Справа № 2-а-94/10
Суддя: Бачун О. І.
Дата ухвалення: 2010-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Миколаївський районний суд Львівської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2010 р. Миколаївський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Бачуна О.І.

при секретарі Мартинюк М.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області про визнання протиправної відмови в перерахунку пенсії по інвалідності згідно ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,-

встановив

15.04.2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить визнати протиправною відмову відповідача в перерахунку пенсії по інвалідності згідно ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов»язати відповідача здійснити перерахунок призначеної пенсії, як інваліду III групи з 01.01.2002року до 29.07.2004року в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, а також додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров»ю - 50% мінімальної пенсії за віком, та як інваліду II групи з 01.08.2004року по 31.03.2009рік в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а також додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров»ю - 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на відповідний рік, підвищення до пенсії, які інваліду війни III групи в розмірі 200% від мінімальної пенсії за віком з 01.01.2002року по 29.07.2004рік та 350% від мінімальної пенсії за віком з 01.08.2004року по 31.03.2009рік та стягнути недоплачену суму 210630,13 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач покладається на те, що з 03.06.1992року його визнано інвалідом III групи професійного захворювання, пов»язаного з виконанням обов»язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а з 30.07.2004року йому поставлено II групу інвалідності з аналогічних підстав. Йому, як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС було призначено пенсію та частково здійснювалася її виплата. 30.01.2009року він звернувся до відповідача з заявою про здійснення перерахунку призначеної пенсії у відповідності до ст.ст.50, 54 Закону України» Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з розміру мінімальної пенсії на відповідний рік. Однак в задоволенні вказаної заяви йому було відмовлено. Просить позов задоволити.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнив, просить додатково здійснити йому перерахунок пенсії по 28.02.2010 рік згідно ст.ст. 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також зобов»язати відповідача в подальшому здійснювати нарахування у відповідності до зазначеного Закону. Інші позовні вимоги підтримав. Пояснення дав аналогічні викладеним в заяві.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, пояснив, що реалізація нормативних приписів і пенсійних програм здійснюється шляхом фінансування пенсійних виплат за рахунок чітко визначених прибутковою частиною бюджету пенсійного фонду джерел і відповідно до конкретних напрямів видаткової частини бюджету Пенсійного фонду . України, який щорічно затверджується Кабінетом Міністрів України, тобто у відповідності з ст.95 Конституції України та Законами України «Про державний бюджет України». Пояснила, що додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров»ю учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС визначалася виходячи з мінімальної пенсії - 19,91грн., що визначалася нормативними актами Кабінету Міністрів України та у відповідності до ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У 2008році розмір пенсії для інвалідів другої групи внаслідок захворювання пов»язаного з роботами ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС додаткова пенсія призначалася в розмірі 200% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а додаткова - 20% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність у відповідності до Закону України «Про державний бюджет України на 2008рік». Крім цього, вважають, що покликання позивача на те, що пенсія повинна йому нараховуватися у відповідності до ст.28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» у розмірі прожиткового мінімуму є безпідставним, оскільки ухвалою Конституційного Суду України від 19.05.2009року по справі №2-25/2009 встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлений в абзаці першому частини першої статті 28 Закону України »Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» не поширюється на правовідносини, що виникають на підставі інших законів. Наполягають на застосуванні строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів відповідно до ст.ст.99, 100 КАС України.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково.

Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії, його було визнано інвалідом 3 групи з 03.06.1992року, а з 30.07.2004року - інвалідом 2 групи. Положеннями статті 14 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» його віднесено до І категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Зазначені обставини підтверджуються копією посвідчення серії А №003877 та дублікатом посвідчення серії А №108080 с та відповідними вкладками до них.

Право позивача на одержання пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою відповідачем не оспорюється, тому на підставі ч.3 ст.72 КАС України доказуванню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звертався до відповідача з заявою про здійснення перерахунку призначеної йому пенсії, як учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, однак в задоволення такої йому було відмовлено, про що свідчать листи від 10.02.2009року за №56/03-21 та від 17.03.2009року за№413/х-20

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до І категорії, що визнані інвалідами 3 групи призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком, а інвалідам 2 групи - в розмірі 75%. Згідно із вимогами ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсія особам, віднесеним до І категорії, які є інвалідами 3 групи внаслідок ліквідації Чорнобильської катастрофи, не повинна бути нижчою 6 мінімальних пенсій за віком, а інвалідам 2-ї групи - не нижче 8 мінімальних пенсій за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (частина друга статті 46 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що при визначенні розміру пенсій позивачеві, застосуванню підлягають частина перша статті 50 та частина четверта статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не нормативні акти Кабінету Міністрів України на підставі яких були здійснені нарахування.

Суд вважає безпідставним покликання відповідача на частину п'яту статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, а також інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що положення частини третьої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не слід брати до уваги, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини третьої статті 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка носить імперативний характер, на переконання суду свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення такого мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму. Оскільки позивачеві слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Тому, відмова відповідача у проведенні такого перерахунку у разі встановлення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом є протиправною.

За таких обставин суд вважає, що позивач має право на призначення та виплату пенсії в розмірі, не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 70% мінімальної пенсії за віком за період саме з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, включно, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення п. 28 Розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими було змінено редакцію ст.ст. 50, 54 вищевказаного Закону та обмежено право на отримання спірної пенсії, із вказівкою на те, що дане рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Вищевказана норма Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» втратила чинність з 22.05.2008 року, що має наслідок чинності попередньої редакції ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Що стосується позовних вимог у здійсненні перерахунку пенсії з 15.04.2008року по 22.05.2008рік, то у вказаний час діяли положення п.28 розд. ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік» та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно яких мінімальний розмір пенсії з 01.01.2008 року для учасників ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у 1986 році, інвалідів ЧАЕС 2 групи складав 940 грн.(200 відсотків від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність), додаткова пенсія інваліду 2-ї групи - 94 грн. (20 відсотків від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність), які були виплачені позивачу в повному обсязі.

Крім цього, суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивача, щодо здійснення перерахунку пенсії в період з 01.01.2009року по 28.02.2010рік, включно, з мотивів зазначених вище.

В частині задоволення позовних вимог щодо перерахування пенсії за період з 01.01.2002року по 15.04.2008рік, а також щодо підвищення до пенсії, які інваліду війни III групи в розмірі 200% від мінімальної пенсії за віком з 01.01.2002року по 29.07.2004рік та 350% від мінімальної пенсії за віком з 01.08.2004року по 2005рік слід відмовити з наступних міркувань.

Так, відповідно до ч.2 ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», передбачено, що суми пенсії не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком. Згідно вимог зазначеної статті, суд вважає, що в даному випадку мова йде про суми пенсій, які фактично були відповідним органом нараховані, однак з тієї чи іншої причини не виплачені, а тому дана норма не може застосовуватись у випадку, коли таким органом взагалі не проводилось нарахування суми пенсії в повному обсязі.

Це зокрема підтверджується і вимогами ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який прийнятий пізніше, та до вимог якого має бути приведеним у відповідність Закон України «Про пенсійне забезпечення», зокрема ст.87.

Крім цього, суд вважає, що вина відповідача у несвоєчасній виплаті належних позивачу сум відсутня, оскільки останні здійснювали нарахування суми пенсії у відповідності до нормативно-правових актів, які були чинні в період такого нарахування.

Основною причиною неналежного нарахування суми пенсії, яка повинна була б бути виплачена позивачу, суд вважає, невідповідність та суперечність нормативно-правових актів, які регулюють порядок нарахування та виплату пенсійних коштів зазначеним категоріям громадян.

За таких обставин суд, вважає, що слід застосувати вимоги ч.2 ст.99 КАС України, згідно якої для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів та застосування наслідків, передбачених ст..100 КАС України, згідно якої пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови в задоволенні позову.

Також, не підлягають задоволенню вимоги, щодо зобов'язання відповідача на майбутнє вчиняти певні дії, оскільки відсутні факти порушення зі сторони відповідача прав чи охоронюваних інтересів позивача в майбутньому.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.7-11, 159, 160-163 КАС України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року,-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії у відповідності до статей 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року включно та за період з 1 січня 2009 року по 28 лютого 2010 року включно.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 22.05.2008 року по 31.12.2008 рік включно та з 01.01.2009 року по 28.02.2010 рік включно, відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а також додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком згідно із вимогами статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплатити різницю між сумою перерахованої та виплаченої пенсії.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Бачун О.І.