Справа № 813/5825/15
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року № 813/5825/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Сидор Н.Т.,

за участі секретаря судового засідання Присташ І.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представник відповідача не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про визнання бездіяльності протиправною, скасування арешту та зобов'язання до вчинення дій,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суд з позовом до Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції та просить про:

- визнання бездіяльності Франківського ВДВС Львівського МУЮ неправомірною стосовно відмови в скасуванні арешту на належне позивачу майно, зокрема, на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1;

- скасування арешту, накладеного згідно з постановою відповідача №с-3 від 08.09.2000 року, на майно позивача, а саме 1/4 частку квартири АДРЕСА_1;

- виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис № 4339462 від 11.01.2007 року стосовно накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є власником 1/4 частки квартири АДРЕСА_1. В липні 2015 року ним отримано відмову нотаріуса зареєструвати будь-які правочини за його часткою, так як на неї накладено арешт на підставі постанови №с-3 від 08.09.2000 року ВДВС Франківського районного управління юстиції. Зазначає, що неодноразово звертався до Франківського ВДВС ЛМУЮ та ним отримано відповіді, що виконавче провадження, боржником по якому був позивач, закінчено та знищено за давністю строків. Позивач говорить, що згідно закону наслідком закінчення виконавчого провадження є скасування арешту на належне боржнику майно, застосованого як заходу забезпечення виконання рішення суду. Поруч з тим, голосить, що згідно Перехідних положень КК України від 2001 року не підлягають виконанню вироки судів, зокрема в частині конфіскації майна, якщо до набрання чинності цим Кодексом конфісковане майно не вилучене та не реалізоване, у разі якщо за даний злочин КК від 2001 року конфіскація майна не передбачена, а як відомо за вчиненим позивачем злочин КК 2001 року не передбачає такого покарання як конфіскація майна. Враховуючи наведене, просить суд про задоволення позову в цілому.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, які наведені в позовній заяві.

Відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника в судове засідання, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Подав письмові заперечення на адміністративний позов ОСОБА_2

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступні обставини.

Згідно з наявної у справі копії свідоцтва про право власності на квартиру, позивачу належить 1/4 частки квартири АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що вироком Франківського районного суду м. Львова від травня 1999 року, позивача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 141 КК України та засуджено до позбавлення волі строком на 3 роки з 2-х річним іспитовим терміном та конфіскацією майна.

На підставі вироку Франківського районного суду м. Львова від травня 1999 року Франківським районним судом м. Львова 12.05.1999 року видано виконавчий лист №4-208 в частині конфіскації майна належного ОСОБА_2

В порядку примусового виконання виконавчого листа Франківського районного суду м. Львова від 12.05.1999 року № 4-208, державним виконавцем Франківського районного управління юстиції м. Львова Біляковською О.П. прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.09.2000 року.

Як видно з копії постанови відповідача від 08.09.2000 року, то на належне позивачу майно накладено арешт, а саме на квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з наявної у справі копії свідоцтва про право власності на квартиру, - позивачу належить 1/4 частки квартири АДРЕСА_1.

Позивач вирішив відчужити належну йому 1/4 частки квартири АДРЕСА_1, однак звернувшись до нотаріуса в липні 2015 року отримав відмову зареєструвати будь-які правочини за його часткою, оскільки таку арештовано на підставі постанови №с-3 від 08.09.2000 року ВДВС Франківського районного управління юстиції.

Листом від 27.07.2015 року позивач звернувся до відповідача надати змогу ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження по виконання виконавчого листа від 12.05.1999 року.

Листом від 10.09.2015 року №В-10/9496 відповідач повідомив, що матеріали виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Франківського районного суду м. Львова від 12.05.1999 року №4-208, - є знищені, так як строк зберігання матеріалів виконавчого провадження закінчився, в Реєстрі матеріалів з огляду на вчинення виконавчих дій в 2000 році, - немає, а підстави для зняття арешту, що визначенні ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні.

Не погодившись із відповіддю відповідача позивач звернувся з означеним позовом до суду.

Спір виник з приводу не зняття відповідачем застосованого до майна арешту з огляду на закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 57 вказаного Закону, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Як стверджує відповідь відповідача від 10.09.2015 року №В-10/9496 матеріали виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Франківського районного суду м. Львова від 12.05.1999 року №4-208 на підставі наказу Мін'юсту від 25.12.2008 року «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» є знищені, оскільки закінчився 3-х річний строк зберігання для завершених виконавчих проваджень.

Отже, сам відповідач стверджує факт завершення виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Франківського районного суду м. Львова від 12.05.1999 року №4-208.

Згідно з ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відтак, закінчуючи спірне виконавче провадження, відповідач зобов'язаний був зняти застосований арешт належного майна позивача, чого зроблено відповідачем не було.

Отже, зважаючи на зазначене, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови в скасуванні арешту та скасування самого арешту майна позивача.

Щодо позовної вимоги виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про накладення арешту на спірну квартиру, то у задоволенні такої слід відмовити беручи до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.

Згідно з пунктом 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141 державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється державним реєстратором за заявою, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

Відповідно до пункту 44 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141 наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року №3502/5, затверджено Порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з п. 2.1 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені вказаним Порядком.

Відповідно до п. 2.6 вказаного Порядку для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 вказаного Порядку.

З врахуванням наведених норм, суд вважає, що позовна вимога про зобов'язання відповідача внести запис про скасування державної реєстрації права власності на майно задоволенню не підлягає, оскільки внесення таких відомостей здійснюється на підставі рішення суду в порядку, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року №3502/5.

Таким чином, позов підставний в частині визнання бездіяльності протиправною та скасування арешту, а відтак підлягає задоволенню, в іншій частині ж позову слід відмовити.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об'єктивному дослідженні.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС України, слід присудити в користь позивача судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції щодо відмови в скасуванні арешту, накладеного на майно ОСОБА_2 згідно постанови державного виконавця Державної виконавчої служби Франківського районного управління юстиції Біляковської О.П. від 08.09.2000 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Скасувати арешт, накладений на майно ОСОБА_2 згідно постанови державного виконавця Державної виконавчої служби Франківського районного управління юстиції Біляковської О.П. від 08.09.2000 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) судовий збір в розмірі 974,40 (дев'ятсот сімдесят чотири грн. 40 коп.)

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено та підписано 01.02.2016 року.

Суддя Сидор Н.Т.