Справа № 808/3258/14
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" січня 2016 р. м. Київ К/800/57847/14

Колегія Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді - Олексієнка М.М. (доповідач),

суддів: Рецебуринського Ю.Й., Штульман І.В.,

за участю секретаря судового засідання Крапивки Л.А., представників позивача Петронюк С.М., відповідача Міщенка М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в касаційному порядку справу за адміністративним позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - ФСЗІ) до відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (далі - ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь») про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені за касаційною скаргою представника відповідача на судові рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 липня 2014 року, Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року представник ФСЗІ звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» 5 440 058,72 грн. адміністративно-господарські санкції за не створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2013 році та 58 752,72 грн. пені за порушення термінів сплати.

Посилався на те, що відповідачем в порушенні частини першої статті 19 Закону України від 21 березня 1991 року № 875-XII «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі - Закон № 875-XII) в 2013 році не виконано нормативу створення робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 17 липня 2014 року, залишеною без змін Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом від 6 листопада 2014 року, позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ФСЗІ 5 498 811,19 грн. адміністративно-господарські санкції та пеню за не створення у 2013 році робочих місць для працевлаштування інвалідів.

У касаційній скарзі представник відповідача, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить попередні судові рішення скасувати і ухвалити нове про відмову в позові. Вказує на те, що відповідач як роботодавець здійснив всі необхідні та залежні від нього заходи для недопущення господарського правопорушення.

В судовому засіданні представники відповідача вимоги, викладені в касаційній скарзі, підтримали, представник позивача проти задоволення скарги заперечила.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про задоволення касаційної скарги частково з урахуванням наступного.

Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, гарантії їм рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначається Законом України від 21 березня 1991 року № 875-XII «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі - Закон № 875-ХІІ).

Відповідно до частин першої та другої статті 19 цього Закону ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Як установлено судами попередніх інстанцій, що відповідає фактичним обставинам справи, за 2013 рік середньооблікова численність працівників ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» складає 16 355 осіб.

Виходячи з положень вище згаданого закону та чисельності працівників товариства у 2013 році, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становив 654 осіб.

Статтею 18 Закону № 875-ХII (в редакції Закону України від 23.02.2006 року № 3483-IV) встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На виконання положень вище згаданих норм закону, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 31 січня 2007 року № 70, якою визначено, в тому числі, порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування.

Наказами Міністерства соціальної політики України від 19 грудня 2005 року № 420, від 31 травня 2013 року № 316 затверджено форми звітності № 3 - ПН «Звіт про наявність вакансій», «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку їх подання.

При розгляді справи суд першої інстанції не врахував положення вище згаданих нормативних актів, що призвело до не з'ясування обставин, які мають суттєве значення для вирішення спору.

Зокрема, судом не з'ясовано чи дотримані ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», при наданні звітів про наявність вакантних місць у 2013 році, вимоги наказів Міністерства соціальної політики України від 19 грудня 2005 року № 420 , від 31 травня 2013 року № 316, адже закон від 1 березня 1991 року № 803-ХІІ «Про зайнятість населення», яким покладався на підприємства, установи, організації обов'язок щомісячного подання даних про наявність вакантних місць, у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, втратив чинність з 1 січня 2013 року. В той же час наказ № 317 від 31 травня 2013 року, набрав чинності з 12 липня 2013 року.

Верховний Суд України неодноразово, в тому числі в постанові від 16 квітня 2013 року (справа № 21-81а13) при тлумаченні статті 18 Закону № 875-ХІІ вказував, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Виходячи зі змісту зазначеного рішення, судам необхідно з'ясовувати, чи вживалися усі залежні від підприємства заходи щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Апеляційний суд порушення, допущені судом першої інстанції, не виправив, фактичні обставини, які мають суттєве значення не встановив, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не перевірив, тому попередні судові рішення підлягають скасуванню з підстав, передбачених частиною другою статті 227 КАС України (порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи), з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суд касаційної інстанції відповідно до частини першої статті 220 КАС України позбавлений права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні.

При новому розгляді на підставі зібраних та досліджених доказів встановити чи дотримані ВАТ «Запоріжсталь» у період до липня 2013 року вимоги Закону № 875-ХІІ, наказів Міністерства соціальної політики України від 19 грудня 2005 року № 420 , від 31 травня 2013 року № 316 щодо подання звітності про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів і чи вживалися заходи по створенню робочих місць для вказаної категорії громадян.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» задовольнити частково.

Скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17 липня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 листопада 2014 року з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Судді: М.М. Олексієнко

Ю.Й. Рецебуринський

І.В. Штульман