Справа № 826/6835/14
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" січня 2016 р. м. Київ К/800/65842/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

при секретарі Вишняку О.М.,

за участю представника Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів - Петруньок С.М., представника Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» - Белячкової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2014 року у справі за позовом Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року Київське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення адміністративно-господарських санкцій.

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 26.06.2014 року позовні вимоги Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів було задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2013 рік у розмірі 23447661,18 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2013 рік у розмірі 189926,10 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2014 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» було задоволено. Постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 26.06.2014 року у скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог Київському міському відділенню Фонду соціального захисту інвалідів відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі Київське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанов Київського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2014 року та залишити в силі постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 26.06.2014 року.

Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» подано заперечення на касаційну скаргу, в яких воно просить залишити касаційну скаргу Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи, заперечення на неї, рішення судів першої та апеляційної інстанції щодо правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» перебуває на обліку в Київському міському відділенні Фонду соціального захисту інвалідів, як підприємство, яке в своїй діяльності використовує найману працю.

Відповідно до форми 10-ПІ «Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів» за 2013 рік, що надавався відповідачем до Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу у 2013 році становила 24327 осіб. Таким чином, середньооблікова кількість інвалідів має становити 973 осіб, а фактично складала 711 осіб.

Із звітів відповідача за формою статистичної звітності № 3-ПН, затвердженою наказом Державного комітету статистики від 19.12.2005 року № 420 (з січня по липень 2013 року) та затвердженою наказом Міністерства соціальної політики від 31.05.2013 року № 316, та поданих до центру зайнятості, вбачається, що у графі 15 звітів відсутня інформація про наявність вакантних місць для працевлаштування інвалідів.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції посилався на положення частини 3 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», якою передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» подавало неналежно заповнену форму звітності № 3-ПН, внаслідок чого служби зайнятості про наявність вакансій для інвалідів не були проінформовані належним чином, а тому суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та наявність підстав для задоволення позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем здійснювалися всі можливі заходи, передбачені статтею 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», щодо створення робочих місць та працевлаштування інвалідів. За таких обставин суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки підстав для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій немає.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України із правовою позицією суду апеляційної інстанції не погоджується із огляду на наступне.

Статтею 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 181 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний. Рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 50 Закону України «Про зайнятість населення», роботодавці беруть участь у здійсненні заходів щодо забезпечення зайнятості населення шляхом створення умов для реалізації громадянами права на працю.

Згідно із пунктом 4 частини 3 статті 50 Закону України «Про зайнятість населення», роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.12.2005 року № 420 затверджено форму звітності № 3-ПН «Звіт про наявність вакансій».

Інструкцією щодо заповнення форми звітності № 3-ПН «Звіт про наявність вакансій», що затверджена зазначеним наказом, визначено, що у графі 15 форми звітності № 3-ПН наводяться дані про можливість працевлаштування на вільне робоче місце (вакантну посаду) особи, що належить до окремої категорії громадян, які потребують соціального захисту і не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці, у рахунок річної броні, установленої місцевими державними адміністраціями, виконавчими органами відповідних рад за поданням центрів зайнятості, відповідно до статті 5 Закону України «Про зайнятість населення», із змінами та доповненнями, а також інвалідів, пенсіонерів, студентів та інших. Наявність вільного робочого місця (вакантної посади) зазначається щодо кожної категорії громадян окремо під такими шифрами « 11» - інваліди.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що учасник господарських відносин несе відповідальність, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

На підставі системного аналізу зазначених норм колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку про те, що неінформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, а саме - подання звітів за формою № 3-ПН про наявність вакансій для інвалідів державній службі зайнятості за спірний період без заповнення графи 15, є порушенням вищезгаданих норм матеріального права та підставою для застосування відповідних адміністративно-господарських санкцій.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов до вірного висновку про необхідність стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2013 році в розмірі 23447661,18 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2013 рік у розмірі 189926,10 грн., проте судом апеляційної інстанції помилково було скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Таким чином, судом апеляційної інстанції дана неправильна правова оцінка обставин по справі, помилково застосовані норми матеріального права при розгляді апеляційної скарги по даній справі, а тому касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Тернопільській області слід задовольнити, рішення суду апеляційної інстанції - скасувати, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів - задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2014 року - скасувати.

Постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 26.06.2014 року у справі за позовом Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення адміністративно-господарських санкцій - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235 - 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз