Справа № 805/10014/13-а
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" січня 2016 р. м. Київ К/800/60774/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи за позовом Слов'янського міжрайонного управління водного господарства до Державної фінансової інспекції в Донецькій області про визнання протиправним вимоги за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції (далі - ДФІ) в Донецькій області на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2013 року

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року Слов'янське міжрайонне управління водного господарства у Донецькому окружному адміністративному суді пред'явило позов до ДФІ в Донецькій області про визнання протиправним та часткове скасування вимоги та висновків.

Просило визнати протиправним та скасувати пункти 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 вимоги ДФІ в Донецькій області від 20 червня 2013 року № 05-07-10-14/7194 про відшкодування порушень, виявлених ревізією, а також визнати протиправним та скасувати пункти 1, 2, 3 висновків на заперечення до акту ревізії.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2013 року в задоволенні позову Слов'янського міжрайонного управління водного господарства відмовлено повністю.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2013 року апеляційну скаргу Слов'янського міжрайонного управління водного господарства на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2013 року задоволено частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2013 року скасовано.

Прийнято нову постанову, якою адміністративний позов Слов'янського міжрайонного управління водного господарства задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано пункти 1.2, 1.3., 1.4, 1.5 вимоги ДФІ в Донецькій області від 20 червня 2013 року № 05-07-00-14/7194.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням апеляційного суду, ДФІ в Донецькій області подала касаційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його рішення скасувати та залишити в силі постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2013 року.

За приписами частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Оскільки відповідач оскаржує судові рішення лише в частині задоволення позовних вимог про скасування пунктів 1.2, 1.3., 1.4, 1.5 вимоги ДФІ в Донецькій області від 20 червня 2013 року № 05-07-00-14/7194, тому колегія суддів перевіряє їх законність та обґрунтованість тільки в межах касаційної скарги.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ДФІ в Донецькій області проведена ревізія фінансово-господарської діяльності Слов'янського міжрайонного управління водного господарства за період з 01 липня 2010 року по 01 квітня 2013 року, за результатами якої складено акт від 30 травня 2013 року

№ 07-17/008.

20 червня 2013 року ДФІ в Донецькій області прийнята вимога

№ 05-07-00-14/7194 "Про відшкодування порушень, виявлених ревізією", якою встановлено, зокрема:

- пунктом 1.2 провести в повному обсязі заходи щодо економного та раціональна використання електроенергії, а саме: використання електроенергії в години ПОЛУПІК (з 07:00 до 08:00 та з 11:00 до 20:00) замість використання електроенергії в години ПІК (з 08:00 до 11:00 та з 20:00 до 22:00); стягнути з осіб, винних у зайвій виплаті бюджетних коштів, кошти сумі 17 730,00 грн. та забезпечити повернення до державного бюджету вищезазначених коштів в сумі 17 730,00 грн. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у зайвій виплаті бюджетні коштів, шкоду у порядку та розмірі встановленому статтями 130-136 Кодексу законів про працю України;

- пунктом 1.3 провести у повному обсязі заходи щодо економного та раціонального використання електроенергії на насосних станціях, які не здійснюють подачу води; стягнути з осіб, винних у зайвій виплаті бюджетних коштів, кошти у сумі 122 770,00 грн. та забезпечити повернення до державного бюджету вищезазначених коштів в сумі 122 770,00 грн. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у зайвій виплаті бюджетних коштів, шкоду у порядку та розмірі встановленому статтями 130-136 Кодексу законів про працю України;

- пунктом 1.4 внести зміни до укладених договорів на подачу води для зрошення городів, садів та комунальні потреби, укладених Управлінням із суб'єктами господарювання (водокористувачами), в частині збільшення вартості подачі 1 куб.м. води; відкоригувати розрахунок потреби у бюджетному фінансуванні на суму 7 460,00 грн. відповідно до вимог діючого законодавства. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у зайвій виплаті бюджетних коштів, шкоду у порядку та розмірі встановленому статтями 130-136 Кодексу законів про працю України;

- пунктом 1.5 стягнути з осіб, винних у зайвій виплаті бюджетних коштів, кошти в сумі 1 950,00 грн. та забезпечити повернення до державного бюджету вищезазначених коштів в сумі. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у зайвій виплаті бюджетних коштів, шкоду у порядку та розмірі встановленому статтями 130-136 Кодексу законів про працю України.

Зазначена вимога відповідачем в установлені строки виконана не була.

Задовольняючи частково позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскаржувані пункти вимоги відповідача є неправомірними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком апеляційного суду, разом з тим, щодо вірної мотивації визнання такої вимоги неправомірною вважає зазначити наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудита, перевірки державних закупівель та інспектування.

Згідно з пунктом 7 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Пунктом 10 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах також надається право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що ревізуються.

Отже, органу державного фінансового контролю надана можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Виходячи з наведеного, в органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства, і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

З матеріалів справи вбачається, що ДФІ в Донецькій області пред'явлена вимога, яка вказує на виявлені збитки, їхній розмір та необхідність їх стягнення.

Оскільки збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення та можливість повернення майна перевіряє суд, який розглядає такий позов, а не за позовом органу державного фінансового контролю про зобов'язання виконати вимогу або позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 28 жовтня 2014 року № 21-462а14, який згідно зі статтею 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, висновок суду апеляційної інстанції є неправильним і його рішення слід скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, яке скасоване судом апеляційної інстанції помилково.

За правилами статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінено помилково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Донецькій області задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2013 року в адміністративній справі за позовом Слов'янського міжрайонного управління водного господарства до Державної фінансової інспекції у Донецькій області про визнання протиправним вимоги скасувати та залишити в силі постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2013 року.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.