Справа № 387/784/14-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року м. Київ К/800/8348/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Добровеличківському районі Кіровоградської області на постанову Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Добровеличківському районі Кіровоградської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Добровеличківському районі Кіровоградської області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність та зобов'язати Управління Пенсійного фонду у Добровеличківському районі Кіровоградської області (далі - УПФУ у Добровеличківському районі Кіровоградської області) здійснити перерахунок і виплатити позивачу довічне грошове утримання діючого судді згідно довідки ТУ ДСА України у Кіровоградській області № 67 від 05 лютого 2014 року, починаючи з 01 грудня 2013 року без обмеження граничного строку і розміру.

Постановою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року, позов задоволено:

визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Добровеличківському районі Кіровоградської області щодо нездійснення перерахунку довічного грошового утримання у зв'язку із збільшенням з 01 грудня 2013 року грошового утримання працюючого судді за заявою позивача - судді у відставці ОСОБА_4;

зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Добровеличківському районі Кіровоградської області здійснити перерахунок та виплачувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області від 05 лютого 2014 року № 67, починаючи з 01 грудня 2013 року без обмеження граничного строку та розміру.

Не погоджуючись з рішеннями судів, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Заперечень не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що позивач за результатами виборів народних суддів районного суду Української РСР 27 серпня 1978 року обраний народним суддею Добровеличківського районного суду Кіровоградської області та 28 серпня 1978 року, відповідно до наказу відділу юстиції Кіровоградського обласного виконкому № 258-к від 31 серпня 1978 року, зарахований до штату Добровеличківського районного суду Кіровоградської області.

Відповідно до записів у трудовій книжці 21 червня 1982 року позивач обраний народним суддею та призначений головою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області.

22 червня 1987 року позивач обраний народним суддею та призначений головою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області.

06 квітня 1990 року він обраний головою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області.

23 березня 2000 року, відповідно до постанови Верховної ради України № 1570-ІІІ, позивач обраний безстроково суддею Добровеличківського районного суду Кіровоградської області.

26 липня 2000 року відповідно до Указу Президента України № 922/2000 від 26 липня 2000 року призначений головою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області.

Відповідно до рішення РСУ № 77 від 22 червня 2007 року, позивач призначений головою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області строком на п'ять років.

З жовтня 2013 року позивач є суддею у відставці, будучи звільненим з посади судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області на підставі постанови Верховної Ради України від 19 вересня 2013 року № 604-VІІ та наказу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22 жовтня 2013 року № 22-к.

З 24 жовтня 2013 року позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Добровеличківському районі Кіровоградської області та отримує пенсію, розраховану з довічного грошового утримання судді у відставці, розмір якої за наявності у нього страхового стажу на посаді судді та з урахуванням проценту для розрахунку пенсії від заробітку, який складає 90%, становить 19 613 грн 70 коп., щомісячно.

19 травня 2014 року позивач звернувся до відповідача з проханням здійснити йому перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в зв'язку із збільшенням заробітної плати працюючого судді із 01 грудня 2013 року відповідно до статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" та статті 37-1 Закону України „Про державну службу".

Листом № 2/Г-11 від 28 травня 2014 року відповідач відмовив у здійсненні перерахунку, посилаючись на положення частини 4 статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів", відповідно до якої у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів Конституційного суду України здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного грошового утримання. Зазначив, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання здійснюється з усієї суми заробітної плати діючих суддів Конституційного суду України з дня виникнення права на відповідний перерахунок.

Не погоджуючись із діями відповідача, позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суди виходили з його обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновками судів.

Усуваючи розбіжності у застосуванні судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, Верховний Суд України в постанові від 24 березня 2015 року № 21-584а14 зазначив таке.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Забезпечення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI). Так, відповідно до пункту 8 частини четвертої статті 47 зазначеного Закону незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина шоста статті 47 цього Закону).

01 січня 2012 року введено в дію статтю 129 Закону № 2453-VІ, якою по-новому врегульовані питання, пов'язані із суддівською винагородою, та запроваджено поетапне збільшення посадових окладів суддів.

Частиною першою статті 129 Закону № 2453-VІ визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України від 16 жовтня 1996 року № 422/96-ВР «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Розділом Х Закону № 2453-VІ визначено статус судді у відставці. Зокрема, передбачено, що судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання (частина перша статті 138 Закону № 2453-VІ).

Відповідно до частини третьої статті 138 Закону № 2453-VІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

З 01 жовтня 2011 року набрали чинності зміни до вищезазначеної статті, внесені Законом № 3668-VІ, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Частиною п'ятою цієї ж статті визначено, що максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Проте Конституційний Суд України Рішенням від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 частину третю та перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 3668-VI визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Тобто, з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного Рішення відновили дію частини третя та перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону № 2453-VI в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 3668-VI.

У зазначеному Рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що Законом № 3668-VI змінено визначений Законом № 2453-VI порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон № 3668-VI звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, які полягають у тому, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453-VI в редакції до змін, внесених Законом № 3668-VI: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Враховуючи викладене, позивачу має бути проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 % заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді без обмеження довічного грошового утримання позивача максимальним розміром з 03 червня 2013 року.

Оскільки під час вирішення справи по суті судами першої та апеляційної інстанцій не допущені порушення норм процесуального та матеріального права, то скаргу відповідача слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Добровеличківському районі Кіровоградської області залишити без задоволення, а постанову Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: