Справа № 826/19899/13-а
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року м. Київ К/800/43302/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Холдинг» до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві про визнання протиправними та скасування постанови та приписів, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс Холдинг» (надалі - позивач, Товариство) звернулось із адміністративним позовом до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві (надалі - відповідач, Інспекція), в якому просило:

визнати протиправними та скасувати приписи про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил б/н від 1 жовтня 2013 року та від 30 жовтня 2013 року;

визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 12 листопада 2013 року №533/13/1/7/26-63/1211/02/4.

Постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2014 року, позовні вимоги задоволено повністю.

Не погодившись із судовими рішеннями попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просив скасувати судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Інспекцією проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з боку Товариства на об'єкті будівництва - автозаправочна станція «Shell» на Кільцевій дорозі, 22 у Святошинському районі міста Києва.

1 жовтня 2013 року за результатами перевірки складено відповідний акт, в якому встановлено:

- на Кільцевій дорозі, 22 у Святошинському районі міста Києва позивачем експлуатується автозаправочна станція «Shell» (далі по тексту - АЗС) на підставі договору оренди від 9 листопада 2012 року №4033-12, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест-Регіон»;

- - зазначена АЗС частково була прийнята в експлуатацію; після прийняття в експлуатацію на АЗС було самовільно здійснено реконструкцію, в результаті чого побудовані паливні резервуари та 4 паливнороздавальні колонки, які на час перевірки експлуатувались;

- позивачем проведено будівельні роботи з капітального ремонту фасадів основної будівлі та технічне переоснащення колонок, що є порушенням вимог частини восьмої статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

На підставі акта перевірки відповідачем видано Товариству припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 1 жовтня 2013 року (надалі - припис 1), в якому вимагається заборонити експлуатацію АЗС до усунення порушень та усунути порушення вимог законодавства у встановленому порядку.

30 жовтня 2013 року відповідачем повторно проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з боку позивача на об'єкті будівництва - автозаправочна станція «Shell» на Кільцевій дорозі, 22 у Святошинському районі міста Києва, за результатами якої 30 жовтня 2013 року складено відповідний акт перевірки.

В акті перевірки встановлено, що на Кільцевій дорозі, 22 у Святошинському районі міста Києва експлуатується АЗС без усунення виявлених порушень; вимоги припису від 1 жовтня 2013 року не виконані, чим порушено вимоги пункту 3 частини четвертої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

На підставі акта перевірки 2 відповідачем видано позивачу припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 30 жовтня 2013 року (далі по тексту - припис 2), в якому вимагається усунути порушення вимог законодавства - заборонити експлуатацію АЗС до усунення порушень містобудівного законодавства у встановлено порядку,а саме виконати вимоги припису від 1 жовтня 2013 року.

У зв'язку із невиконанням вимог припису 1 відповідно до постанови Інспекції про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 12 листопада 2013 року №533/13/1/7/26-63/1211/02/4 Товариство визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абзацом другим пункту 1 частини шостої статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», та накладено штраф у сумі 11 470,00 грн.

Не погоджуючись із прийнятими приписами та постановою, Товариство звернулось до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з яким погодився суд апеляційної інстанції, прийшов до висновку про протиправність оскаржуваних приписів та постанови.

Колегія суддів погоджується із даним висновком з огляду на наступне.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності, що спрямовані на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів, встановлює Закон України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (надалі - Закон № 3038-VI).

Відповідно до частин першої та другої статті 39 Закону № 3038-VI (надалі - в редакції від 19 вересня 2013 року, що діяла на момент виникнення спірних відносин) визначено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Акт готовності об'єкта до експлуатації підписується замовником, генеральним проектувальником, генеральним підрядником або підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників), субпідрядниками, страховиком (якщо об'єкт застрахований).

Згідно з частиною п'ятою статті 39 Закону № 3038-VI датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Частиною восьмою статті 39 Закону № 3038-VI передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до акта Державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію, затвердженого розпорядженням Ленінградської районної державної адміністрації від 4 квітня 2000 року № 405, АЗС збудована згідно з дозволом на виконання будівельно-монтажних робіт, виданим Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва від 26 квітня 1999 року №103-Лн, будівельно-монтажні роботи виконані згідно з проектом та виданими технічними умовами, та вирішено прийняти АЗС в експлуатацію.

9 листопада 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс Холдинг» (орендар) та позивачем «Інвест-Регіон» (орендодавець) укладено договір оренди, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування майно - АЗС, розташовану за адресою: Київська область, місто Київ, Дорога Кільцева, буд 22, склад і кількість якого визначено у додатку №1 до вказаного договору.

Отже, АЗС була прийнята в експлуатацію до укладення договору оренди із позивачем.

Відповідно до пункту 5.4 вищезазначеного договору оренди передбачено, що орендар має право проводити капітальний ремонт майна, його поліпшення, реконструкцію або технічне переозброєння, про що узгоджується сторонами в додаткових угодах до вказаного договору та складається відповідний кошторис.

Також судами першої, апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, відсутність доказів які б підтверджували, що після введення в експлуатацію згідно з актом Державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію, затвердженого розпорядженням Ленінградської районної державної адміністрації від 4 квітня 2000 року №405, на АЗС позивачем проводились будь-які будівельні роботи (побудова паливних резервуарів та паливнороздавальних колонок, капітальний ремонт фасадів основної будівлі, технічне переоснащення колонок).

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи відсутність доказів щодо здійснення позивачем будь-яких будівельних робіт на АЗС, суди попередніх інстанцій прийшли до правильного висновку щодо протиправності оскаржуваних Товариством приписів.

Відповідальність юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (суб'єктів містобудування) за правопорушення у сфері містобудівної діяльності передбачена Законом України від 14 жовтня 1994 року N 208/94-ВР «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» (надалі - Закон N 208/94-ВР).

Статтею 1 Закону N 208/94-ВР (надалі - в редакції від 20 листопада 2012 року, що була чинна на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що правопорушеннями у сфері містобудівної діяльності є протиправні діяння (дії чи бездіяльність) суб'єктів містобудування - юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Вчинення суб'єктами містобудування правопорушень у сфері містобудівної діяльності тягне за собою відповідальність, передбачену цим та іншими законами України.

Згідно з абзацом першим пункту 1 частини шостої статті 2 Закону N 208/94-ВР за невиконання приписів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил суб'єкти містобудування несуть відповідальність у вигляді штрафу у розмірі десяти мінімальних заробітних плат;

Отже, суб'єкта містобудування може бути притягнуто до відповідальності у випадку невиконання приписів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Оскільки судом визнано протиправність оскаржуваних приписів, отже у відповідача були відсутні правові підстави для винесення постанови про накладення штрафу на Товариство за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 12 листопада 2013 року №533/13/1/7/26-63/1211/02/4.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Керуючись статтями 220-1, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Кравцов О.В.

Судді Єрьомін А.В.

Цуркан М.І.