Справа № 357/13878/14-а
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року м. Київ К/800/1264/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді - Васильченко Н.В.,

суддів: Чумаченко Т.А., Леонтович К.Г.

провівши попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2014 року у справі №357/13878/14-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України м. Білій Церкві Київської області про визнання протиправним рішення та зобов'язати вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області, в якому просив визнати протиправним рішення відповідача від 20.08.2014 року № 187 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 Зобов'язати відповідача прийняти рішення про зарахування ОСОБА_1 період відбування покарання в колонії з 23.10.1982 року по 23.02.1985 року до загального страхового стажу позивача та призначити йому пенсію за віком.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 4), в зв'язку з чим має право на зменшення пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду скасовано рішення суду першої інстанції. У задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду апеляційної інстанції, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи. У травні 2014 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку як особі, постраждалій внаслідок аварії на ЧАЕС. Відповідачем 20.08.2014 року прийнято рішення № 187 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1, у зв'язку з тим, що його страховий стаж є меншим за мінімальний, який складає 15 років.

При прийнятті такого рішення управління Пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області до страхового стажу позивача не було зараховано період відбування покарання в колонії з 23.10.1982 р. по 23.02.1985 р., оскільки в цей час ОСОБА_1 не сплачував страхові внески.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується трудовий стаж та сплата позивачем страхових внесків у спірний період часу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і відмовляючи в задоволені позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що не підтверджений документально факт сплати страхових внесків позивачем у спірний період, а тому відсутні правові підстави для врахування до його загального страхового стажу періоду його відбування покарання в колонії з 23.10.1982 року по 23.02.1985 року, що, в свою чергу, свідчить про відсутність в нього мінімального страхового стажу для призначення пенсії за віком.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. За змістом ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого у ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». За правилами ч. 1 ст. 26 цього Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з п. «а» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в'язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 122 Кримінально-виконавчого кодексу України передбачено, що особи, яким до відбування покарання призначена пенсія, підлягають державному пенсійному забезпеченню на загальних підставах. Час роботи засуджених у період відбування ними покарання у виді позбавлення волі зараховується у стаж роботи для призначення трудової пенсії. Таким чином достатньою та необхідною правовою підставою для зарахування до страхового стажу особи, який враховується при призначенні їй пенсії, періоду відбування покарання у відповідному закладі обмеження чи позбавлення волі є наявність сукупності двох умов: 1) підтвердження трудового стажу особи відповідною довідкою; 2) сплата особою страхових внесків протягом такого періоду.

Враховуючи те, що факт сплати страхових внесків позивачем у спірний період не підтверджено, відсутні правові підстави для врахування до його загального страхового стажу періоду його відбування покарання в колонії з 23.10.1982 року по 23.02.1985 року, що, в свою чергу, свідчить про відсутність в нього мінімального страхового стажу для призначення пенсії за віком, а відповідач, приймаючи рішення від 20.08.2014 року № 187, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та статтями 24, 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів дійшла думки, що суд апеляційної інстанцій повно та всебічно дослідив обставини справи, вірно встановив характер спірних правовідносин та обґрунтовано застосував норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм процесуального закону, які б призвели до ухвалення незаконного судового рішення, не вбачається.

Згідно ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2014 року у справі №357/13878/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 - 239-1 КАС України.

Судді: