Справа № 216/7427/14-а
Суддя: Філатов К. Б.
Дата ухвалення: 2016-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 216/7427/14-а
У Х В А Л А

22.01.2016 року.

Центрально-Міський районний суд м ОСОБА_1 Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Філатова К.Б.,

за участю секретаря Бондарєва Є. С.

без участі сторін та без застосування технічних засобів

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 подання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГУЮ у Дніпропетровській області про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Держвиконавець звернувся до суду з вищезазначеним поданням, в якому просив змінити спосіб і порядок виконання постанови суду, в обґрунтування чого пояснив, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровської області, перебуває виконавче провадження № 49266732, з виконання на підставі якої видано виконавчий лист № 216/7427/14-а від 25. 06. 2015 року, що видав Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про зобов'язання управління праці та соціального захисту населення Центрально-Міської районної у місті ОСОБА_1 ради, провести перерахунок та виплатити ОСОБА_2 Раліфу Раіфовічу, суму щорічної грошової допомоги, яка виплачується до 5 травня, як інваліду третьої групи, відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2014 рік у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично виплачених сум.

У відповідності до вимог ст. 25 Закону України Про виконавче провадження державним виконавцем 09. 11. 2015 року відкрито виконавче провадження про, що винесено відповідну постанову, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження. Разом з цим, державним виконавцем боржнику надано строк для самостійного виконання рішення.

Боржником рішення суду у встановлений державним виконавцем строк для його самостійного виконання не виконано в цілому. Тобто боржником виконано рішення лише в частині здійснення нарахування недотриманої грошової допомоги, відповідно чого нарахована сума за рішенням суду, яка склала 4 623,00 грн., але зазначені грошові кошти не перераховано.

Невиконання рішення суду боржником в частині виплати нарахованої суми пенсії обумовлено «Бюджетним кодексом України, бюджетом України на 2015 рік.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з Конституцією України Державний бюджет України і бюджетна система України встановлюються виключно законами (пункт 1 частини 2 статті 92). Такими законами є закони України про Державний бюджет України на кожний рік, Бюджетний кодекс України.

Згідно з частиною першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

У відповідності до цього, виникли обставини, що виключають можливість виконання зазначеного рішення суду у повному обсязі, а саме в частині виплати нарахованої суми відповідної допомоги.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території. Судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише Закону, отже у рішеннях суду втілюється волевиявлення самої держави, а тому обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, згідно з положеннями ст. 129 Конституції України.

Тому питання про своєчасність виконання судових рішень, що набрали законної сили або допущені до негайного виконання має виключно важливе значення для авторитету судової влади в державі. Безперечно, завдання судочинства не виконується, якщо не виконується судове рішення.

В Україні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних, господарських, кримінальних та адміністративних справах, а також майнових стягнень, врегульовано Законом України "Про виконавче провадження". Так, статтею 1 Закону України Про виконавче провадження визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Законом України Про виконавче провадження передбачено, що Державна виконавча служба є єдиним органом примусового виконання, крім органів та посадових осіб, які виконують рішення про притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності.

Статтею 2 зазначеного закону визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" ( 202/98-ВР ) (далі - державні виконавці).

Так, Законом України "Про державну виконавчу службу" визначено, що завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом. Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі - рішень) відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України Про виконавче провадження визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Цією ж статтею встановлено, що державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Згідно зі статтею 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати бюджету на покриття таких зобов'язань не здійснюються.

Отже, саме від бюджетних призначень на відповідний рік цілком залежить виконання рішень судів, за якими боржником виступає орган державної влади. Відсутність належних бюджетних асигнувань або коштів та відсутність відповідних процедур, які б дозволяли забезпечити фінансування одразу ж, як тільки постала проблема відповідних виплат, призводить до невиконання або тривалого виконання судових рішень.

Такі обставини встановлені і Європейським судом з прав людини. Так, рішенням Європейського суду з прав людини Войтенко проти України визнано, що виконання рішення про стягнення коштів з державної установи могло бути здійснено лише за умови, якщо б такі витрати були попередньо передбачені у законі про державний бюджет. Причина невиконання судового рішення про стягнення коштів з державної установи полягає саме у відсутності відповідних законодавчих заходів, які б забезпечували виконання цього рішення, а не у бездіяльності органу державної виконавчої служби.

До аналогічного висновку дійшов Європейський суд у справі Ромашов проти України. Зокрема Суд зазначив, що виконання у відношенні державного органу може бути здійснене лише в тому випадку, якщо державою передбачені та визначені асигнування на відповідні видатки Державного бюджету України шляхом здійснення відповідних законодавчих заходів. Факти справи свідчать про те, що виконанню відповідного судового рішення перешкоджала саме відсутність законодавчих заходів, а не неналежне виконання своїх обов'язків державними виконавцями.

Таким чином, рішенням міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною, встановлено відсутність бездіяльності органу державної виконавчої служби при виконанні рішень про стягнення коштів з бюджетної установи за відсутності відповідних бюджетних асигнувань.

У цьому контексті слід зауважити, що рішення Європейського суду свідчать, що у багатьох випадках причиною невиконання рішень національних судів була саме відсутність коштів або належного бюджетного фінансування, включаючи відсутність відповідних процедур забезпечення фінансування, як тільки виявляється проблема з виплатою. У цьому зв'язку Європейський суд наголошував, що держава не може посилатись на відсутність коштів як на виправдання невиконання рішень національних судів, винесених проти неї, її органів та установ, а також підприємств, якими вона володіє або які контролює. Див., серед багатьох інших, "Шмалько проти України" (N 60750/00) (980226), рішення від 20 липня 2004 року, пункт 44.

Зазначене рішення яке підлягає виконанню є зобов'язального характеру за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії, у зв'язку з чим організація його виконання визначена статтею 75 Закону України Про виконавче провадження. Так, у разі невиконання вимог виконавчого документу без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

Із контексту рішення суду чітко встановлюється необхідність зобов'язання боржника особисто вчинити певні дії, а вчинення визначених дій не може бути проведено без участі боржника, тому державний виконавець не може організувати виконання самостійно у відповідності до повноважень, наданих йому законом.

За таких обставин статтею 75 цього Закону передбачено, що у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Аналізом викладених обставин встановлено, що до боржника неможливо застосувати передбачені Законом штрафні санкції та направити подання про притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності за умисне невиконання рішення суду через те, що у діях боржника або його посадових осіб відсутній прямий умисел або невиконання вимог виконавчого документу без поважних причин, оскільки коштів на виконання боржником рішень суду зазначеної категорії бюджетними програмами не передбачено. Таким чином зазначені обставини унеможливлюють виконання рішення суду в цілому.

Таким чином державний виконавець може організувати виконання боржником лише зобовязальної частини рішення про нарахування соціальних виплат, виходячи з розміру заборгованості боржника перед стягувачем, що виникла під час виконання судового рішення.

З метою вирішення питання щодо виконання рішень судів у відношенні державних органів Кабінетом ОСОБА_3 України розроблено та подано проекту Закону України "Про гарантії держави щодо виконання рішень суду", у зв'язку із низкою рішень, винесених щодо України Європейським судом з прав людини (далі - Європейський суд), і, зокрема, пілотним рішенням у справі "ОСОБА_4 проти України" N 40450/04 (974479), рішення від 15 жовтня 2009 року.

У Коментарі Департаменту з питань виконання рішень Європейського суду з прав людини Комітету ОСОБА_3 Європи, щодо проекту Закону України "Про гарантії держави щодо виконання рішень суду", Страсбург, 16 березня 2011 року відзначено, що законодавчо закріплене зобов'язання держави виконати рішення суду в разі його невиконання боржником є дуже позитивним аспектом.

Так, з 1 січня 2013 року набрав чинності Закон України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень № 4901-VI, який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання.

Зазначеним законом визначено порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу. Так, статтею 3 визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Також 06.02.2013 року набрав чинності у новій редакції Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 3 серпня 2011 р. № 845 (у редакції постанови Кабінету ОСОБА_3 України від 30 січня 2013 р. № 45), який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення. Пунктом 3. Порядку визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Таким чином зазначений виконавчий документ не може бути скерований до органу Державної казначейської служби України для виконання в порядку гарантії держави щодо виконання судових рішень у зв'язку з тим, що рішення прийнято про зобов'язання вчинити певні дії, а не про стягнення коштів.

Разом з цим статтею 7 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень встановлено особливості виконання рішень суду про зобов'язання вчинити певні дії. Так, виконання рішень суду про зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов'язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

За таких обставин склалася ситуація, що боржник не може виконати рішення суду через відсутність бюджетних призначень чи асигнувань на цю мету. Здійснити виплату нарахованих грошових коштів за рішенням суду можливо лише шляхом списання (стягнення) коштів з рахунків державного органу - боржника, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Вказані обставини свідчать про суперечливість норм законодавства.

Відповідно до ст. 8 КАС України, забороняється відмова в розгляді справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Також слід враховувати, що зазначене питання порушено саме в процесі примусового виконання рішення суду та має на меті захист прав та законних інтересів позивача (стягувача у виконавчому провадженні), що визначено і ст. 2 КАС України як завдання адміністративного судочинства.

Тобто порушене питання стосується саме фундаментальних принципів виконання рішення суду шляхом зміни способу та порядку його виконання з зобов'язання виплатити нараховану суму на стягнення нарахованої суми на виконання рішення.

У даному випадку значення слів виплатити та стягнути має однакове правове навантаження і не змінює при цьому суть постановленого рішення, а лише визначає порядок і спосіб за яким можливо буде привести його до фактичного виконання.

Держвиконавець вважає зазначені обставини винятковими та такими, за яких суд може змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення в рамках створеного державою механізму гарантії держави щодо виконання судових рішень. Інакше, ефективність цього механізму та можливість виконання судового рішення може бути серйозно зневільована не вирішенням зазначеного питання по суті.

Держвиконавець в своєму поданні просив розглядати справи за його відсутності.

Представник УПСЗ Центрально-Міської райради м. Кривого Рогу про час слухання справи повідомлявся.

ОСОБА_2 про час слухання справи також повідомлявся.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

У відповідності до ст. 263 КАС України, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду. Суд розглядає питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або сторони виконавчого провадження, що звернулися із поданням (заявою), та осіб, які беруть участь у справі, та у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду. У разі прийняття рішення про відстрочення чи розстрочення виконання постанови в адміністративній справі суд змінює строк подання суб'єктом владних повноважень звіту про виконання такої постанови.

Зважаючи на той факт, що виконання постанови суду, на підставі якої Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було видано виконавчий лист № 216/7427/14-а від 25. 06. 2015 року, є неможливим у звязку із зміною законодавства, є всі підстави для задоволення подання держвиконавця.

Керуючись ст. 263 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Подання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у Дніпропетровській області про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення - задовольнити.

Змінити спосіб і порядок виконання постанови суду, на підставі якої видано виконавчий лист № 216/7427/14-а від 25. 06. 2015 року, що видав Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Центрально-Міської районної у місті ОСОБА_1 ради, провести перерахунок та виплатити ОСОБА_2 Раліфу Раіфовічу, суму щорічної грошової допомоги, яка виплачується до 5 травня, як інваліду третьої групи, відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2014 рік у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично виплачених сум, на стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Центрально-Міської районної у місті ОСОБА_1 ради на користь ОСОБА_2 Раліфа Раіфовіча, суму щорічної грошової допомоги, яка виплачується до 5 травня, як інваліду третьої групи, відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2014 рік у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично виплачених сум, перераховану суму у розмірі 4 623,00 грн.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги, з одночасним направленням її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя: К.Б. Філатов