Справа № 826/17711/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 січня 2016 року № 826/17711/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії: головуючого судді Шулежка В.П., судді Іщука І.О., судді Погрібніченка І.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністра внутрішніх справ Авакова А.Б., Міністерства внутрішніх справ України, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головного управління МВС України у м. Києві, про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністра внутрішніх справ Авакова А.Б., в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає в залишенні без розгляду та ненаданні відповіді на скаргу позивача в межах та у спосіб, визначений законом, що спричинило порушення Конституції України та чинного законодавства України;

визнати, що бездіяльністю відповідача порушені права, свободи та інтереси позивача;

зобов'язати МВС України провести службове розслідування стосовно фактів порушення чинного законодавства посадовими особами ГУ МВС України в м. Києві, викладених в скарзі позивача до МВС України, відповідно до чого прийняти рішення згідно чинного законодавства;

зобов'язати відповідача провести службове розслідування щодо вказаного факту невиконання вимог Конституції України, Закону України «Про звернення громадян», Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України посадовими особами МВС України, що призвело до порушення прав, свобод та інтересів позивача і притягнути до дисциплінарних стягнень порушників дисципліни;

зобов'язати МВС України розглянути скаргу позивача та надати обґрунтовану письмову відповідь згідно чинного законодавства.

Протокольними ухвалами в якості співвідповідача залучено Міністерство внутрішніх справ України (далі - МВС України), а в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління МВС України в м. Києві (далі - ГУ МВС України в м. Києві).

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Незважаючи на належне повідомлення про час і місце розгляду справи, третя особа не забезпечила явку своїх представників у судове засідання, з урахуванням чого адміністративна справа відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України розглядається у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів встановила наступне.

02.07.2015 позивач звернувся зі скаргою до Міністра внутрішніх справ Авакова А.Б. (звернення зареєстровано в приймальні громадян МВС України 02.07.2015 за № Д-3258), в якій зазначив, що відповідним наказом ГУ МВС України в м. Києві його звільнено з займаної посади. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.03.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2015, у справі № 826/506/15 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, а саме: визнано протиправним і скасовано вказаний наказ, а останнього поновлено на роботі, у зв'язку з чим позивач 02.04.2015 звернувся з відповідною заявою до ГУ МВС України в м. Києві, проте у встановлені Законом України «Про звернення громадян» строки будь-якої відповіді не отримав і лише після звернення до Окружного адміністративного суду м. Києва отримав лист-відповідь на своє звернення. Позивач у скарзі робить висновок про систематичне порушення норм чинного законодавства з боку керівництва ГУ МВС України в м. Києві, а також, що службові особи умисно не виконують постанову суду, з огляду на що позивач просив зареєструвати таку скаргу в ЄРДР, призначити службове розслідування, результати якого направити в прокуратуру для перевірки наявності в діях службових осіб ГУ МВС України в м. Києві ознак кримінального правопорушення, а також позивач просив повідомити його письмово про результати розгляду скарги.

З аналізу наведеної скарги та позовної заяви колегія суддів приходить до висновку, що спір між позивачем та МВС України виник внаслідок порушення прав позивача під час виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.03.2015 у справі № 826/506/15 щодо поновлення позивача на роботі.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Частиною 1 ст. 16 названого Закону встановлено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань (ч. 2 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян»).

При цьому, згідно з пп. 83 п. 4 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.08.2014 № 401 (далі - Положення № 401), чинного на момент виникнення спірних правовідносин, МВС відповідно до покладених на нього завдань: здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов'язаних з діяльністю МВС, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, а також стосовно актів, які ним видаються.

Відповідно до пп. 3 п. 5 Положення № 401, МВС з метою організації своєї діяльності: контролює діяльність органів внутрішніх справ, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Водночас, за змістом п. 2.1 Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України від 10.10.2004 № 1177 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.10.2004 за № 1361/9960 (далі - Положення № 1177), звернення від громадян надходять до органів внутрішніх справ у вигляді листів (поштою) та під час їх особистого прийому посадовими особами (усні й письмові). Письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю, реєстрації та первинному розгляду з метою визначення їх належності до компетенції органів внутрішніх справ та призначення за ними конкретного виконавця. Первинний розгляд письмових звернень громадян проводиться керівниками органів внутрішніх справ або їх заступниками відповідно до їх повноважень.

Згідно з п. 5.2 Положення № 1177, щодо кожного звернення не пізніше ніж у п'ятиденний термін повинно бути прийняте одне з таких рішень, зокрема, передати на вирішення до підпорядкованого чи іншого органу внутрішніх справ.

В той же час, підпунктом 3 пункту 14 розділу «Заступник Міністра внутрішніх справ Паскал В.Ф.» Розподілу обов'язків між першим заступником Міністра внутрішніх справ, заступниками Міністра внутрішніх справ, затвердженого наказом МВС України від 24.12.2014 № 1400, заступник Міністра внутрішніх справ Паскал В.Ф. у межах своїх повноважень дає обов'язкові для виконання працівниками і державними службовцями апарату Міністерства та органів внутрішніх справ доручення.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.07.2015, тобто в межах встановленого п. 5.2 Положення № 1177 строку, заступник Міністра внутрішніх справ Паскал В.Ф. дав доручення начальнику ГУ МВС України в м. Києві розглянути в межах компетенції ОВС, провести повну, всебічну об'єктивну перевірку викладеної у скарзі від 02.07.2015 за № Д-3258 інформації та вжити заходи реагування відповідно до вимог чинного законодавства, а також поінформувати про результати та вжиті заходи позивача у встановлений законодавством строк.

За таких умов, колегія суддів погоджується з твердженням представника відповідачів про те, що МВС України не повідомляло, як того вимагає ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», позивача про пересилання його звернення (скарги) від 02.07.2015, оскільки у межах спірних правовідносин мало місце доручення керівництва МВС України розглянути звернення позивача підпорядкованим ОВС, а не пересилання звернення.

При цьому, з матеріалів справи видно, що листом від 14.08.2015 № 14/Д-519 Управлінням кадрового забезпечення ГУ МВС України в м. Києві позивачу надано відповідь на його скаргу від 02.07.2015, а саме: повідомлено, що внаслідок проведення організаційно-штатних змін в системі МВС України, на теперішній час посада начальника ВБНОН Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві скорочена, у зв'язку з чим запропоновано позивачу одну із вакантних посад, для вирішення чого запрошено позивача прибути до відділу кадрового забезпечення Святошинського РУ за відповідною адресою.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для визнання протиправною бездіяльності Міністра внутрішніх справ Авакова А.Б., яка полягає в залишенні без розгляду та ненаданні відповіді на скаргу позивача в межах та у спосіб, визначений законом, що спричинило порушення Конституції України та чинного законодавства України, а відтак, не вбачає підстав, і для визнання того, що бездіяльністю Міністра внутрішніх справ Авакова А.Б. порушені права, свободи та інтереси позивача та, відповідно, у колегії суддів відсутні належні правові підстави для зобов'язання МВС України розглянути скаргу позивача та надати обґрунтовану письмову відповідь згідно чинного законодавства.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.03.2015 у справі № 826/506/15, наказом ГУ МВС України в м. Києві від 20.08.2015 № 713 о/с скасовано наказ ГУМВС України в м. Києві від 06.10.2011 № 309 в частині звільнення позивача з ОВС за порушення дисципліни, а наказом ГУ МВС України в м. Києві від 20.08.2015 № 714 о/с позивача поновлено в органах внутрішніх справ та призначено на посаду командира батальйону патрульної служби № 3 лінійного управління в метрополітені ГУ МВС України в м. Києві, про що останнього повідомлено листом від 03.09.2015 № 14/вх.-3007-ВР.

Разом з тим, не підлягає задоволенню позовна вимога про зобов'язання МВС України провести службове розслідування стосовно фактів порушення чинного законодавства посадовими особами ГУ МВС України в м. Києві, викладених в скарзі позивача до МВС України, відповідно до чого прийняти рішення згідно чинного законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2.6 розділу II «Підстави для проведення службового розслідування» Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 № 230 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за № 541/23073, підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

За змістом п. 3.1 розділу III «Порядок призначення службового розслідування» названої Інстуркції, Міністр внутрішніх справ України має право призначати службові розслідування за всіма підставами та відносно всіх осіб РНС. Інші начальники мають право призначати службове розслідування відносно осіб РНС, якщо Міністром внутрішніх справ України їм надано повноваження накладати на цих осіб РНС дисциплінарні стягнення. Начальники ГУМВС, УМВС мають право призначати службові розслідування стосовно осіб РНС тих органів чи підрозділів внутрішніх справ, діяльність яких вони координують або контролюють. За зверненнями громадян, представників органів місцевого самоврядування, засобів масової інформації, у яких не міститься відомостей з ознаками кримінального правопорушення, службові розслідування, за наявності повноважень та правових підстав, можуть призначати начальники, яким вони адресовані, або начальники тих органів або підрозділів внутрішніх справ, структурних підрозділів МВС, ГУМВС, УМВС, до секретаріатів (канцелярій) яких вони надійшли.

Отже, з аналізу наведених норм слідує, що призначення службового розслідування належить до дискреційних (виключних) повноважень Міністра внутрішніх справ України та відповідних начальників та є їх правом, а не обов'язком.

Також не підлягає задоволенню позовна вимога про зобов'язання Міністра внутрішніх справ Авакова А.Б. провести службове розслідування щодо факту невиконання вимог Конституції України, Закону України «Про звернення громадян», Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України посадовими особами МВС України, що призвело до порушення прав, свобод та інтересів позивача і притягнути до дисциплінарних стягнень порушників дисципліни, оскільки, як вже встановлено колегією суддів, відсутній факт невиконання вимог вказаних норм чинного законодавства, з огляду на що, відсутні і підстави для проведення службового розслідування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, суду не надав.

Натомість відповідачі довели суду відсутність протиправних дій зі свого боку.

За таких обставин позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя В.П. Шулежко

Суддя І.О. Іщук

Суддя І.М. Погрібніченко