Справа № 2-а-1031/10
Суддя: Ярмоленко В. В.
Дата ухвалення: 2010-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 2-а-1031/10
Провадження № -
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" березня 2010 р. м. Коростень

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі головуючого - судді Ярмоленка В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Коростені адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради, управління Пенсійного фонду України, Державного казначейства України про визнання неправомірних дій та стягнення недовиплачених коштів, -

встановив:

В червні 2009 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому зазначила, що вона є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи III категорії та постійно проживає в м. Коростені, віднесеному до зони гарантованого добровільного відселення, а тому відповідно до 28.02.1991 року № 796 - XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи /далі Закон № 796 - XII/, має право на щомісячну грошову допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва, підвищення до пенсії як непрацюючій особі, а також доплату до пенсії як непрацюючій особі, яка проживає в зазначеній зоні.

Посилаючись на те, що всупереч згаданому Закону вказані виплати проводились без застосування кратності до встановленого розміру мінімальної заробітної плати, а в твердих сумах, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року, /далі «Постанова № 836»/ позивач вважає, що має право на стягнення з управління праці та соціального захисту населення виконкому Коростенської міської Ради /далі «Відповідач 1»/ відповідно до ст. 37 Закону № 796-ХІІ 2866 грн. 70 коп., з управління пенсійного фонду України в м. Коростені /далі «Відповідач 2»/ відповідно ст. 39 Закону № 796-ХІІ 16252 грн. 50 коп. Просить стягнути ці суми з відповідачів.

Відповідачі позов не визнали.

Встановлено, що позивач належить до третьої категорії як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ст.39 Закону, заробітна плата особам які працюють на території гарантованого добровільного відселення, повинна підвищуватись на дві мінімальні зарплати, а щомісячна грошова допомога в зв'язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва (ст.37) виплачується в розмірі 40% мінімальної заробітної плати.

Проте в спірний період часу ці доплати та допомоги виплачувались частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати.

Згідно п. 2 «Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 року № 936 розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня за програмами визначаються в числі інших управління праці та соціального захисту населення виконкомів міських Рад. Виплата компенсацій та допомог певних видів, в т.ч. і передбачених ст. ст. 37, 39 Закону „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" працюючим і непрацюючим громадянам та пенсіонерам проводиться центрами по нарахуванню і виплаті соціальних допомог, управліннями праці та соціального захисту населення районних

(міських) держадміністрацій, виконкомів міських, районних у містах рад за місцем реєстрації. Правовідносини між сторонами виникли з дня набрання чинності вищевказаної постанови.

Органи, які виплачують пенсію провадять видатки, пов'язані з наданням пільг щодо пенсійного забезпечення згідно із Законом України № 796 - XII (пенсій на пільгових умовах за віком і стажем роботи, пенсії по інвалідності та в зв'язку з втратою годувальника, додаткові пенсії, щомісячні компенсації за втрату годувальника, підвищені пенсії і допомога) в силу п. 24 «Порядку використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 20.06.2000 року № 987.

Таким чином, управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради, управління Пенсійного фонду України є належними відповідачами по справі. В порушення вимог ст. 71 КАС України останні не довели належними доказами факти відсутності фінансування та видатків Державного Бюджету України, що направляються органам Пенсійного фонду України та управлінням Міністерства праці і соціального захисту населення для реалізації виплат потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи за ст.ст. 37, 39, 51 Закону № 796 - XII. Згідно вказаної норми Закону обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладено на відповідачів, якщо вони заперечують проти адміністративного позову.

Однак, доказів правомірності своїх дій відповідачами не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності за них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 4 зазначеної статті встановлено, що у разі невідповідності нормативно- правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Постанова Кабінету Міністрів України, на яку посилається відповідач, в частині встановлення обмежень щодо розмірів виплати пенсій та допомоги не відповідає розмірам, встановленим іншими законами України.

Оскільки Верховна Рада України і Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягають саме статті Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не вказана Постанова КМУ.

В силу ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод і інтересів особи встановлюється річний строк, який обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав свобод чи інтересів.

Порушення строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови якщо на цьому наполягає одна із сторін. Як вбачається згідно заперечень відповідача, останній наполягає на застосуванні наслідків пропуску строку звернення до адміністративного суду як на підставу для відмови в задоволенні поданого позову.

Відповідно, суд вважає за необхідне застосувати термін звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог за період 01.01. 2008 року по 08 червня 2008 року, що є підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову в цій частині.

Виходячи з цього, в межах строку звернення до суду підлягають судовому захисту позовні вимоги за період з 09.06.2008 року по 09.06.2009 року.

Разом з тим, обираючи спосіб захисту порушеного права позивача суд керується п.2 ч.2 ст.162 КАС України та зобов'язує відповідачів вчинити певні дії, а саме нарахувати та виплатити позивачу невиплачену частину допомоги.

Пред'явлені вимоги до Державного казначейства України суд находить безпідставними, оскільки обов'язок проведення нарахування та виплати зазначених виплат на них Законом не покладено, а тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 37,39 Закону «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.ст. 11,94,158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, - постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати дії управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради щодо не нарахування та виплати позивачу допомоги в зв'язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва відповідно до визначених законом розмірів неправомірними.

Визнати дії управління Пенсійного Фонду України в м. Коростені щодо не нарахування та виплати підвищення до пенсії неправомірними.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради перерахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу в зв'язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 09.06. 2008р. по 09.06.2009р.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Коростені перерахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату до пенсії непрацюючому пенсіонеру відповідно до вимог ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи 09.06. 2008р. по 09.06.2009р.

В решті позовних вимог відмовити за пропуском строку звернення до суду, а в позові до Державного казначейства України відмовити за безпідставністю вимог.

Від сплати судових витрат сторони звільнити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Коростенський міськрайонний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня її проголошення , а в разі проголошення вступної та резолютивної частини , з дня складання постанови в повному обсязі, заяви про апеляційне оскарження постанови суду, з послідуючою подачею апеляційної скарги, яка може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження постанови суду .

Суддя