Справа № 10362/12/2070
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2012-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2012 р. № 2-а- 10362/12/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Заічко О.В.,

при секретарі судового засідання - Демченко В.В.,

за участю представників сторін :

позивача - ОСОБА_1,

першого відповідача - не прибув,

другого відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом

Приватного підприємства "СПС"
до Західної міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби, Головного управління Державної казначейської служби в Харківській області
про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Приватне підприємство "СПС", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому з урахуванням уточнень, просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 07.09.2012 року, № НОМЕР_2 від 07.09.2012 року, № від 07 вересня 2012 року, № НОМЕР_3 від 07.09.2012 та стягнути з державного бюджету на користь ПП "СПС" () суму надмірно нарахованих Західною МДПІ м. Харкова та сплачених грошових коштів у розмірі 507110,00 гривень з податку на прибуток.

В обгрунтування позову зазначив, що не погоджується з винесеними податковими повідомленями-рішеннями, вважає їх прийнятими всупереч вимог чинного законодавства, оскільки у випадку виникнення сумнівів відносно нікчемності угод податкові органи не мають повноважень самостійно визнавати угоду нікчемною, а у відповідності до вимог Закону України "Про державну податкову службу в Україні" можуть звернутися безпосередньо до суду з відповідним позовом. Позивач зазначає, що якщо контрагент підприємства не виконав приписи діючого законодавства України щодо неналежного здійснення та відображення господарських операцій, то негативні наслідки повинні бути застосовані саме до нього та не можна позбавляти права на податковий кредит добросовісного платника податків.

Ухвалою суду від 15.11.12р. залучено в якості другого відповідача ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби в Харківській області.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, в обґрунтування якого вказував на невідповідність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень вимогам діючого законодавства.

Представники відповідачів, які є суб'єктами владних повноважень, в судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

Представником Західної МДПІ м. Харкова надані письмові заперечення на позов (т. 7 а.с. 74-75), в яких зазначено, що під час проведення перевірки ПП "СПС" та складення акту перевірки, фахівці податкового органу діяли згідно вимог чинного податкового законодавства. Актом перевірки встановлені порушення вимог п.п. 7.2.1 , п.п. 7.2.3, п.п. 7.2.6 п. 7.2, п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", із змінами та доповненнями, п. 198.1 п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.6, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, Порядку заповнення податкових накладних, затвердженого Наказом ДПА України № 165 від 30.05.1997 (з урахуванням змін, внесених наказом ДПА України від 21.12.2010 № 969), підприємством позивача неправомірно віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ по взаємовідносинам з деякими контрагентами. Прийняті за результатами акту перевірки рішення є законними та такими, що скасуванню не підлягають.

Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представників відповідачів на підставі наявних доказів у справі, відповідно до ст. 128 КАСУ.

Суд, заслухавши пояснення позивача, заперечення проти позову, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приватне підприємство «СПС» зареєстровано як субєкт господарювання - юридична особа, та перебуває на податковому обліку в Західній МДПІ м. Харкова ДСП Харківської області, зареєстровано платником податку на додану вартість, що підтверджується копіями статуту, довідок з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та копією свідоцтва платника ПДВ. ( т. 2 а.с. 1-14).

Судом встановлено, що з 10 липня 2012 року по 6 серпня 2012 року фахівцями Західної міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова відповідно до наказу «Про проведення документальної планової перевірки ПП «СПС»» від 26.06.2012 року № 565, та наказу «Про залучення фахівців до перевірки ПП «СПС»» та направлень від 10.07.2012 року №№ 598, 599, 592, 596, 601, 587, 586, від 23.07.2012 року №№ 672, 673 проведено документальну планову перевірку Приватного підприємства «СПС» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010 р. по 31.03.2012 р., за результатами якої складено акт № 1793/22-104/31062161 від 23.08.2012 року.

Відповідно до висновків акту перевірки відповідачем встановлені наступні порушення:

1. Заниження податку на прибуток в сумі 501843 грн. за рахунок:

1.1. реалізації ПП «СПС» продукції нерезидентам, які є пов'язаними особами, за цінами, які є нижчими ніж звичайні, що є порушенням п.п.4.1.3, п.4.1, ст.4, п.1.32, п.1.20, ст.1, п.7.3, п.п.7.4.1, п.п. 7.4.3, п.7.4, ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 22.05.1997 р. № 283/97-ВР із змінами та доповненнями, п.п.14.1.71 п. 14.1 ст.14, п.п.153.2.1, п.п.153.2.3 п.153.2 ст.153 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. із змінами та доповненнями. За результатами перевірки питання ціни та ціноутворення занижено валовий дохід на суму 180293 грн.

1.2. порушення п. 5.1, пп. 5.2.1, п. 5.2, п.п. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 Закону України від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (з урахуванням змін та доповнень), що призвело до завищення валових витрат по взаємовідносинам з НВЦ ТОВ «Сігма» (код за , м. Одеса) за 4 квартал 2010 р. на загальну суму 19075,0 грн.

1.3. порушення п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.138.8.1 п.138.8 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 "Податкового кодексу України" від 02.12.2010 р. № 2755-УІ, що призвело до завищення валових витрат по взаємовідносинам з ТзОВ «ТД «Нові перспективи» (, Львівська область) за 2 квартал 201 1 р. на загальну суму 91667 грн.

1.4. порушення п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.138.8.1 п.138.8 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 "Податкового кодексу України" від 02.-12.2010 р. № 2755-УІ із змінами та доповненнями, в наслідок чого підприємством завищено валові витрати на суму понесених витрат на придбання маркетингових послуг, мерчендайзингових послуг, послуг зв'язку, послуг оренди, послуг зберігання та інших послуг у підприємств-постачальників не підтверджених відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку, а саме без актів виконаних робіт, без відповідних розрахунків та інших документів бухгалтерського обліку, які б засвідчували факт здійснення даних видів послуг та звязок цих послуг з фінансово-господарською діяльністю підприємства всього у сумі 1886532 грн., у т.ч.: за 2 квартал 2011 р. на загальну суму 227886 грн., за 3 квартал 2011 р. на загальну суму 619108 грн., за 4 квартал 2011 р. на загальну суму 1039538 грн.

2. Заниження податку на додану вартість в сумі 392010 грн. та зменшення суми податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню ( ряд.25.2/23.2 Декларації) всього в сумі 171163 грн., у т.ч. за січень 2011 р. у сумі 152830 грн., за травень 2011 р. у сумі 18333 грн., за рахунок:

2.1. порушення вимог п.п.7.2.1, п.п.7.2.3, п.п.7.2.6 п.7.2, гі.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» зі змінами та доповненнями, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.6, п.201.7, п.201.10 ст.201 "Податкового кодексу України" від 02.12.2010 р. № 2755-УІ, «Порядку заповнення податкових накладних», затвердженого Наказом ДПА України № 165 від 30.05.1997 р. з урахуванням змін до «Порядку...», «Порядку заповнення податкової накладної», затвердженого Наказом ДПА України № 969 від 21.12.2010 р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 29.12.2010 р. № 1401/18696 ПП «СПС» за рахунок неправомірного віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ по взаємовідносинам з:

- ПП «Максі-А» (, м. Харків) за жовтень 2010 р. на суму 172940 грн., за листопад 2010 р. на суму 181290 грн., за грудень 2010 р. на суму 186795 грн.

- НВЦ ТОВ «Сігма» (, м. Одеса) за грудень 2010 р. на суму 3815 грн.

- ТзОВ «ТД «Нові перспективи» (, Львівська область) за травень 2011р. на суму 18333 грн.

На підставі акту перевірки №1793/22-104/31062161 від 23.08.2012 року були винесені податкові повідомлення-рішення від 07.09.2012 року № НОМЕР_1, від 07.09.2012 року №, від 07 вересня 2012 року №, згідно яких ПП «СПС» зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість за січень 2011 р. на 152 830,00 грн. та за травень 2011 р. на 18 333,00 грн. разом на 171163,00 гривень, збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на 392011,00 гривень, збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на 507 110,00 грн. відповідно.

З дослідженого судом ОСОБА_1 перевірки № 1793/22-104/31062161 від 23.08.2012 року встановлено, що фактичною підставою для відображення в акті порушення позивачем п.п.4.1.3, п.4.1, ст.4, п.1.32, п.1.20, ст.1, п.7.3, п.п.7.4.1, п.п. 7.4.3, п.7.4, ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 22.05.1997 р. № 283/97-ВР, із змінами та доповненнями, п.п.14.1.71 п. 14.1 ст.14, п.п.153.2.1, п.п.153.2.3 п.153.2 ст.153 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-УІ, із змінами та доповненнями, та заниження валового доходу на суму 180293 гривень слугував висновок відповідача про те, що Приватне підприємство «СПС» реалізовувало продукцію нерезидентам, які є пов'язаними особами, за цінами, які є нижчими ніж звичайні.

Перевіряючи цей висновок, а відтак і прийняте на його підставі спірне податкове повідомлення-рішення, на відповідність вимогам ч.3. ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що основним видом діяльності приватного підприємства «СПС» є оптова торгівля харчовими продуктами. Крім того, позивачем ведеться ще й зовнішньоекономічна діяльність.

Приватним підприємством «СПС» були укладені зовнішньоекономічні контракти з наступними контрагентами: ООО «Приправка.Ру» №3 від 25 березня 2010 року (Росія), ООО «Сатурн-2» № №10/01-07 від 10.01.2007 року (Республіка Білорусь), ЗАО «Тандер» №GK/3/2183/11 від 21.06.2011 року (Росія), ООО «Шериф» № 121810 від 28 грудня 2010 року (Молдова),ООО «Три перца» № 200207-08 від 20 лютого 2007 року (Росія), ООО «Авалонторг» №149 від 28 лютого 2012 року (Республіка Білорусь).

З наданих суду копій експортних ВМД вбачається, що зазначеним контрагентам поставлявся різний товар, в різній кількості за різними умовами поставки та умовами оплати товару.

Згідно пп.1.20.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», який діяв на час початку періоду, що перевірявся, встановлено, що якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Ринок товарів (робіт, послуг) - сфера обігу товарів (робіт, послуг), яка визначається виходячи з можливості покупця (продавця) реально і без значних додаткових витрат придбати (продати) товар (роботу, послугу) на найближчій стосовно будь-якої із сторін договору території.

Тобто, для визначення звичайної ціни зовнішньоекономічної поставки товарів необхідно використовувати ціни, які склалися на ідентичні (а за їх відсутності - однорідні) товари на ринку країни покупця Російської Федерації, Молдови та Білорусії, а не ринку України.

Суд зазначає, що відповідачем не надано доказів вивчення цін на ринках країн контрагентів ПП «СПС» по поставлених позивачем товарах.

Крім того, відповідно до 1.20.2 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобовязань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші обєктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована.

Відповідачем при викладенні в акті перевірки зазначеного порушення не було враховано засіб оплати за контрактами, як вільно конвертовану валюту, яка у свою чергу, не підпадає під інфляцію, та її вартість. Крім того, вартість товару, може бути нижчою, ніж вартість ідентичного товару на ринку України у гривневому еквіваленті, гривні.

Також відповідачем не проводилось, зіставлення договорів на ідентичні товари в порівнянних умовах (ЗЕД договір в одну і ту ж країну, однорідного товару за однаковими умовами оплати і базисом поставки).

Згідно до пп. 1.20.8. п.1.20 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» обовязок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом.

При проведенні перевірки платника податку відповідач мав змогу надати запит позивачу на обґрунтування рівня договірних цін.

Проте, з акту перевірки вбачається, що Відповідачем 1 запит щодо обґрунтування звичайної ціни не надсилався, а рівень звичайної ціни був визначений без залучення фахівців на основі власної думки Відповідача.

Зазначений правовий аналіз норм законодавства, яке діяло на початок періоду, що перевірявся, повністю кореспондується з нормами Податкового кодексу України, а саме п.14.1 ст.14:

пп.14.1.71. звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін;

пп.14.1.219. ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах;

пп.14.1.218. ринок товарів (робіт, послуг) - сфера обігу товарів (робіт, послуг), що визначається виходячи з можливості покупця (продавця) без значних додаткових витрат придбати (реалізувати) товар (роботи, послуги) на найближчій для покупця (продавця) території;

Тобто, при проведенні перевірки взагалі не враховувались ціни на ідентичні товари в країнах контрагентів підприємства, а були використані ціни на ринку України, без врахування основних комерційних умов за контрактами та економічного обґрунтування підприємства.

В акті перевірки № 1793/22-104/31062161 від 23.08.2012 року зазначено, що позивачем порушені п. 5.1, пп. 5.2.1, п. 5.2, п.п. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 Закону України від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» та п.п.7.2.1, п.п.7.2.3, п.п.7.2.6 п.7.2, гі.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» зі змінами та доповненнями, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.6, п.201.7, п.201.10 ст.201 "Податкового кодексу України" від 02.12.2010 р. № 2755-УІ зі змінами та доповненнями, «Порядку заповнення податкових накладних», затвердженого Наказом ДПА України № 165 від 30.05.1997 р. з урахуванням змін до «Порядку...», «Порядку заповнення податкової накладної», затвердженого Наказом ДПА України № 969 від 21.12.2010 р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 29.12.2010 р. № 1401/18696.

Зазначені порушення призвели до завищення валових витрат по взаємовідносинам з НВЦ ТОВ «Сігма» (код за , м. Одеса) за 4 квартал 2010 р. на загальну суму 19075,0 грн. та неправомірного віднесення до складу податкового кредиту суми ПДВ по взаємовідносинам з НВЦ ТОВ «Сігма» (, м. Одеса) за грудень 2010 р. на суму 3815 грн.

В судовому засіданні було встановлено, що 01 червня 2009 року між приватним підприємством «СПС» та Науково виробничий центр підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма» було укладено Договір про надання послуг №77-У. Відповідно до зазначеного договору Виконавець приймає на себе зобовязання по наданню Замовнику послуг з просування товару та мерчандайзингу.

Суд відмічає, що на момент укладення згаданого правочину сторони мали правоздатність та дієздатність юридичних осіб, предметом правочину не є речі, що обмежені в цивільному обороті, зміст прав та обовязків сторін договору не суперечить закону, текст договору не містить положень, які були б спрямовані на порушення інтересів держави або суспільства.

Оцінивши згаданий документ за правилами ст. 86 КАС України, суд визнає даний договір належним та допустимим доказом вчинення правочину в розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України.

Науково виробничий центр підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма» є дистрибютором щодо продукції, яку виробляє ПП «СПС» та постачає НВЦ ТОВ «Сігма» згідно Договору поставки від 27.03.2008 року № 77.

Відповідно до Визначення термінів Договору про надання послуг №77-У від 01.06.2009 року, зазначено, що:

Мерчендайзинг це сукупність послуг з розміщення продукції і/або рекламних матеріалів на полицях, стендах, безпосередньо в торгових залах торгової мережі, з метою збільшення обємів продажів такої продукції.

Mісця продажів /територія/ - магазини і інші торгові точки, а також пункти громадського харчування, в які поставляється продукції торгових марок «Приправка», «Услада Lux», «Бон апетит» і «Просто Чудо».

Планограмма - графічна план-схема розміщення товару Замовника в місці продажів.

Звіт - інформація, що регулярно надається Виконавцем ОСОБА_3 про покриття території, про представленість продукції по окремих позиціях, про пріоритетне просування окремих видів продукції і мерчандайзингу, в місцях продажів, де надаються послуги за даною угодою.

Згідно п.2.1 Договору №77-У від 01.06.2009 року (т. 5 а.с. 187-188) Виконавець бере на себе зобовязання:

- своєчасно і якісно надати ОСОБА_3 погоджені послуги з мерчендайзингу на території, яка визначається в порядку передбаченому п. 2.4 Договору;

- забезпечити представленість продукції замовника по окремих позиціях на території, які визначаються в порядку передбаченому п. 2.4;

- забезпечити розміщення рекламної продукції, що надається ОСОБА_3, в місцях продажів. Звіт про розміщення рекламної продукції надати в порядку, передбаченому п. 3;

- забезпечити контроль дотримання цінової політики Замовника згідно рекомендованого Прайс-листа.

- максимально сприяти замовникові в проведенні їм рекламних акцій і інших заходів.

Відповідно до п.3.1, 3.2 Договору № 77-У від 01.06.2009 року Виконавець зобовязується щомісячно до 3-го числа місяця, що йде за звітним надавати ОСОБА_3 інформацію про виконання послуг у вигляді звітів, завірених підписами і печаткою Виконавця. Виконавець зобовязується щомісячно разом із звітами надавати на підписання ОСОБА_3 наданих послуг (виконаних робіт), податкові накладні і рахунок-фактуру.

Відповідно до Доповнення №11 від 01.11.2010 року територією надання послуг є Одеська область.

Судом встановлено, що на підтвердження наданих послуг Виконавець надав акт наданих послуг №76667 від 23 грудня 2010 року на суму 22 889,68 грн. в т.ч. ПДВ 3 814,95 грн., податкову накладну №76667 від 23 грудня 2010 року суму 22 889,68 грн. в т.ч. ПДВ 3 814,95 грн., рахунок фактуру №76667 від 23 грудня 2010 року на суму 22 889,68 грн. в т.ч. ПДВ 3 814,95 грн.

Частинами другою та третьою ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З витребуваних судом на виконання вимог ст. 11 КАС України щодо офіційного зясування всіх обставин у справі доказів випливає, що зобовязання з оплати вартості наданих послуг були виконані позивачем шляхом перерахування на користь контрагента безготівкових коштів згідно з платіжними дорученням №3282 від 30 грудня 2010 року на суму 28 889,68 гривень. За правилами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобовязань такого платника.

Крім того, на виконання умов надання маркетингових послуг Виконавцем надані Звіти про наявність продукції в торгівельних мережах Замовника Позивача в Одеській області та фотозвіти щодо виконання послуг з розміщенням товарів Позивача на торгівельних прилавках мереж з метою стимулювання збуту товарів та збільшення товарообігу ПП «СПС».

Також, у звітах зазначені найменування торгівельних обєктів, наявність продукції ПП «СПС» з розбиттям на торгівельну марку, найменування, кількість та надані рекомендації щодо конкретного збільшення асортименту та інші мерчандайзингових заходів.

Тобто надані послуги НВЦ ТОВ «Сігма» безпосередньо впливають на отримання ПП «СПС» економічної вигоди від здійснення господарських операцій з врахуванням комерційного інтересу, розумного співвідношення розміру понесених витрат та очікуваної вигоди, що підтверджується отриманням прибутку підприємством згідно Декларації з податку на прибуток за 4 квартал 2010 року.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (що діяв на момент перевірки) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

За змістом підпункту 5.2.1 пункту 5.2 цієї ж статті Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 ст. 5 Закону встановлено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до п. 5.11 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» додаткових обмежень, щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому законі не дозволяється.

Згідно до визначення, наведеного у пункті 1.32 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Правила формування податкового кредиту визначені п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (що діяв на момент перевірки).

З аналізу зазначених норм вбачається, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є подальше використання таких послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку.

Фактичні обставини справи та наведені вище норми, вказують про те, що наявність у Позивача належно оформлених первинних документів, які відповідно до вищенаведених Законів необхідні для віднесення певних сум до складу валових витрат та податкового кредиту, є підставою для формування валових витрат та податкового кредиту.

Відповідачем в ОСОБА_3 перевірки № 1793/22-104/31062161 від 23.08.2012 року зазначено, що позивачем було порушено п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.138.8.1 п.138.8 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 "Податкового кодексу України" від 02.-12.2010 р. № 2755-УІ із змінами та доповненнями.

Зазначені порушення призвели до завищення валових витрат на суму понесених витрат на придбання маркетингових послуг, мерчендайзингових послуг, послуг зв'язку, послуг оренди, послуг зберігання та інших послуг у підприємств-постачальників не підтверджених відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку, а саме без актів виконаних робіт, без відповідних розрахунків та інших документів бухгалтерського обліку, які б засвідчували факт здійснення даних видів послуг та звязок цих послуг з фінансово-господарською діяльністю підприємства всього у сумі 1886532 грн., у т.ч.: за 2 квартал 2011 р. на загальну суму 227886 грн., за 3 квартал 2011 р. на загальну суму 619108 грн., за 4 квартал 2011 р. на загальну суму 1039538 грн.

Перевіряючи цей висновок, а відтак і прийняті на його підставі спірне податкове повідомлення-рішення, на відповідність вимогам ч.3. ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

В судовому засіданні було встановлено, що в акті перевірки № 1793/22-104/31062161 від 23.08.2012 року достатньо детально викладений перелік первинних документів які нібито були відсутні в позивача на момент перевірки. Так в зазначеному переліку зазначались найменування контрагента яким було складено первинні документи, код ЄДРПОУ, найменування робіт, № та дату первинних документів, загальну суму, суму ПДВ, та суму без ПДВ. Суд ставить під сумнів, можливість складення Відповідачем зазначеного переліку первинних документів з повними та точними реквізитами за відсутності таких документів.

Позивачем в судове засідання були надані копії первинних документів, які за твердженням відповідача були відсутні в підприємства на час проведення перевірки. Крім того, були надані договори про надання послуг, договори на постачання товару відносно якого здійснювались послуги. Надані Звіти про наявність продукції в торгівельних мережах Замовника та фотозвіти щодо виконання послуг з розміщенням товарів позивача на торгівельних прилавках мереж з метою стимулювання збуту товарів та збільшення товарообігу ПП «СПС». В зазначених звітах зазначені найменування торгівельних обєктів, наявність продукції ПП «СПС» з розбиттям на торгівельну марку, найменування, кількість та надані рекомендації щодо конкретного збільшення асортименту та інших мерчандайзингових заходів.

Оцінивши перелічені вище документи за правилами ст. 86 КАС України, суд не знаходить підстав для невизнання первинних документів належними і допустимими доказами.

Крім того, Відповідачем суду не надані докази витребування в позивача під час проведення перевірки зазначених документів, не спростоване твердження позивача, що під час перевірки ним були надані всі первинні документи.

Суд бере до уваги, що вимоги до складання первинних документів визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідно до ч.2. ст.9 якого первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату та місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції , одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис та інші дані, що мають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.п. 14.1.27 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п. 138.1. ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

- витрат операційної діяльності, (собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати та витрати банківських установ);

- інших витрат;

Згідно з 138.2. витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п.п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат, витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, суд не знаходить підтвердження викладеному в акті перевірки порушення щодо включення до складу валових витрат, витрат не підтверджених відповідними первинними документами.

В акті перевірки № 1793/22-104/31062161 від 23.08.2012 року відповідачем зазначено, що позивачем було порушено п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.138.8.1 п.138.8 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 "Податкового кодексу України" від 02.12.2010 р. № 2755-УІ, та п.п.7.2.1, п.п.7.2.3, п.п.7.2.6 п.7.2, гі.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» зі змінами та доповненнями, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.6, п.201.7, п.201.10 ст.201 "Податкового кодексу України" від 02.12.2010 р. № 2755-УІ зі змінами та доповненнями, «Порядку заповнення податкових накладних», затвердженого Наказом ДПА України № 165 від 30.05.1997 р. з урахуванням змін до «Порядку...», «Порядку заповнення податкової накладної», затвердженого Наказом ДПА України № 969 від 21.12.2010 р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 29.12.2010 р. № 1401/18696.

Зазначені порушення призвели до завищення валових витрат по взаємовідносинам з ТзОВ «ТД «Нові перспективи» (, Львівська область) за 2 квартал 2011 р. на загальну суму 91667 грн. та неправомірного віднесення до складу податкового кредиту суми ПДВ по взаємовідносинам з ТзОВ «ТД «Нові перспективи» (, Львівська область) за травень 2011р. на суму 18333 грн.

Перевіряючи цей висновок, а відтак і прийняті на його підставі спірне податкове повідомлення-рішення, на відповідність вимогам ч.3. ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

В судовому засіданні було встановлено, що між ТзОВ «Торговий дім «Нові перспективи» та ПП «СПС» був укладений Договір від 28 квітня 2011 року № 28/04/11, відповідно до якого ТзОВ «Торговий дім «Нові перспективи» зобовязалось здійснювати поставку позивачу товару, а ПП «СПС» прийняти вказаний товар та оплатити його вартість.

Основним видом господарської діяльності позивача є оптова торгівля харчовими продуктами і виробництво прянощів та приправ, що підтверджується наданими суду копією статуту Приватного підприємства «СПС» та Довідками з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Суд відмічає, що на момент укладення згаданого правочину сторони мали правоздатність та дієздатність юридичних осіб, предметом правочину не є речі, що обмежені в цивільному обороті, зміст прав та обовязків сторін договору не суперечить закону, текст договору не містить положень, які були б спрямовані на порушення інтересів держави або суспільства.

Оцінивши згаданий документ за правилами ст. 86 КАС України, суд визнає даний договір належним та допустимим доказом вчинення правочину в розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України.

На підтвердження реальності господарських операцій на вказаним правочином позивачем були подані до суду складені видаткова накладна № 193 від 13.05.2011 року, відповідно до якої позивачем було придбано у ТзОВ «Торговий дім «Нові перспективи» пектин SWEJ-1 в кількості 1000 кг., вартістю 109999,99 грн. (в т.ч. ПДВ 18333,33 грн.) загалом на суму 109999,99 грн., в т.ч. ПДВ 18333,33 грн. та податкова накладна від 13.05.2011 року № 32, де зазначена сума ПДВ 18333,33 грн.

Розглядаючи спір, суд бере до уваги, що вимоги до складання первинних документів визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідно до ч.2. ст.9 якого первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату та місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції , одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис та інші дані, що мають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Окрім того, суд враховує, що вимоги до складання податкових накладних визначені також п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, де зазначено, що платник податку зобовязаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником податку особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну у якій зазначаються в окремих рядках такі обовязкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору.

Оцінивши перелічені вище документи за правилами ст. 86 КАС України, суд не знаходить підстав для невизнання первинних документів належними і допустимими доказами фактичного проведення господарських операцій з мотивів відсутності дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06. 1995 року за №168/704; далі за текстом Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Відповідачем в ході розгляду справи не спростовано довід ПП «СПС», згідно яким фізичне переміщення товару відбулось на умовах доставки на склад Покупця за адресою м. Харків, проспект Постишева, 93, згідно з умовами Договору від 28 квітня 2011 року № 28/04/11 та наданої копії накладної від перевізника №004-0134946 від 13.05.2011 року.

Фактичне надходження товару в розпорядження позивача підтверджується даними бухгалтерського обліку.

Відповідно до платіжних доручень позивачем було в повному обсязі перераховано вартість товару, придбаного у ТзОВ «Торговий дім «Нові перспективи». За правилами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобовязань такого платника.

Судом було встановлено, що придбані позивачем у ТзОВ «Торговий дім «Нові перспективи» товари використовувалися позивачем у власній господарській діяльності, а саме для виготовлення желе і киселів. Надані копії змін № 6:2007 до технічних умов ТУУ 15.8-3-2003 «Концентрати харчові. «Десерти солодкі.» Технічні умови» підтверджують використання пектину для виготовлення желе та киселів.

Придбаний позивачем пектин відповідно до договору від 04.01.2010 року № 1Д/10 та акту прийому-передачі від 13.05.2011 року б/н були передані Приватному підприємству «Парфюм» для переробки на умовах давальницької сировини і матеріалів в готову продукцію желе та киселі.

У свою чергу, ПП «Парфюм» відповідно до акту передачі-прийому б/н від 31 травня 2011 року виготовило та передало, а ПП «СПС» прийняло продукцію, відповідно до переліку якої містяться желе та киселі.

Як ТзОВ «Торговий дім «Нові перспективи», так і позивач виконували умови вищевказаних договорів, чим і підтвердили факт їх укладення. Крім того, ПП «СПС» підтверджує також факт використання придбаного товару: пектину - у власній господарській діяльності, що вбачається із документів.

Відповідно до п.п. 14.1.27 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п. 138.1. ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

- витрат операційної діяльності, (собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати та витрати банківських установ);

- інших витрат;

Згідно з 138.2. витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п.п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат, витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що здійснювані позивачем господарські операції повністю підтверджені необхідними первинними документами, які відповідають вимогам ч.2. ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та дають право позивачу на віднесення понесених витрат в сумі 91667 гривень до складу валових витрат.

Судом встановлено, що у спірних правовідносинах позивачем були отримані податкові накладні, а також здійснена оплата вартості товарів, тобто позивачем виконані визначені законом вимоги для набуття права на включення ПДВ в розмірі 18333 гривень до податкового кредиту з ПДВ.

Відповідачем в ОСОБА_3 перевірки № 1793/22-104/31062161 від 23.08.2012 року зазначено, що позивачем було порушено п.п.7.2.1, п.п.7.2.3, п.п.7.2.6 п.7.2, гі.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» зі змінами та доповненнями, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.6, п.201.7, п.201.10 ст.201 "Податкового кодексу України" від 02.12.2010 р. № 2755-УІ зі змінами та доповненнями, «Порядку заповнення податкових накладних», затвердженого Наказом ДПА України № 165 від 30.05.1997 р. з урахуванням змін до «Порядку...», «Порядку заповнення податкової накладної», затвердженого Наказом ДПА України № 969 від 21.12.2010 р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 29.12.2010 р. № 1401/18696 ПП «СПС».

Зазначене порушення призвело до неправомірного віднесення до складу податкового кредиту суми ПДВ по взаємовідносинам з ПП «Максі-А» (, м. Харків) за жовтень 2010 р. на суму 172940 грн., за листопад 2010 р. на суму 181290 грн., за грудень 2010 р. на суму 186795 гривень.

Перевіряючи цей висновок, а відтак і прийняті на його підставі спірне податкове повідомлення-рішення, на відповідність вимогам ч.3. ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

В судовому засіданні було встановлено, що між ПП «Максі-А» та ПП «СПС» був укладений Договір поставки від 28 липня 2008 року № 28/0708, відповідно до якого ПП «Максі-А» зобовязалось здійснювати поставку позивачу товару, а ПП «СПС» прийняти вказаний товар та оплатити його вартість.

Суд зазначає, що на момент укладення згаданого правочину сторони мали правоздатність та дієздатність юридичних осіб, предметом правочину не є речі, що обмежені в цивільному обороті, зміст прав та обовязків сторін договору не суперечить закону, текст договору не містить положень, які були б спрямовані на порушення інтересів держави або суспільства.

Оцінивши згаданий документ за правилами ст. 86 КАС України, суд визнає даний договір належним та допустимим доказом вчинення правочину в розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України.

На підтвердження реальності господарських операцій на вказаним правочином позивачем були подані до суду складені видаткова накладна № 10 від 01.10.2010 року на суму 1037638,20 грн., в т.ч. ПДВ 172939,70 грн., видаткова накладна № 11 від 01.11.2010 року на суму 1087739,10 грн., в т.ч. ПДВ 181289,85 грн., видаткова накладна № 12 від 01.12.2010 року на суму 1120768,80 грн., в т.ч. ПДВ 186794 грн., податкова накладна №10 від 01.10.2010 року на суму 1037638,20 грн., в т.ч. ПДВ 172939,70 грн., податкова накладна № 11 від 01.11.2010 року на суму 1087739,10 грн., в т.ч. ПДВ 181289,85 грн., податкова накладна № 12 від 01.12.2010 року на суму 1120768,80 грн., в т.ч. ПДВ 186794 грн.

Розглядаючи спір, суд бере до уваги, що вимоги до складання первинних документів визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідно до ч.2. ст.9 якого первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату та місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції , одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис та інші дані, що мають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Окрім того, суд враховує, що вимоги до складання податкових накладних визначені також п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, де зазначено, що платник податку зобовязаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником податку особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну у якій зазначаються в окремих рядках такі обовязкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору.

Оцінивши перелічені вище документи за правилами ст. 86 КАС України, суд не знаходить підстав для невизнання первинних документів належними і допустимими доказами фактичного проведення господарських операцій з мотивів відсутності дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06. 1995 року за №168/704; далі за текстом Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Відповідачем в ході розгляду справи не спростовано довід ПП «СПС», згідно яким фізичне переміщення товару відбулось на умовах СРТ, м. Харків, проспект Постишева, 93, згідно з умовами додаткової угоди №3 від 01.10.2010 року до договору поставки №28/08/08 від 28.07.2018 року.

Фактичне надходження товару в розпорядження позивача підтверджується даними бухгалтерського обліку.

Відповідно до платіжних доручень позивачем було в повному обсязі перераховано вартість товару, придбаного у ТзОВ «Торговий дім «Нові перспективи». За правилами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобовязань такого платника.

Судом було встановлено, що придбані позивачем у ПП «Максі-А» товари використовувалися позивачем у власній господарській діяльності, а саме для виготовлення приправ, желе і киселів. Надані копії змін № 7:2007 до технічних умов ТУУ 15.8-4-2003 «Концентрати харчові. Приправи. Технічні умови» для виготовлення приправ використовується ріботід, семена кропу, зерно кардамону, паприка червона, карі гострий, кардамон мелений, барбарис та суміш вкусова «Бульйон». Відповідно до змін № 6:2007 до технічних умов ТУУ 15.8-3-2003 «Концентрати харчові. «Десерти солодкі.» Технічні умови» для виготовлення желе та киселів використовується наступна сировина: ароматизатори, кислота аскорбінова. Відповідно до ТУУ 15.8-2-2002 «Суміші сухі для кондитерських виробів. Технічні умови» для виготовлення сумішей сухих для кондитерських виробів використовується наступна сировина: етилванилин. Відповідно до ТУ У 15.8-1-2004 «розпушувач для тіста борошняних кондитерських виробів. Технічні умови.» для виготовлення розпушувача для тіста борошняних кондитерських виробів використовується наступна сировина: пірофосфат натрію.

Судом встановлено, що отримані від ПП «Максі-А» товари були надані для переробки ПП «Парфюм», та в подальшому отримані у вигляді готової продукції, зазначений факт підтверджують надані суду договір від 04.01.2010 року № 1Д/10 та актів прийому-передачі № б/н від 01.10.2010 року, № б/н від 01.11.2010 року, № б/н від 01.12.2010 та актів приймання-передачі № б/н від 31 жовтня 2010 року, № б/н від 30 листопада 2010 року та № б/н від 31 грудня 2010 року.

З матеріалів справи вбачається, що як ПП «Максі-А», так і позивач виконали умови вищевказаних договорів, підтвердили факт їх укладення. Крім того, ПП «СПС» підтверджує також факт використання придбаного товару - у власній господарській діяльності, що вбачається із наданих документів.

Судом встановлено, що у спірних правовідносинах позивачем були отримані податкові накладні, а також здійснена оплата вартості товарів, тобто позивачем виконані визначені законом вимоги для набуття права на включення ПДВ в розмірі 18333 гривень до податкового кредиту з ПДВ.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Доказів фізичної відсутності товару у спірних правовідносинах, використання позивачем придбаного товару не за призначенням, несумісності товару з напрямом господарської діяльності відповідач, ДПІ в ході розгляду справи до суду не подав. Доказів того, що придбані у ПП "Максі -А" товари та послуги не були використані в господарської діяльності Приватного підприємства "СПС", відповідачем до суду не надано.

В ході розгляду справи з пояснень представника відповідача, котрі в цій частині повністю узгоджуються з матеріалами справи, судом встановлено, що жодних зауважень чи претензій до правоздатності і дієздатності юридичних осіб, які є сторонами спірного правочину, до правового статусу сторін спірного правочину як платників ПДВ, відповідності спірного правочину вимогам закону, належності складання первинних документів за спірним правочином ДПІ ані при проведенні перевірки, ані в ході судового розгляду не має.

З приводу викладеного в акті судження суб'єкта владних повноважень щодо нікчемності спірного правочину суд зауважує, що згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Вивчивши зміст акту перевірки, суд дійшов висновку, що ДПІ не доведено факту нікчемності спірного правочину, оскільки в акті перевірки не викладено належних, достатніх та переконливих доводів нереальності господарських операцій, доводів наявності у сторін спірного правочину наміру безпідставно одержати податкову вигоду, доводів узгодженості та зловмисності дій сторін спірного правочину, доводів підконтрольності сторін спірного правочину одна одній або третій особі, доводів фізичної відсутності товару або несумісності товару з напрямом господарської діяльності ПП "СПС".

Проаналізувавши положення чинного законодавства, суд зазначає, що належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України, ст.70 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення платником податків в податковому обліку показників господарських операцій, котрі в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст.207, 208, 250 КАС України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Між тим, у ході розгляду справи відповідачем не подано до суду жодних доказів порушення кримінальної справи відносно посадових (службових) осіб платника податків або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86).

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо вік заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що під час розгляду справи відповідачем за правилами ч.2 ст.71 КАС України не спростовано достовірності відомостей первинних та розрахункових документів, поданих платником податків на підтвердження факту реальності здійснення господарських операцій за спірним правочином, відповідачем не доведено неможливості проведення господарських операцій з урахуванням фізичних характеристик товару, просторових та часових факторів, економічних чинників, не подано доказів відсутності руху активів у процесі здійснення господарської операції, доказів відсутності зміни активів, зобов'язань чи власного капіталу сторін спірного правочину, доказів отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об'єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб, доказів отримання позивачем товарів (робіт, послуг) від іншої особи ніж сторона за правочином.

Доказів того, що у спірних правовідносинах позивач та його контрагент є пов'язаними особами, були обізнані з обставинами організації господарської діяльності один одного, діяли взаємоузгоджено та зловмисно, маючи на меті завдати шкоди інтересам Держави, мали інший матеріальний інтерес, ніж виконання зобов'язань за спірними правочинами, вчинені правочини об'єктивно не були потрібні для організації господарської діяльності позивача, господарські операції за спірними правочинами були відображені лише в документообігу, а фактично не відбулись і не спричинили змін у структурі і склад; активів сторін спірних правочинів, відповідач до суду не подав.

В ході розгляду справи відповідач не виконав покладеного на нього процесуальним законом ч.2 ст.71 КАС України обов'язку і не спростував доводів платника податків про те, що по-перше, ПП "СПС" здійснює господарську діяльність в сегменті оптової та роздрібної торгівлі; по-друге, основним видом господарської діяльності ПП є оптова торгівля харчовими продуктами і виробництво прянощів та приправ; по-третє, придбані позивачем у ПП «МАКСІ-А» та ТзОВ «Торговий дім «Нові перспективи» товари використані ПП "СПС" у власній господарській діяльності, а саме: передані Приватному підприємству «Парфюм» для переробки на умовах давальницької сировини і матеріалів в готову продукцію - приправи, желе та киселі; по-четверте, отримана від ПП "Парфюм" готова продукція була реалізована покупцям.

З огляду на положення ст.71 КАС України та беручи до уваги приписи п.4.1. ст. 4. Податкового кодексу України, котрими встановлена презумпція правомірності рішень платника податків, суд доходить висновку, що поданих субєктом владних повноважень доказів явно недостатньо для висновку про правомірність спірних податкових повідомлень-рішень, а витребування судом додаткових доказів (з приводу обставин не досліджених податковим органом при проведенні перевірки, не відображених в акті перевірки та не покладених в основу спірного рішення на момент його винесення) матиме наслідком підміну мотивів, покладених субєктом владних повноважень в основу спірного рішення.

Враховуючи, що обґрунтованість та правомірність судження субєкта владних повноважень про реалізацію продукції нерезидентам, які є повязаними особами, за цінами які є нижчими ніж звичайні, про віднесення до складу валових витрат, витрат не підтверджених відповідними первинними документами та нікчемність правочинів не знайшла свого підтвердження добутими судом по справі доказами, а інших фактичних мотивів субєктом владних повноважень в основу спірних рішень згідно з актом перевірки не покладено, то слід дійти висновку про недоведеність фактів порушення Приватним підприємством «СПС» викладених в акті перевірки.

Згідно ч.1. ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів юридичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт порушення спірним податковим повідомленням-рішенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, то позов належить задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 128, 159, 160163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного підприємства "СПС" до Західної міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби, Головного управління Державної казначейської служби в Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень та стягнення коштів - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкові повідомлення - рішення Західної міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби від 07.09.2012 року №, №, № НОМЕР_1, винесені відносно Приватного підприємства "СПС".

Стягнути з Державного бюджету України на користь приватного підприємства "СПС" () суму надмірно нарахованих Західною міжрайонною державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової та сплачених ПП "СПС" грошових коштів у розмірі 507110,00 грн. (п'ятсот сім тисяч сто десять грн.) податку на прибуток підприємств.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 30.11.12р.

Суддя Заічко О.В.