Справа № 809/2848/15
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2016 року Справа № 876/9147/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Довгополова О.М.,
суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,
з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті йому грошової компенсації за неотримане речове майно за цінами на день звільнення із служби та стягнути з відповідача на його користь таку компенсацію у розмірі 6887,42 грн.
Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.
Постанова мотивована тим, що на час звернення ОСОБА_1 із заявою про виплату йому грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачав такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку. Тому суд дійшов висновку, що Івано-Франківський обласний військовий комісаріат правомірно відмовив позивачу у виплаті йому такої компенсації. Посилання позивача на п. 28 Положення про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 року № 1444, як на підставу для виплати йому грошової компенсації за неотримане речове майно, на думку суду, не обґрунтовують позовних вимог, оскільки дана норма не підлягає застосуванню, так як її зміст суперечить положенням зазначеного вище Закону.
Постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач, вважає, що суд порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідно до положень Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» з 11.03.2010 року у військовослужбовців залишилось право на отримання речового майна, а вони лише були позбавлені права на отримання грошової компенсації замість нього. Однак п. 28 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 року № 1444, було встановлено, що військовослужбовцям, які звільняються у запас або відставку без права носіння військової форми одягу, виплачується грошова компенсація за неотримане речове майно або за їх згодою видається речове майно на суму грошової компенсації пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання речового майна до дати підписання наказу про звільнення або закінчення контракту. Таким чином, на думку позивача, на день його звільнення з військової служби у серпні 2010 року, він мав передбачене цим Положенням право отримання грошової компенсації замість неотриманого речового майна.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановив суд, ОСОБА_1 проходив військову службу в органах військової прокуратури і перебував на всіх видах передбаченого законодавством матеріального і грошового забезпечення військовослужбовців.
Останньою посадою позивача перед звільненням була посада прокурора відділу нагляду за додержанням законів в військових формуваннях Військової прокуратури Західного регіону України, військове звання підполковник юстиції.
Наказом військового прокурора Західного регіону України від 16.08.2010 року № 481к ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади в зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», а з 17.08.2010 року його виключено із списків особового складу Військової прокуратури Західного регіону України, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Надвірнянсько-Богородчанського об`єднаного районного військового комісаріату Івано-Франківської області.
Після звільнення із служби ОСОБА_1 звернувся до військового комісара Івано-Франківського обласного військового комісаріату із заявою про виплату йому грошової компенсації за неотримане речове майно під час проходження військової служби або видачу довідки-розрахунку про належне йому речове майно.
Згідно з довідкою від 19.02.2015 року № 1, виданою Івано-Франківським обласним військовим комісаріатом, вартість речового майна, що підлягає видачі при звільненні в запас (у відставку) підполковнику юстиції ОСОБА_1 без права носіння військової форми одягу, становить 6887,42 грн.
Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» було передбачено, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.
Проте ст. 2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», який набрав чинності 11.03.2000 року, було призупинено дію ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині одержання військовослужбовцями речового майна або за їх бажанням грошової компенсації замість нього.
Зазначена норма не визнавалась у встановленому законодавством порядку неконституційною, отже, є чинною.
Водночас з 01.01.2001 року набула чинності ст. 16 Закону України «Про Збройні Сили України», якою військовослужбовцям гарантувалося одержання за рахунок держави житла, фінансового, речового, продовольчого, медичного (у тому числі санаторно-курортного) та інших видів забезпечення у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України і враховують характер та умови службової діяльності, стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі. Закон не передбачав отримання грошової компенсації за неотримане речове забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 року № 1444 було затверджене Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, п. 28 якого передбачено, що військовослужбовцям, які звільняються у запас або відставку без права носіння військової форми одягу, виплачується грошова компенсація за неотримане речове майно або за їх згодою видається речове майно на суму грошової компенсації пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання речового майна до дати підписання наказу про звільнення або закінчення контракту.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб», який набрав чинності з 01.01.2007 року, ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено у новій редакції, а також доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 01.01.2008 року), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.
Цей Закон згідно Прикінцевих положень набрав чинності з 01.01.2007 року, але дія п. 2 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» була зупинена на 2007 рік Законом України «Про державний бюджет на 2007 рік», а Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів» виключена.
Лише після прийняття Конституційним Судом України Рішення від 22.05.2008 року № 10рп/2008 положення п. 2 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відновили свою редакцію, однак згідно з положеннями ч. 2 ст. 152 Конституції України тільки з моменту ухвалення цього рішення Конституційного Суду України.
При цьому колегія суддів зазначає, що положення ч. 2 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби, до яких на момент відновлення дії даної норми належав і ОСОБА_1 .
Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що на момент звернення позивача за отриманням грошової компенсації замість речового майна Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачав такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а п. 28 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 року № 1444, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки суперечить положенням зазначеного Закону.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 27.05.2014 року у справі № 21-132а14, а відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 вартості неотриманого речового майна, право на отримання якого виникло у позивача з березня 2000 року.
Водночас колегія суддів враховує, що, як вбачається із зазначеної вище довідки Івано-Франківського обласного військового комісаріату від 19.02.2015 року № 1, право на отримання вказаних у довідці видів речового забезпечення у ОСОБА_1 виникло в період з серпня 1996 року до січня 2010 року, тобто і в період до березня 2000 року, коли військовослужбовці мали передбачене законодавством право на отримання речового майна чи грошової компенсації замість нього.
Зокрема, згідно з даною довідкою в період до березня 2000 року позивач мав право на отримання наступного речового майна: шапки-вушанки у листопаді 1998 року вартість одиниці (тут і далі за цінами на день звільнення позивача з військової служби) 94,99 грн.; пальта зимового в серпні 1998 році вартість одиниці 254,88 грн.; плаща демісезонного у серпні 1997 року вартість одиниці 115,22 грн.; кітеля і брюків шерстяних у серпні 1998 року вартість комплекту 220,13 грн.; галстука у серпні 1996-1999 років (8 штук) вартість одиниці 5,70 грн.; кашне у листопаді 1998 року вартість одиниці 9,15 грн.; рукавиць напіввовняних у листопаді 1998 року вартість пари 8,60 грн.; білизни натільної у серпні 1998 і 1999 років (2 штуки) вартість одиниці 29,95 грн.; білизни теплої у листопаді 1998 року вартість комплекту 38,20 грн.; шкарпеток напіввовняних у листопаді 1998 і 1999 років (4 пари) вартість пари 3,89 грн.
Отже, загальна сума грошової компенсації, яка підлягає стягненню з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , становить 862,23 грн.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, і порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2015 року у справі № 809/2848/15 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації замість неотриманого речового майна в розмірі 862,23 грн.
Стягнути з Івано-Франківського обласного військового комісаріату на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію замість неотриманого речового майна в розмірі 862 (вісімсот шістдесят дві) грн. 23 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Постанова складена в повному обсязі 29.01.2016 року