Справа № 826/12259/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Данилишина В.М., суддів Качура І.А., Келеберди В.І., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві та Міністерство фінансів України, про стягнення боргу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва (також жалі - суд) від 18 грудня 2014 року задоволено повністю позов державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві (далі - позивач) до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (далі - відповідач, Міненерговугілля), треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві (далі - третя особа-1, ГУ ДКСУ у м. Києві) та Міністерство фінансів України (далі - третя особа-2, Мінфін), а саме: стягнено з відповідача прострочений борг у розмірі 6928230,00 грн.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 липня 2015 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для нового розгляду та вирішення справи визначено суддю Данилишина В.М.

Відповідною ухвалою суду справу прийнято до провадження та її призначено до розгляду у судовому засіданні колегією суддів, а також відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом допущено заміну первинного відповідача його процесуальним правонаступником - державною податковою інспекцію у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач).

У ході нового судового розгляду справи представники позивача та третьої особи-2 підтримали позов та просили задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому, на обґрунтування якого надано письмові докази, а представник відповідача не визнала позов та просила відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Представник третьої особи-1 у відповідне судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи третя особа-1 повідомлена належним чином, заява про розгляд справи за відсутності її представника до суду не надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 1994 року між Мінфіном та Міністерством енергетики та електрифікації України (далі - Міненерго) укладено договір №09-505/7 про надання Мінфіном фінансової допомоги на зворотній основі Міненерго (далі - Договір №09-505/7), відповідно до п.п. 1.1 - 1.5 якого Мінфін зобов’язувався в грудні 1994 року надати Міненерго фінансову допомогу на зворотній основі у сумі 700 млрд. карбованців для закупівлі палива на осінньо-зимовий період 1994/1995 року у відповідності з розпорядженням Кабінету Міністрів України з оплатою 30% річних.

Міненерго зобов’язувалось забезпечити повне повернення одержаних коштів та належних процентів до 15 травня 1995 року.

Міненерго зобов’язувалось: передбачити в договорах з підприємствами і організаціями, які отримують фінансову допомогу на зворотній основі, заходи по забезпеченню повернення в установлений строк сум одержаної фінансової допомоги та процентів.

Міненерго зобов’язувалось установити контроль за цільовим використанням одержаних коштів.

У разі невиконання чи несвоєчасного виконання Міненерго свого зобов’язання, зазначеного у п. 1.2 цього договору, Мінфін має право у безспірному порядку стягнути відповідні кошти з рахунків Міненерго у банках України або зменшити на відповідну суму перерахування коштів, передбачених в державному бюджеті Державному комітету по вугільній промисловості.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору №09-505/7 Мінфін на розрахунковий рахунок Міненерго №122804 в ОПЕРУ Національного банку м. Київ код 300001 платіжними дорученнями №455 від 16 грудня 1994 року та №460 від 22 грудня 1994 року перерахував триста мільярдів карбованців з призначенням платежу "Фінансування за рахунок цільового кредиту банку".

15 травня 1995 року між Мінфіном та Міненерго до Договору №09-505/7 укладено додаткову угоду №11-09-505/95, згідно умов якої Мінфін пролонгує Міненерго наданий кредит в сумі 700 млрд. карбованців на строк до 30 березня 1996 року з оплатою в розмірі 30% річних.

Таким чином, виходячи з умов додаткової угоди №11-09-505/95 від 15 травня 1995 року до Договору №09-505/7, а також звертаючи увагу на те, що відповідачем не заперечуються факт перерахування 700 млрд. карбованців Міненерго на виконання умов Договору №09-505/7, суд приходить до висновку, суд приходить до висновку, що такі кошти Мінфіном були перераховані Міненерго у повному розмірі.

11 грудня 2012 року позивачем надіслано Міненерговугіллю податкову вимогу №5255 від 25 жовтня 2012 року та рішення про опис майна у податкову заставу №5255/24-128 від 25 жовтня 2012 року.

Вказана податкова вимога №5255 від 25 жовтня 2012 року отримана відповідачем 14 грудня 2012 року, що підтверджується, наявним в матеріалах справи, повідомленням про вручення поштового відправлення.

13 червня 2014 року ГУ ДКСУ у м. Києві на виконання постанови Кабінету Міністрів України №174 від 02 березня 2011 року "Питання обліку заборгованості, в тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, наданими Міністерством фінансів у 1993 - 1998 роках, нарахування пені та списання безнадійної заборгованості" внесено до відповідача подання №1034 для здійснення до Міненерговугілля заходів щодо стягнення простроченої заборгованості (сплата основного боргу за цільовим пільговим кредитом/фінансова допомога на зворотній основі, наданим Мінфіном у 1994 році згідно з Договором №09-505/7) станом на 01 червня 2014 року у сумі 6928230,00 грн.

У зв’язку з наявністю у Міненерговугілля простроченої заборгованості за Договором №09-505/7 на загальну суму 6928230,00 грн., позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд погоджується з доводами представника позивача щодо наявності підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів та аналізу наступних норм і обставин.

Відповідно до ч. 9 ст. 17 Бюджетного кодексу України (далі – БК України), прострочена заборгованість суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) стягується з такого суб'єкта господарювання органами доходів і зборів, що є органами стягнення такої заборгованості у порядку, передбаченому Податковим кодексом України (далі – ПК України) або іншим законом, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна цього суб'єкта господарювання..

3 метою забезпечення виконання ст. 17 БК України Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №174 від 02 березня 2011 року, якою затверджено Порядок обліку заборгованості, в тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, наданими Міністерством фінансів у 1993-1998 роках, нарахування пені та списання безнадійної заборгованості (далі – Порядок №174).

Згідно п. 1, пп.пп. 3, 4, 5, 9 п. 2, п.п. 6, 10, 15 Порядку №174, цей Порядок: регламентує дії органів виконавчої влади та банків-агентів, які від імені або за дорученням центральних органів виконавчої влади надали суб'єктам господарювання кредити, залучені державою або під державні гарантії, а також дії Мінфіну, який надав бюджетні позички/фінансову допомогу у 1993 - 1998 роках, та які здійснюють їх обслуговування і ведуть облік заборгованості за ними з метою забезпечення реалізації права вимоги погашення простроченої заборгованості перед державою за такими кредитами, бюджетними позичками/фінансовою допомогою; встановлює механізм нарахування пені Мінфіном на суми простроченої заборгованості перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, та територіальними органами Державної казначейської служби на суми простроченої заборгованості за бюджетними позичками/фінансовою допомогою, наданими Мінфіном у 1993 - 1998 роках.

Боржник – суб’єкт господарювання, який отримав кредит, залучений державою або під державні гарантії, бюджетну позичку/фінансову допомогу на умовах, визначених кредитною (субкредитною) угодою, угодою про надання бюджетної позички/фінансової допомоги, та не забезпечив своєчасне і повне виконання своїх зобов’язань за такою угодою.

Бюджетна позичка/фінансова допомога – сума коштів, надана Мінфіном у 1993-1998 роках позичальнику на поворотній основі за рахунок коштів державного бюджету на умовах угоди про надання бюджетної позички/фінансової допомоги.

Заборгованість за кредитом, бюджетною позичкою / фінансовою допомогою - зобов'язання перед державою, що виникають у суб'єкта господарювання, який отримав кредит, залучений державою або під державні гарантії, бюджетну позичку/фінансову допомогу на умовах, визначених кредитною (субкредитною) угодою, угодою про надання бюджетної позички/фінансової допомоги.

Прострочена заборгованість за бюджетною позичкою/фінансовою допомогою - заборгованість боржника перед державою за бюджетною позичкою/фінансовою допомогою (в тому числі за основним боргом, відсотками тощо), не погашена у строк, визначений угодою про надання бюджетної позички/фінансової допомоги.

Облік простроченої заборгованості за бюджетними позичками/фінансовою допомогою ведеться органами Державної казначейської служби у валюті бюджетної позички/фінансової допомоги, в якій вони надані.

З метою примусового стягнення в установленому законодавством порядку простроченої заборгованості з боржника територіальні органи Державної казначейської служби до кінця місяця, що настає за звітним періодом, зокрема, нараховують пеню та інформують органи державної податкової служби за місцем реєстрації боржника про зміну розміру простроченої заборгованості за бюджетними позичками/фінансовою допомогою та суму нарахованої на неї пені.

Прострочена заборгованість за кредитами, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, яка не погашена боржником протягом 30 календарних днів після настання строку платежу, а також нарахована на суму простроченої заборгованості за кредитом, бюджетною позичкою/фінансовою допомогою пеня стягуються в установленому законодавством порядку органами державної податкової служби за місцем реєстрації боржника відповідно до подання територіальних органів Державної казначейської служби, яке подається у строки, визначені п.10 цього Порядку за встановленою згідно з додатком 1 формою.

Таким чином, стягнення заборгованість за бюджетними позичками/фінансовою допомогою, яка не погашена боржником протягом 30 календарних днів після настання строку платежу, а також нарахована на суму простроченої заборгованості за бюджетною позичкою/фінансовою допомогою пеня здійснюється органами державної податкової служби за місцем реєстрації боржника на підставі подання територіальних органів Державної казначейської служби.

Крім того, враховуючи наведені вище положення Порядку №174 та обставини перерахування коштів (фінансової допомоги на зворотній основі) Мінфіном саме на розрахунковий рахунок Міненерго, останній, хоч і був центральним органом державного управління (згідно Положення про Міністерство енергетики та електрифікації України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 червня 1993 року №423), проте є позичальником бюджетної позички/фінансової допомоги на умовах, визначених угодою про надання бюджетної позички/фінансової допомоги і, відповідно, є боржником у розумінні цього Порядку. Тому твердження відповідача, що Міненерговугілля не може виступати господарюючим суб’єктом, який безпосередньо отримав кошти з державного бюджету, а виступає суб’єктом владних повноважень, який забезпечує державні гарантії з повернення таких коштів, є помилковим.

Поряд з цим суд звертає увагу, що відповідно до п.п. 1, 3 Указу Президента України "Про грошову реформу в Україні" від 25 серпня 1996 року №762/96, постановлено провести, починаючи з 2 вересня, в Україні грошову реформу - введення в обіг визначеної Конституцією та іншим законодавством України національної валюти України, якою є гривня та її сота частина копійка. Українські карбованці підлягають обміну на гривні (банкноти та розмінну монету) за курсом 100000 карбованців на 1 гривню.

Таким чином, сума фінансової допомоги за Договором №09-505/7 у розмірі 700 млрд. карбованців становить 7000000,00 грн.

Як вже було встановлено вище судом, ГУ ДКСУ у м. Києві звернулося до позивача із поданням №1034 від 13 червня 2014 року для здійснення до Міненерговугілля заходів щодо стягнення простроченої заборгованості за Договором №09-505/7 на загальну суму 6928230,00 грн., у зв’язку з чим позивач був зобов’язаний здійснити відносно відповідача відповідне стягнення заборгованості, про яку вказано у зазначеному вище поданні.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з п.п. 95.2, 95.3 ст. 95 ПК України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Як вже було встановлено вище судом, позивачем 11 грудня 2012 року надіслано відповідачу податкову вимогу №5255 від 25 жовтня 2012 року, яка отримана останнім 14 грудня 2012 року.

Крім того, суд також звертає увагу, що сума заборгованості за Договором №09-505/7, надані позивачем та ГУ ДКСУ у м. Києві розрахунки такої заборгованості, а також податкова вимога №5255 від 25 жовтня 2012 року відповідачем не оскаржувались, оскільки доказів зворотнього суду не надано.

Враховуючи вищезазначене у сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з Міненерговугілля простроченої заборгованості за Договором №09-505/7 у розмірі 6928230,00 грн. грн., шляхом стягнення коштів з розрахункових рахунків у банках.

При цьому, суд не погоджується з твердженнями відповідача відносно того, що Міненерговугілля не є правонаступником зобов’язання Міненерго за Договором №09-505/7, виходячи з наступного.

Відповідно до Указу Президента України "Про утворення Міністерства енергетики України" від 01 грудня 1997 року №388/97, утворено Міністерство енергетики України на базі Міненерго і Державного комітету України по використанню ядерної енергії, що ліквідуються. Міністерство енергетики України є правонаступником прав і обов'язків ліквідованих Міненерго та Державного комітету України по використанню ядерної енергії.

Указом Президента України №1573/99 від 15 грудня 1999 року утворено Міністерство палива та енергетики України - на базі Міністерства вугільної промисловості України, Міністерства енергетики України, Державного департаменту з питань електроенергетики України, Державного департаменту нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України та Державного департаменту з питань ядерної енергетики України, що ліквідуються.

Указом Президента України №598/2000 від 14 квітня 2000 року установлено, що Міністерство палива та енергетики України є правонаступником Міністерства енергетики України, Державного департаменту з питань електроенергетики України, Державного департаменту нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України та Державного департаменту з питань ядерної енергетики України.

Указом Президента України №1085/2010 від 09 грудня 2010 року утворено Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, реорганізувавши Міністерство палива та енергетики України, Міністерство вугільної промисловості України, а також установлено, що міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, що утворюються шляхом реорганізації інших центральних органів виконавчої влади, є правонаступниками органів, які реорганізуються.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що Міненерговугілля є правонаступником зобов’язання Міненерго за Договором №09-505/7.

Відносно доводів відповідача про непідсудність справи адміністративному суду, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 підроз. 10 р. ХХ ПК України встановлено, що погашення простроченої заборгованості суб’єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) здійснюється у порядку, визначеному гл.9 р.II цього Кодексу.

Главою 9 р. II ПК України регулюються питання погашення податкового боргу платника податку.

Відповідно до викладеного розглядувані законодавчі норми хоча й не перетворюють заборгованість суб’єктів господарювання перед державою на різновид грошових зобов’язань із податків, але встановлюють, що така заборгованість погашається в однаковому з податковим боргом порядку.

При цьому органами стягнення є органи доходів та зборів, які під час вжиття заходів, спрямованих на погашення відповідної заборгованості, діють на виконання своїх владних повноважень щодо погашення податкового боргу, визначених ПК України.

Позови, спрямовані на погашення податкового боргу, підлягають розгляду адміністративними судами на підставі п. 5 ч. 2 ст. 17 КАС України.

Враховуючи тотожність порядку погашення податкового боргу та погашення простроченої заборгованості суб’єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню), справи за позовами щодо стягнення заборгованості перед державою, зазначеної в Перехідних положеннях до ПК України, належать до юрисдикції адміністративних судів.

Зазначена правова позиція викладена в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України №1385/12/13-13 від 10 жовтня 2013 року.

Таким чином, даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з’ясованих судом обставин вбачається, що позов державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві та Міністерство фінансів України, про стягнення боргу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути прострочений борг з Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (код ЄДРПОУ 37471933) у розмірі 6928230,00 (шість мільйонів дев’ятсот двадцять вісім тисяч двісті тридцять гривень 00 копійок), шляхом стягнення коштів з розрахункових рахунків у банках:

Державна Казначейська служба України, м. Київ МФО 820172,

Копії постанови направити сторонам та третім особам (вручити їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя В.М. Данилишин

Суддя І.А. Качур

Суддя В.І. Келеберда