби України просив замінити Державну реєстраційну службу України на Міністерство юстиції України. Судом вказане клопотання задоволено та долучено до матеріалів справи.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням вимог ст. 128 КАС України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач у серпні 2015 року звернувся до органів державної автоінспекції з метою переоформлення належного йому транспортного засобу на користь іншої особи. Однак, під час переоформлення позивач дізнався про те, що у 2011 році на все рухоме майно, що йому належить ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві накладено арешт постановою від 27.06.2012 №30448166, що також підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, виданого 21.09.2015.

Як встановлено судом, позивач звернувся до ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві про зняття арешту з майна.

Проте, відповідачем листом від 09.09.2015 повідомлено позивача, що відділ немає правових підстав для зняття арешту з майна боржника.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. На виконання своїх обов'язків державний виконавець наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника, опечатування, вилучання, передавання такого майна на зберігання та реалізації його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно ч. 2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Порядок зняття арешту з майна передбачено статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Як встановлено судом, та не заперечується сторонами, у ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві перебувало виконавче провадження №30448166 з примусового виконання постанови ВДАІ Оболонського РУ ГУ МВС України у м. Києві від 26.09.2011 №182391 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Держави штрафу у розмірі 255,00 грн.

Позивач стверджує, що будь-яких постанов, вимог, листів від відповідача з приводу вказаного виконавчого провадження не отримував.

Відповідач у своєму листі від 09.09.2015 №б/н вказав, що постановою від 27.06.2012 державним виконавцем відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто виконавчий документ стягувачу. Станом на момент надання відповіді повторно на виконання вищевказаний виконавчий документ не надходив. Матеріали виконавчого провадження передано до архіву та повідомлено, що дане питання про зняття арешту з майна можливо вирішити лише в судовому порядку.

Отже, після закінчення строку зберігання завершеного виконавчого провадження вказане виконавче провадження підлягає знищенню, а тому жодні виконавчі дії по знищеному провадженню не можуть здійснюватись.

Крім того, як підтверджується матеріалами справи, позивачем сплачено штраф у розмірі 255,00 грн. відповідно до постанови ВДАІ Оболонського РУ ГУ МВС України у м. Києві від 26.09.2011 №182391.

Також, згідно довідки, виданої начальником ВДАІ Оболонського РУ ГУ МВС України у м. Києві від 15.09.2015, у позивача заборгованості по адмінправопорушенням немає.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що в даному випадку порушення порядку накладення арешту, встановленого Законом, з боку державного виконавця відсутні, позивачем штраф сплачений, при цьому відповідач позбавлений можливості самостійно зняти арешт, тому арешт з рухомого майна може бути знятий лише в судовому порядку.

Норми ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» регулюють порядок зняття арешту з майна за судовим рішенням шляхом винесення державним виконавцем постанови про зняття арешту не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що подальше знаходження під арештом рухомого майна перешкоджає позивачу реалізовувати свої права як власника, у зв'язку з чим з метою належного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зняти арешт з рухомого майна, що належить позивачу, накладений постановою ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 27.09.2012.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України наявні в матеріалах справи докази, беручи до уваги визнання відповідачем позову в повному обсязі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Зняти арешт, накладений постановою відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві по виконавчому провадженню №30448166 з примусового виконання постанови ВДАІ №182391 від 26.09.2011 на рухоме майно ОСОБА_1, ідентифікаційний (податковий) номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає: АДРЕСА_1.

Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко