Справа № 805/2980/15-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 р. Справа № 805/2980/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Волгіної Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом Державного підприємства "Шахтоуправління "Південнодонбаське №1"

до Мар'їнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області

про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Державне підприємство "Шахтоуправління "Південнодонбаське № 1", звернулось до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Мар'їнської об'єднаної держаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування рішення від 7 квітня 2015 року № 0004260 про застосування штрафних санкцій у розмірі 1 164 811,99 грн та нарахування пені у розмірі 223 353,80 грн за період з 30 грудня 2014 року до 4 лютого 2015 року за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, прийнятого за результатами камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності зі сплати єдиного внеску (а.с. 3-5).

Позов обґрунтовано наступним.

По-перше, позивачу незрозуміло, на яких підставах до підприємства застосовано штраф та нараховано пеню за період з 30 грудня 2014 року до 4 лютого 2015 року, оскільки такий період не відповідає поняттю календарного місяця, що є порушенням пп. 7.2.2 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 9 вересня 2013 року № 455.

По-друге, відповідно до змісту п. 9-3 розділу VІІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) штрафи та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання зобов'язань платника єдиного внеску, у період з 14 квітня 2014 року до кінця антитерористичної операції не застосовуються до платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів та зборів, розташованих на території проведення АТО. Підставою такого звільнення є заява платника ЄСВ, яка подається ним до органу доходів і зборів за місцем обліку у добровільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення АТО.

Враховуючи, що м. Святогірськ та м. Донецьк є такими, на території яких здійснювалась АТО, у позивача виникли обставини непереборної сили, які перешкоджали виконанню зобов'язань, зокрема, в частині сплати ЄСВ.

На підставі викладеного, позивач вважає оскаржуване рішення таким, що підлягає скасуванню.

До суду представник позивача Галущак С.М. з'явилася, надала заяву про розгляд справи в письмовому провадженні (а.с. 67).

Представник відповідача до суду не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи інспекція повідомлялась судом належним чином. 8 жовтня 2015 року, 16 та 18 грудня 2015 року від представника відповідача на електрону адресу суду надійшли заяви про розгляд справи в письмовому провадженні без участі представника інспекції (а.с. 51, 62, 65).

Згідно ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи, що від представників обох сторін суду надані клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні, беручи до уваги приписи ч. 4 ст. 122 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

При прийняті рішення по даній справі суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали. Суд може збирати докази з власної ініціативи.

Ухвалою суду від 26 серпня 2015 року запропоновано відповідачу у разі заперечень проти позову надати письмові заперечення та докази на їх підтвердження, а також всі матеріали, що були взяті ним до уваги при прийнятті спірного рішення.

Станом на час розгляду справи відповідачем не надано до суду жодних письмових заперечень, жодних матеріалів, що були взяті ним при прийнятті спірного рішення. До судових засідань у справі представник відповідача не з'являвся, заперечень, пояснень по справі не давав. Неприбуття до суду пояснював письмовими заявами, що надходили на електрону адресу суду, щодо неможливості прибути до суду у зв'язку із відсутністю фінансування на відрядження та нестабільною роботою громадського транспорту у регіоні.

Враховуючи наведене вище, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Позивач, Державне підприємство "Шахтоуправління "Південнодонбаське № 1" є юридичною особою, 20 червня 2006 року зареєстроване за кодом , місцезнаходження: 85670, Донецька область, м. Вугледар, вул. Магістральна, 4 (а.с. 9).

Згідно звіту позивача про нарахування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - звіт) за листопад 2014 року та додатку до нього, нарахована сума єдиного внеску складає 10 765 309,63 грн (а.с. 16-18), згідно звіту за грудень 2014 року - 11 491 744,75 грн (а.с. 19-21), звіту за січень 2015 року - 10 424 164,18 грн (а.с. 22-24).

Довідкою позивача про перерахування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування (далі - єдиний внесок, ЄСВ) за період з 30 грудня 2014 року по 4 лютого 2015 року зазначено, що підприємством здійснені перерахування 30 грудня 2014 року за період «листопад 2014 року» у сумі 5 276 029,00 грн (а.с. 25). Крім цього, підприємством здійснені перерахування з 8 січня 2015 року по 23 січня 2015 року за період «листопад 2014 року» та 3 и 4 лютого 2015 року за період «грудень 2014 року» у сумі 9 684 617,05 грн (а.с. 25). Тобто, у загальній сумі 14 960 646,05 грн (а.с. 25).

