Справа № 826/13676/15
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2016-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

25 січня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Ісаєнко Ю.А.,

Федотова І.В.,

при секретарі: Нікітіній А.В.,

за участю:

представника позивача Бакуліна О.Ю.,

представника відповідача та третьої особи Грицик А.С.,

представника третьої особи Циби Л.А.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 04 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", Національний банк України, про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс», звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, оформлене повідомленням №3269 від 12.06.2015 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 04 грудня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача та третіх осіб доводи апеляційної скарги підтримали і просили її задовольнити, в той час, як представник позивача проти цього заперечував, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Крім того, представником відповідача суду подано клопотання про розгляд справи у закритому судовому засіданні, яке мотивоване необхідністю дослідження доказів, що становлять банківську таємницю.

Протокольною ухвалою суд апеляційної інстанції задовольнив клопотання частково та вирішив проводити дослідження матеріалів справи у закритому судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як установлено судом і вбачається з матеріалів справи, на підставі постанови Правління Національного банку України № 150 від 02.03.2015 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 51 від 02.03.2015 № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк". Тимчасову адміністрацію в ПAT "Дельта Банк" запроваджено строком на три місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015 включно та Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" призначено Кадирова Владислава Володимировича.

08.04.2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 71 про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду № 51 від 02.03.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" відповідно до якого тимчасову адміністрацію в ПАТ "Дельта Банк" запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015 до 02.09.2015 включно.

12.06.2015 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ "Дельта Банк" Кадировим В.В. складено повідомлення про нікчемність договору застави майнових прав № BKJI -2009866/1/S-2 від 30.12.2014 укладеного між TOB "Нафтогаз- Альянс" та ПАТ "Дельта Банк", в якому зазначено про те, що договір застави майнових прав № BKJI -2009866/1/S-2 від 30.12.2014 є нікчемним у зв'язку з тим, що банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс", вважаючи рішення, оформлене повідомленням № 3269 від 12.06.2015 року, протиправним, звернулось до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб»єктів владних повноважень адміністративні суду перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несправедливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб»єкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження спірного рішення, тобто, як суб»єкт владних повноважень, не довів правомірності своїх дій, при цьому, суд виходив з наступного.

Так, між TOB "Нафтогаз-Альянс" та ПАТ "Дельта Банк" був укладений договір кредитної лінії №ВКЛ-2009866/1 від 14.12.2012.

В забезпечення виконання вимог зазначеного кредитного договору між TOB "Нафтогаз-Альянс" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір застави майнових прав № ВКЛ-2009866/1/S-1 від 14.12.2012, відповідно до якого предметом застави є майнові права на отримання грошових коштів на загальну суму 186 772 405,50 грн. , в тому числі, які існують на дату укладання договору та/або виникнуть в майбутньому у заставодавця за договором № Г-36/12-М постачання природного газу від 12.07.2012 укладеного між Державним підприємством "Науково - виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машроект" та договір поруки № П-2009866/1 від 14.12.20104 між TOB "Нафтогаз-Альянс", ПАТ "Дельта Банк" та громадянкою України Яковлєвою М,В.

04.03.2014 між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" було укладено договір застави майнових прав № 08/ЗМП від 04.03.2011, відповідно до якого майнові права кредитора за договором кредитної лінії №ВКЛ-2009866/1 від 14.12.2012 передано у заставу Національному банку України.

Відповідно до пунктів 2.5 та 2.6 протоколу засідання Кредитного комітету АТ "Дельта Банк" від 22.12.2014 вирішено оформити в заставу майнові права на грошові кошти, що розмішені на депозитних рахунках TOB "Нафтогаз-Альянс" в АТ "Дельта Банк" на загальну суму, яка покриває суму кредиту, визначену кредитним договором №ВКЛ-2009866/1 від 14.12.2012, з коефіцієнтом не менше 1,017 з встановленням в депозитних договорах, майнові права на отримання грошових коштів, по яких буде оформлено в заставу АТ "Дельта Банк", та за умови виконання п. 2.5 цього Протоколу вивести з-під застави майнові права на отримання грошових коштів по Договору №Г-36/12-М постачання природного газу від 12.07.2012, які є предметом застави згідно Договору застави майнових прав № ВКЛ-2009866/1 від 14.12.2012, а також розірвати договір поруки №П-2009866/1 від 14.12.2012.

В забезпечення виконання вимог договору кредитної лінії №ВКЛ-2009866/1 від 14.12.2012 між TOB "Нафтогаз-Альянс" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір застави майнових прав №ВКЛ-2009866/1/8-2 від 30.12.2014.

Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору застави предметом застави є майнові права на отримання грошових сум у повному обсязі, включаючи право на отримання сум наступних депозитних вкладів:

- в розмірі 44 432,00 дол. США, пені та штрафів, тощо, які існують на дату укладання цього Договору або виникнуть у майбутньому у заставодавця з договору банківського вкладу "Класичний Корпоратив" №Д-2005468/01/2109 від 25.12.2014, який укладений між заставодавцем та заставодержателем 25.12.2014 та додаткових договорів до нього;

- в розмірі 2 120 000,00 дол. США, пені та штрафів, тощо, які існують на дату укладання цього Договору або виникнуть у майбутньому у заставодавця з договору банківського вкладу "КЛАСИЧНИЙ" №Д-25468/01/1086 від 30.11.2012, який укладений між заставодавцем та заставодержателем 30.11.2012, та додаткових договорів до нього;

- в розмірі 135 000,00 дол. США, пені та штрафів, тощо, які існують на дату укладання цього Договору або виникнуть у майбутньому у заставодавця з договору банківського вкладу "КЛАСИЧНИМ КОРНОРАТИВ" №Д-2010036/01/1090 від 03.12.2012, який укладений між Заставодавцем та заставодержателем 03.12.2012, та додаткових договорів до нього;

- в розмірі 998 905,00 дол. США, пені та штрафів, тощо, які існують на дату укладання цього Договору або виникнуть у майбутньому у заставодавця з договору банківського вкладу "Класичний Корпоратив" №Д- 2010036/01/2110 від 25.12.2014, який укладений між Заставодавцем та Заставодержателем 25.12.2014, та додаткових договорів до нього;

- в розмірі 770 000,00 дол. США, пені та штрафів, тощо, які існують па дату укладання цього Договору або виникнуть у майбутньому у заставодавця з договору банківського вкладу "Класичний Корпоратив" №Д-2005037/01/2107 від 25.12.2014, який укладений між заставодавцем та заставодержателем 25.12. 2014 , та додаткових договорів до нього;

Пунктом 1.4 застави майнових прав № ВКЛ-2009866/1/8-2 від 30.12.2014 визначено, що за рахунок предмету застави заставодержатель має право задовольнити свої вимоги за кредитним договором в повному обсязі, що визначається на момент фактичного їх задоволення, включаючи проценти за користування кредитними коштами, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання, пені та штрафів, передбачених кредитним договором, понесені витрати на утримання предмету застави, витрати на здійснення забезпеченої заставою вимогою, сплаті державного мита та оплату послуг нотаріусів, адвокатів, юристів, а також інші витрати, передбачені Кредитним договором та цим Договором.

30.12.2014 року між TOB "Нафтогаз-Альянс" та ПАТ "Дельта Банк" були укладені договори відступлення права вимоги до депозитних договорів № Д-2005468/01/2109, № Д- 25468/01/1086, №Д-2010036/01/1090, № Д-2010036/01/2110, №Д-2005037/01/2107.

Пунктом 2 зазначених договорів визначено, що відступлення прав вимоги згідно умов цього Договору здійснюється з метою реалізації майнових прав, що є предметом застави згідно Договору застави майнових прав № BKJI-2009866/1/S-2 від 30.12.2014, який був укладений між сторонами в порядку звернення стягнення на майнові права, що є предметом застави за Договором застави.

Пунктом 3 цих договорів визначено, що договір укладений з відкладальною умовою, у зв'язку з чим, права та обов'язки сторін за цим договором настають за умови набуття AT "Дельта Банк" права звернення стягнення на майнові права, що є предметом застави за договором застави майнових прав № BKJI-2009866/1/S-2 від 30.12.2014.

19.02.2015 між TOB "Нафтогаз-Альянс" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір про розірвання кредитної лінії ВКЛ-2009866/1 від 14.12.2012 та договори про розірвання депозитних договорів, відповідно до яких заборгованість TOB "Нафтогаз-Альянс" по Договору кредитної лінії ВКЛ-2009866/1 від 14.12.2012 погашається за рахунок депозитних договорів № Д-2005468/01/2109, № Д-25468/01/1086, № Д-2010036/01/1090, № Д-2010036/01/2110, №Д-2005037/01/2107, що були предметом застави за Договором застави майнових прав № ВКЛ - 2009866/1/S-2 від 30.12.2014.

Довідкою № 2/01-17/2102 від 20.02.2015 ПAT "Дельта Банк" повідомив TOB "Нафтогаз- Альянс", що станом на 20.02.2015 TOB "Нафтогаз-Альянс" не має кредитної заборгованості перед ПАТ "Дельта Банк".

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог з огляду на наступне.

Так, згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини другої статті 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", до повноважень уповноваженої особи Фонду входить повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Згідно з частиною другою статті 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

В свою чергу, частиною другою статті 38 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено перелік правочинів (у тому числі договорів) які є нікчемними внаслідок неплатоспроможності банку. Зокрема є нікчемними правочини з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок укладання договору застави майнових прав № ВКЛ- 2009866/1/S-2 від 30.12.2014 банк взяв на себе зобов'язання, що потягло за собою виникнення неплатоспроможності або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, а також доказів нікчемності укладеного договору.

Так, згідно статті 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про заставу", застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Тобто, як вірно зазначає суд першої інстанції, за укладеним договором застави майнових прав № ВКЛ- 2009866/1/S-2 від 30.12.2014 року банк забезпечив виконання існуючого зобов'язання, а не прийняв нове зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.

Наведене свідчить, що укладені договори застави є способом забезпечення виконання боржником кредитних зобов'язань перед банком та за своєю природою не підпадають під ознаки, визначені у пункті 2 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Крім того, згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною третьою статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, посилання відповідача, на те що правочин щодо заміни предметів забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №ВКЛ-2009866/1 від 14.12.2012 відбулось без отримання погодження Національного банку України, внаслідок чого правочин є недійсним, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, за таких підстав, недійсність правочину має бути встановлена судом.

Як наголошувалось вище, Уповноважена особа Фонду наділена повноваженнями перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних.

В той же час, таке право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину. Одного лише твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно, у випадку, який розглядається, нівелюється протилежним твердженням особи про його дійсність.

Загальне поняття нікчемності правочинів наведено в ст. 228 ЦК України, відповідно до ч.ч. 1, 2 якої правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

До таких правочинів відносяться правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

Суду не надано доказів визнання депозитних договорів, що є забезпеченням виконання зобов'язань за Кредитним договором №ВКЛ-2009866/1 від 14.12.2012 та змін до нього, недійсними.

Також, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним факт внесення інформації про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за зверненням уповноваженої особи Фонду стосовно неправомірних дій колишніх працівників ПАТ «Дельта Банк», на що, серед іншого, посилається апелянт.

Так, доказом вчинення правопорушення може бути вирок або постанова суду, винесені у кримінальній справі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що договір застави майнових прав № ВКЛ-2009866/1/S-2 від 30.12.2014 був укладений раніше, ніж запроваджена тимчасова адміністрація банку, в той час, як постанова Правління Національного банку України від 30.10.2014р. № 692/БТ, якою до ПАТ "Дельта Банк" було застосовано заходи впливу, є, відповідно до ст. 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та тверджень відповідача, банківською таємницею, а тому про неї не було і не могло бути відомо позивачу на момент укладення правочину, що також вказує на добросовісність його дій у спірних правовідносинах.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,211,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 04 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту.

Ухвала в повному обсязі складена 29 січня 2016 року.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді Ю.А.Ісаєнко

І.В.Федотов

.

Головуючий суддя Губська Л.В.

Судді: Федотов І.В.

Ісаєнко Ю.А.