Справа № 826/14193/15
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

28 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу представника Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві - Килівника Руслана Сергійовича на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом Асоціації «Учасників ринку вікон та фасадів» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року Асоціація «Учасників ринку вікон та фасадів» звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вважає відмову відповідача у реєстрації його платником єдиного податку неправомірною та такою, що порушує його права та інтереси.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року задоволено вказаний позов. Визнано дії Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо відмови у реєстрації платником єдиного податку Асоціації «Учасників ринку вікон та фасадів» від 17 червня 2015 року протиправними. Зобов'язано Державну податкову інспекцію у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві зареєструвати Асоціацію «Учасників ринку вікон та фасадів» платником єдиного податку з 01 липня 2015 року.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням представник Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві - Килівник Руслан Сергійович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні даного позову.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що Асоціація «Учасників ринку вікон та фасадів» створена як галузеве об'єднання підприємств, метою (предметом) діяльності якого є координація господарської діяльності її учасників без права втручання в їх виборчу й комерційну діяльність, прийняття управлінських рішень.

10 червня 2015 року позивач звернувся до контролюючого органу із заявою про застосування спрощеної системи оподаткування.

Листом від 17 червня 2015 року № 15474/10/26-58-15-04-09 відповідач відмовив заявнику у видачі свідоцтва платника єдиного податку з підстав невідповідності останнього підпункту 291.5.5 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України, оскільки сукупність часток у статутному капіталі асоціації, що належать юридичним особам, які є не платниками єдиного податку, дорівнює або перевищує 25%.

Позивач, не погоджуючись з такою відмовою контролюючого органу, викладеної в листі від 17 червня 2015 року № 15474/10/26-58-15-04-09, звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є правомірними та обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обгрунтованим з огляду на наступне.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлюються нормами глави І розділу ХІV Податкового кодексу України «Спрощена система оподаткування, обліку та звітності».

Відповідно до п. 291.2 ст. 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно до п.291.3 ст.291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Відповідно до п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України до третьої групи суб'єктів господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, відносяться фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб'єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 20000000 гривень.

Згідно пункту Податкового кодексу України, 291.5 статті 291 Податкового кодексу України, не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп: суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють: 1) діяльність з організації, проведення азартних ігор, лотерей (крім розповсюдження лотерей), парі (букмекерське парі, парі тоталізатора); 2) обмін іноземної валюти; 3) виробництво, експорт, імпорт, продаж підакцизних товарів (крім роздрібного продажу паливно-мастильних матеріалів в ємностях до 20 літрів та діяльності фізичних осіб, пов'язаної з роздрібним продажем пива та столових вин); 4) видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення (крім виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утвореннята напівдорогоцінного каміння); 5) видобуток, реалізацію корисних копалин, крім реалізації корисних копалин місцевого значення; 6) діяльність у сфері фінансового посередництва, крім діяльності у сфері страхування, яка здійснюється страховими агентами, визначеними Законом України «Про страхування», сюрвейєрами, аварійними комісарами та аджастерами, визначеними розділом III цього Кодексу; 7) діяльність з управління підприємствами; 8) діяльність з надання послуг пошти (крім кур'єрської діяльності) та зв'язку (крім діяльності, що не підлягає ліцензуванню); 9) діяльність з продажу предметів мистецтва та антикваріату, діяльність з організації торгів (аукціонів) виробами мистецтва, предметами колекціонування або антикваріату; 10) діяльність з організації, проведення гастрольних заходів; фізичні особи - підприємці, які здійснюють технічні випробування та дослідження (група 74.3 КВЕД ДК 009:2005), діяльність у сфері аудиту; фізичні особи - підприємці, які надають в оренду земельні ділянки, загальна площа яких перевищує 0,2 гектара, житлові приміщення та/або їх частини, загальна площа яких перевищує 100 квадратних метрів, нежитлові приміщення (споруди, будівлі) та/або їх частини, загальна площа яких перевищує 300 квадратних метрів; страхові (перестрахові) брокери, банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії, інші фінансові установи, визначені законом; реєстратори цінних паперів; суб'єкти господарювання, у статутному капіталі яких сукупність часток, що належать юридичним особам, які не є платниками єдиного податку, дорівнює або перевищує 25 відсотків; представництва, філії, відділення та інші відокремлені підрозділи юридичної особи, яка не є платником єдиного податку; фізичні та юридичні особи - нерезиденти; суб'єкти господарювання, які на день подання заяви про реєстрацію платником єдиного податку мають податковий борг, крім безнадійного податкового боргу, що виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Відповідно до ст. 299 Податкового кодексу України, підставами для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб'єкта господарювання як платника єдиного податку є виключно: 1) невідповідність такого суб'єкта вимогам, встановленим статтею 291 цього Кодексу; 2) наявність у суб'єкта господарювання, який утворюється у результаті реорганізації (крім перетворення) будь-якого платника податку, непогашених податкових зобов'язань чи податкового боргу, що виникли до такої реорганізації; 3) недотримання таким суб'єктом вимог, встановлених підпунктом 298.1.4 пункту 298.1 статті 298 цього Кодексу.

Згідно статті 81 Цивільного кодексу України, юридична особа може бути створена шляхом об'єднання осіб та (або) майна.

Юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом (стаття 83 Цивільного кодексу України).

Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Особливості правового статусу окремих видів непідприємницьких товариств встановлюються законом (стаття 85 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 120 Господарського кодексу України, асоціація - договірне об'єднання, створене з метою постійної координації господарської діяльності підприємств, що об'єдналися, шляхом централізації однієї або кількох виробничих та управлінських функцій, розвитку спеціалізації і кооперації виробництва, організації спільних виробництв на основі об'єднання учасниками фінансових та матеріальних ресурсів для задоволення переважно господарських потреб учасників асоціації. У статуті асоціації повинно бути зазначено, що вона є господарською асоціацією. Асоціація не має права втручатися у господарську діяльність підприємств - учасників асоціації. За рішенням учасників асоціація може бути уповноважена представляти їх інтереси у відносинах з органами влади, іншими підприємствами та організаціями.

Судом першої інстанції було встанволено, що Асоціація є господарською асоціацією, всеукраїнською, недержавною, незалежною, добровільною, некомерційною та неприбутковою організацією, яка утворена як договірне об'єднання та не є господарським товариством чи підприємством.

Так, Асоціація «Учасників ринку вікон та фасадів» створена як галузеве об'єднання підприємств, метою (предметом) діяльності якого є координація господарської діяльності її учасників без права втручання в їх виборчу й комерційну діяльність, прийняття управлінських рішень.

Основним видом діяльності позивача є діяльність організацій промисловців і підприємців (код КВЕД - 94.11).

Відповідно до розділу 3 Статуту позивача, майно асоціації складається з основних фондів та обігових коштів, а також з інших цінностей, створюваних або набутих Асоціацією, вартість яких відображаються в її балансі. Доходи та майно Асоціації не підлягають розподілу між її засновниками і учасниками та не можуть використовуватись для вигоди будь-якого окремого засновника чи учасника Асоціації, їх посадових осіб (крім оплати їх праці та відрахувань на соціальні заходи).

Так, в чинному статуті позивача розмір статутного капіталу та частки засновників (учасників) в статутному капіталі не визначені.

За своєю правовою природою статутний капітал - це зареєстрований у встановленому законом порядку та закріплений в установчих документах грошовий еквівалент майна, яке повинно бути передане підприємству у власність (повне господарське відання, оперативне управління) у вигляді внесків для забезпечення його господарської діяльності та як сплата його учасниками отримуваних ними майнових прав.

Крім того, на підтвердження наявності у позивача прав на реєстрацію платника єдиного податку, останнім надано відомості з Реєстру платників єдиного податку, з якого вбачається, що платниками такого податку є юридичні особи без статутного капіталу, зокрема Асоціації та громадські організації.

Враховуючи встановлену відсутність правових підстав для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб'єкта господарювання як платника єдиного податку, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про протиправність дій Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо відмови у реєстрації платником єдиного податку Асоціації «Учасників ринку вікон та фасадів» від 17 червня 2015 року та наявність підстав для зобов'язання Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м .Києві зареєструвати Асоціацію «Учасників ринку вікон та фасадів» платником єдиного податку з 01 липня 2015 року.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, а тому вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Відповідачем при зверненні до суду з апеляційною скаргою вказано про відсутність фінансування та заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Однак, обмежене фінансування бюджетної установи, яка діє як суб'єкт владних повноважень, не може бути підставою для звільнення від сплати судового збору.

Згідно з приписами ст. ст. 3, 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду щодо вирішення позовної заяви немайнового характеру судовий збір становить 110% ставки, що підлягала сплаті при подання позовної заяви розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до абзацу 2 п. 3 ст. 6 вказаного Закону у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру. Судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Виходячи зі змісту позовної заяви, податковий орган при зверненні до суду з даною апеляційною скаргою повинен був оплатити судовий збір за дві вимоги немайнового характеру, тобто 2436,00 грн.

У зв'язку з тим, що податковим органом при зверненні до суду з апеляційною скаргою не було сплачено судовий збір, колегія суддів вважає наявними підстави для його стягнення у розмірі 2436,00 грн. за ставкою звернення до суду з адміністративним позовом немайнового характеру та з урахуванням змін до Закону України "Про судовий збір", що набрали чинності з 01 вересня 2015 року.

Керуючись ст. ст. 2, 94, 98, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві - Килівника Руслана Сергійовича - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року - без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві ( адреса: 03151, вул. Смілянська, 6, м. Київ, ) до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2436,00 грн. (одержувач платежу: УДКСУ у Печерському районі м. Києва; код з ЄДР одержувача 38004897; банк одержувача: ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО: 820019; рахунок 1007, код бюджетної класифікації 00015622; код ЄДР суду 38004897).

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

Повний текст виготовлено 28.01.2016 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.