7 квітня 2015 року відповідачем прийнято Рішення № 0004260 про застосування до позивача за несплату або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування штрафу у розмірі 1 164 811,99 грн (10 %) та нарахування пені в розмірі 223 353,80 грн (0,1 % від суми недоїмки) за період з 30 грудня 2014 року до 4 лютого 2015 року на загальну суму 1 388 165,79 грн (а.с. 10).

Вказане рішення отримано відокремленим підрозділом позивача 15 квітня 2015 року, про що є відповідна відмітка - вхідний штам (а.с. 10), та що не заперечується відповідачем.

Не погодившись з вказаним рішенням позивач звернувся до Головного управління ДФС України у Донецькій області (ГУ ДФС у Донецькі області) (із направленням копії відповідачу також) зі скаргою від 23 квітня 2015 року № 832 (а.с. 12), про направлення якої адресату свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 13).

За своїм змістом скарга аналогічна позову, що розглядається в межах даної справи.

За результатом розгляду вказаної скарги ГУ ДФС у Донецькій області прийнято рішення від 19 травня 2015 року № 3860/10/05-99-10-03-12-1, отримане позивачем 25 травня 2015 року (а.с. 14-15).

Не погодившись із отриманою відповіддю на скаргу, позивач 23 червня 2015 року (а.с. 26) звернувся до суду із даним адміністративним позовом, що вбачається з поштового штампу на конверті, у якому надійшов адміністративний позов.

При вирішенні питання щодо своєчасності звернення позивача до суду із даним позовом, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Згідно абзаців 1, 3 ч. 14 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску протягом десяти робочих днів після надходження рішення про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов'язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення.

Враховуючи той факт, що позивач скористався можливістю досудового порядку врегулювання даного спору (отримав рішення, прийняте ГУ ДФС у Донецькій області за наслідком розгляду скарги підприємства, 25 травня 2015 року) та звернувся до суду 23 червня 2015 року, тобто - у місячний строк з дня, коли дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на спірне рішення, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду у строк, передбачений КАС України.

При прийнятті рішення по суті спору суд керується наступним.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 8 липня 2010 року (далі - Закон № 2464-VI).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 цього Закону, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

У відповідності до п. 1. ч. 1. ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є: роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у свідоцтві про державну реєстрацію її як підприємця), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Обов'язком платника єдиного внеску у розумінні положень Закону № 2464-VI є своєчасність, повність нараховування, обчислення та сплата єдиного внеску. Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п.п. 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний: 1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; 2) вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; 3) допускати посадових осіб органу доходів і зборів до проведення перевірки правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, а до проведення перевірки щодо достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, та для призначення пенсій - посадових осіб органів Пенсійного фонду за наявності направлення та/або наказу про перевірку та посвідчення осіб, надавати їм передбачені законодавством документи та пояснення з питань, що виникають у процесі перевірки; 4) подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв'язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю; 5) надавати безоплатно застрахованій особі та на вимогу членів сім'ї померлої застрахованої особи відомості про заробітну плату (дохід), суму сплаченого єдиного внеску та інші відомості про застраховану особу, що подаються до органу доходів і зборів; 6) пред'являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, в тому числі у письмовій формі; 7) перевіряти під час прийняття на роботу наявність у фізичної особи посвідчення застрахованої особи; 8) повідомляти у складі звітності про прийняття на роботу фізичної особи, відомості про яку відсутні в Державному реєстрі або яка не пред'явила на вимогу платника єдиного внеску посвідчення застрахованої особи, та подавати необхідні відомості і документи для взяття на облік зазначеної особи; 9) отримувати в територіальному органі Пенсійного фонду посвідчення застрахованої особи в порядку, встановленому Пенсійним фондом, та видавати їх застрахованим особам; 10) повідомляти у складі звітності про зміну відомостей, що вносяться до Державного реєстру, про застраховану особу, на користь якої він сплачує єдиний внесок, у десятиденний строк після надходження таких відомостей; 11) у випадках, передбачених цим Законом і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, стати на облік в органі доходів і зборів як платник єдиного внеску; 12) виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Згідно ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

У відповідності до ч. 12 ст. 9 даного Закону єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до вимог ст. 25 цього Закону у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів та підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти робочих днів після надходження відповідного рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, за період листопад 2014 року - січень 2015 року позивачем самостійно задекларовано ЄСВ у сумах 10 765 309,63 грн, 11 491 744,75 грн, 10 424 164,18 грн (а.с. 16-24).

Відповідно до довідки, наданої позивачем, 30 грудня 2014 року, 8, 15, 19, 22, 23 січня 2015 року ним здійснено погашення недоїмки з ЄСВ на період «листопад 2014 року», 3 та 4 лютого 2015 року - за період «грудень 2015 року».

Отже, платежі в рахунок погашення вказаної суми з єдиного внеску в строк, встановлений Законом № 2464-VI, здійснені не були (реалізовані із затримкою).

Щодо обґрунтувань позивачем неправомірності спірного рішення відповідача у зв'язку із розповсюдженням на позивача приписів п. 9-3 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, суд зазначає наступне.

Згідно п. 9-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI тимчасово на період дії особливого правового режиму, визначеного Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", зупиняється застосування до платників єдиного внеску із місцезнаходженням (місцем проживання) на тимчасово окупованій території України норм статей 25 («Заходи впливу та стягнення») і 26 («відповідальність за порушення цього Закону) цього Закону.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції (АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому, серед інших населених пунктів, зазначено м. Слов'янськ, де зареєстрований позивач.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року було зупинено дію Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року, проте, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/18327/14 від 26 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року визнано нечинним.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України по даній справі було зупинено виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року до розгляду касаційної скарги Кабінету Міністрів України у Вищому адміністративному суду України.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року було чинне у період з 30 жовтня 2014 року по 4 листопада 2014 року та у період з 2 квітня 2015 року по 27 квітня 2015 року. Відповідно, факт знаходження населених пунктів, зазначених у вказаному у Розпорядженні № 1053-р Переліку (в тому числі, м. Вугледар) протягом вказаного вище періоду на території, де проводилась антитерористична операція - є встановленим.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р визнано такими, що втратили чинність Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція", розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року. № 1053" та затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому, серед інших населених пунктів, зазначено м. Вугледар.

Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» внесено зміни до Закону № 2464-VI, а саме розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 9-3 такого змісту:

«Платники єдиного внеску, визначені ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення платника від виконання своїх обов'язав, передбачених Законом № 2464-VI, є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».

Як встановлено під час розгляду справи, 15 грудня 2015 року позивачем подавались відповідачу заяви про звільнення підприємства від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VII на підставі п. 9-3 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного закону та про визнання безнадійною і списання недоїмки (а.с. 68-71).

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності незастосування до позивача при прийнятті спірного рішення приписів п. 9-3 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, на підставі якого позивача звільнено від виконання своїх обов'язків до закінчення антитерористичної операції, розпочатої Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року на території Донецької і Луганської областей, а також на підставі якого до позивача не може застосовуватись відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені Законом № 2464-VI, за невиконання обов'язків позивача як платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року і до закінчення АТО.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги приписи ч. 3 ст. 2, ч.ч. 1-2 ст. 71 КАС України, суд дійшов висновку про те, що Рішення відповідача № 0004260 про застосування до позивача за несплату або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування штрафу у розмірі 1 164 811,99 грн (10 %) та нарахування пені в розмірі 223 353,80 грн (0,1 % від суми недоїмки) за період з 30 грудня 2014 року до 4 лютого 2015 року на загальну суму 1 388 165,79 грн - є неправомірним та підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв'язку з тим, що даним судовим рішенням задоволені позовні вимоги позивача, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 487,20 грн, сплачений ним відповідно до платіжного доручення № 1107 від 5 серпня 2015 року, з бюджетних асигнувань Мар'їнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій област.

Керуючись ст.ст. 2, 7-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 98, 158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Державного підприємства "Шахтоуправління "Південнодонбаське № 1" до Мар'їнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування рішення - задовольнити.

Скасувати Рішення Мар'їнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області № 0004260 про застосування до Державного підприємства "Шахтоуправління "Південнодонбаське № 1" за несплату або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування штрафу у розмірі 1 164 811,99 грн (10 %) та нарахування пені в розмірі 223 353,80 грн (0,1 % від суми недоїмки) за період з 30 грудня 2014 року до 4 лютого 2015 року на загальну суму 1 388 165,79 грн.

Стягнути з бюджетних асигнувань Мар'їнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області () судовий збір у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок на користь Державного підприємства "Шахтоуправління "Південнодонбаське № 1" ().

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Волгіна Н.П.