Справа № П/811/3592/14
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року м. Київ К/800/27151/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" до Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградському районі Кіровоградської області про визнання протиправними дій та скасування розрахунку, за касаційними скаргами Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на постанову та ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року, ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року, -

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року Державне підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - ДП "Східний гірничо-збагачувальний комбінат") звернулась з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградському районі Кіровоградської області (далі - УПФУ) про визнання протиправними дій та скасування розрахунків.

В обґрунтування позову посилалось на те, що дії УПФУ з донарахування додаткових сум відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за минулі періоди та направлення відповідних розрахунків не узгоджуються з вимогами закону і порушують їх права, а тому просило про його задоволення.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року, провадження в частині позовних вимог про скасування розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій закрито.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг, матеріали справи, колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про відхилення скарг з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а підстави для їх скасування відсутні.

Судами встановлено, що в ДП "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" є відокремлений структурний підрозділ - Інгульська шахта (далі - Шахта).

Шахта не є юридичною особою, однак зареєстрована УПФУ як платник страхових внесків.

УПФУ направило позивачу три листа з розрахунками фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, складених відповідно до додатку 7 до п. 6.4 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України (далі - Інструкція), яка затверджена Постановою Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1 за період з 01.12.2010 року по 31.03.2014 року, а саме: від 17 березня 2014 року № 443/02-25, від 10 квітня 2014 року № 607/02-25, № 609/02-25, № 680/02-25 на загальну суму 319 259,68 грн.

У відповідності з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відмовляючи в задоволення позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанції на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що УПФУ діяло в межах компетенції та у спосіб, визначений чинним законодавством.

Так, частиною 2 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року

№ 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) встановлено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, здійснюється на підставі Інструкції.

Пунктом 6.4 Інструкції (в редакції, яка діяла станом на 10 квітня 2014 року) передбачено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Пунктом 6.8 Інструкції визначено, що підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Таким чином, УПФУ у разі понесення фактичних витрат на доставку та виплату пільгових пенсій зобов'язане направити відповідний розрахунок підприємству.

Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є повідомленням, яким підприємствам доводять до відома суму коштів, які необхідно сплатити відповідно до положень Закону № 1058-IV.

Цей розрахунок не є рішенням УПФУ. У разі ж невиконання обов'язку з відшкодування понесених витрат, Інструкція не передбачає прийняття нового рішення. Такий борг стягується виключно на підставі судового рішення.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком судів про закриття провадження в частині скасування розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, виходячи з наступного.

Розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, які оскаржуються позивачем, не є рішеннями суб'єкта владних повноважень.

У відповідності до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

В свою чергу, згідно пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, для правильного вирішення цього спору, слід з'ясувати за критеріями юридичної природи спірного акта, чи належить останній до нормативно-правових актів чи до правових актів індивідуальної дії.

У своїй постанові від 1 грудня 2009 року (справа № 21-1946во09) Верховний суд вказує на те, що нормативно-правові акти - це правові акти управління, які встановлюють, змінюють, припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин у сфері виконавчої влади, розраховані на тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застосування.

Другу групу актів за критерієм юридичної природи складають індивідуальні акти. Останні стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

Виходячи з аналізу приписів наведених процесуальних норм з урахуванням висловленої Верховним судом України правової позиції, можна зробити висновок, що спірні розрахунки не є рішеннями суб'єкта владних повноважень, не спричиняє виникнення будь-яких прав і обов'язків позивача чи суб'єктів владних повноважень, а отже, не породжує правовідносин, що можуть бути предметом спору.

За таких обставин, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для закриття провадженні в цій частині ґрунтуються на нормах процесуального права.

Враховуючи зазначене, оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" відхилити, а постанову та ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року, ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало