Справа № 813/5254/13-а
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року Справа № 876/11645/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Макарика В.Я., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби, Державної митної служби України про скасування наказу і поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В :

10 липня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Львівської митниці ДФС, Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування як незаконного і необґрунтованого наказу Державної митної служби України № 972-к від 10 червня 2013 року про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади старшого інспектора митного поста «Мостиська» Львівської митниці, поновлення на посаді, зобов'язання Державної митної служби України нарахувати та виплатити заробітну плату за період незаконного звільнення з 12.06.2013 року по дату прийняття рішення по справі.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування та невідповідність обставин справи висновкам суду першої інстанції, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову та прийняти нову про задоволення позову. В якості обґрунтування апелянт зазначив, що суд не взяв до уваги, що матеріалами справи, зокрема довідкою Нововолинського МВ УМВС України у Волинській області № 73 від 14 березня 2014 року, підтверджено факт залучення ОСОБА_1 з 18 квітня 2013 року по 29 квітня 2013 року до розслідування кримінальної справи по факту отримання тілесних ушкоджень 15 квітня 2013 року, що стало причиною його відсутності на роботі на митному пості «Мостиська». Ця причина невиходу на роботу є об'єктивною та поважною, а тому підстав для звільнення його з роботи не було. Передумовою звільнення державного службовця за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов'язаного зі здійсненням службової діяльності, мають бути порушення, встановлені внаслідок ретельного службового розслідування, порядок проведення якого регулюється Інструкцією, однак відповідач цього не зробив. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 вважає, що його було звільнено з посади з порушенням норм чинного законодавства, а тому позовні вимоги є підставними і їх необхідно задовольнити.

Апелянт ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з підстав, що в ній викладені.

Представник Львівської митниці Краснопольська Ю.Р. заперечила щодо задоволення апеляційної скарги та пояснила, що звільнення позивача з посади відбулося з дотриманням норм чинного законодавства. Факт відсутності позивача на роботі без поважних причин доведено наявними у матеріалах справи письмовими доказами. Представник відповідача зауважила, що відповідач надав суду довідку щодо залучення його до розслідування кримінальної справи, яка оформлена з порушенням вимог діловодства і зазначені в ній відомості спростовані органом внутрішніх справ на запит митниці. Проведення службового розслідування у даному випадку не було необхідним, оскільки позивач не наполягав на його проведенні, мав місце прогул, а тому ОСОБА_1 було правомірно звільнено з посади за нормою КЗпП України.

Державна фіскальна служба подала заперечення на апеляційну скаргу та зазначила, що оскаржуване судове рішення є законним й обґрунтованим і підстав для його скасування немає.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, в межах викладених в ній доводів, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення № 5 митного поста «Мостиська» Львівської митниці.

Наказом начальника Державної митної служби України № 972-к від 10 червня 2013 року ОСОБА_1 було звільнено з вищевказаної посади за прогул без поважних причин відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Підставою винесення вказаного наказу стали подання Львівської митниці від 28.05.2013 року та пояснення ОСОБА_1 під час з'ясування обставин відсутності його на робочому місці у період з 15.11.2012 року по 29.04.2013 року включно.

Колегія судів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про законність оскаржуваного наказу з таких мотивів.

Як вбачається матеріалів справи, ОСОБА_1 перебував у стані тимчасової непрацездатності з 15.11.2012 року по 17.04.2013 року включно. До роботи повинен був стати 18 квітня 2013 року.

Однак, позивач в цей день на робочому місці не з'явився, а вийшов лише 30 квітня 2013 року.

Факт невиходу позивача на роботу з 18 по 30 квітня 2013 року підтверджено табелем обліку робочого часу за квітень 2013 року (т. 2 а.с. 42-43), визнаний позивачем і не оскаржується.

В якості пояснень щодо причин невиходу на роботу ОСОБА_1 вказав, що 15 квітня 2013 року в м. Нововолинську він став свідком правопорушення і працівник міліції йому заборонив виїзд за межі міста, а тому він не поїхав на роботу (т. 1 а.с. 42-43).

Також позивач надав копію повістки про виклик його в якості свідка до старшого слідчого Нововолинського міського відділу УМВС Волинської області Сервачинського В.В. по кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР за №21210 (т. 1 а.с. 44).

Разом з тим, такі доводи позивача щодо поважності причин його невиходу на роботу протягом 12 днів є безпідставними і спростовуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами.

Так, на лист Львівської митниці від 30 квітня 2013 року № 12.1/32-5727 щодо надання інформації про виклик в якості свідка ОСОБА_1 29 травня 2013 року Нововолинським МВ УМВСУ у Волинській області було надано відповідь від 17.05.2013 р. № 1335, відповідно до якої, капітан міліції Сервачинський М.В. наказом начальника УМВС у Волинській області № 209 о/с від 29.05.2010 року звільнений з органів внутрішніх справ, кримінального провадження за ЄРДР №21210 не існує, а працівник Львівської митниці ОСОБА_1 з 18.04.2013 року по 29.04.2013 року у слідчих діях задіяний не був.

Згідно довідок Нововолинського МВ УМВС України у Волинській області №3277 від 14 листопада 2013 року, №3505 від 23 листопада 2013 року, №10 від 6 січня 2013 року ОСОБА_1 у журналі обліку відвідувачів, запрошених, доставлених Нововолинського МВ УМВС України за період з 18.04.2013 року по 29.04.2013 року не значиться (т. 1 а.с. 87, 93, 109).

На запит Львівського окружного адміністративного суду Нововолинським МВ УМВС України у Волинській області було надано відповідь №1048 від 18 квітня 2014 (вхідний № 16768 від 13.05.2014 року), згідно з якою за період з 10.04.2013 року по 20.04.2013 року працівниками СВ Нововолинського МВ УМВС України у Волинській області відомості щодо спричинення умисних легких тілесних ушкоджень за ст. 125 Кримінального кодексу України до ЄРДР не вносились, а тому надати інформацію про залучення громадянина ОСОБА_1 до розслідування кримінальних проваджень даного характеру та вказати дійсний номер кримінального провадження не виявляється можливим (т. 1 а.с. 141).

На виконання ухвали Львівського окружного адміністративного суду про проведення службової перевірки листом управління МВС України у Волинській області №15/1271 від 30.07.2014 року повідомлено, що відповідно до довідки УІАЗ УМВС України у Волинській області №1/1366 від 29.07.2014 р. ОСОБА_1 у період з 18 квітня 2013 року по 29 квітня 2013 року участі у будь-яких процесуальних діях в органах внутрішніх справ у Волинській області не брав. В журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Нововолинського МВ УМВС інформація щодо перебування 15.04.2013 року ОСОБА_1 на території міськвідділу відсутня.

Щодо покликань позивача на відповідь, адресовану адвокату Багрію В.В., надану Нововолинським МВ УМВС України у Волинській області від 14.03.2014 року №73 (т. 1 а.с. 128) про те, що позивач був залучений до розслідування кримінального провадження по факту отримання умисних легких тілесних ушкоджень, яке мало місце 15.04.2013 року у період з 18.04.2013 року по 29.04.2013 року, то суд першої інстанції правильно відхилив цей документ як доказ, оскільки він не зареєстрований у журналі обліку вихідних документів, про що вказано у листі управління МВС України у Волинській області №15/1271 від 30.07.2014 року, а підпис керівника ОСОБА_6 не відповідає підпису на інших документах. Як вказано у листі Управління УМВС України у Волинській області за результатами службової перевірки щодо надання різної інформації було встановлено, що лист № 73 від 14 березня 2014 року має ознаки фіктивності (т. 1 а.с. 153-154).

Отже, суд першої інстанції на підставі належних доказів правильно встановив, що ОСОБА_1 надав неправдиву інформацію про невихід його на роботу 18 квітня 2013 року у зв'язку з допитом в якості свідка у кримінальній справі.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що позивач був відсутній на робочому місці не тільки 18 квітня 2013 року, а й протягом наступних 11 днів, що не заперечується і самим апелянтом, при цьому жодних поважних причин невиходу на роботу в ці дні позивач не вказав.

Згідно пояснень апелянта у судовому засіданні він не з'являвся на роботу на вимогу слідчого, а керівництво митного поста не повідомив про невихід на роботу і про причини неявки в інтересах слідства, оскільки це могло негативно вплинути на розслідування кримінальної справи, до якої він був залучений.

Разом з тим, такі доводи позивача не підтверджені належними доказами.

Отже, висновки суду першої інстанції про доведеність факту невиходу позивача на роботу з 18 по 29 квітня 2013 року без поважних причин є правильними.

Відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

На підставі пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин. Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника за такою підставою власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, підтверджуючі відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про державну службу» регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів митного контролю, здійснюється згідно з цим Законом, якщо інше не передбачено законами України.

Згідно зі статтею 408 Митного кодексу України правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов'язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом і лише в частині, що ним не регулюється, Законом № 3723-XII. Відповідно до частини 2 статті 410 зазначеного Кодексу у митній службі України діє Статут, який затверджується законом.

В абзаці першому преамбули Статуту зазначено, що цей Статут визначає суть службової дисципліни, права та обов'язки посадових осіб митної служби України, яким присвоєно спеціальні звання, у тому числі керівників митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій, щодо забезпечення та додержання дисципліни, а також види та порядок застосування заохочень і дисциплінарних стягнень. При цьому в абзаці другому преамбули Статуту зазначено, що регулювання правового становища державних службовців, що працюють у митних органах, здійснюється з урахуванням вимог Закону № 3723-XII.

Згідно пункту 3 Статуту належний рівень службової дисципліни забезпечується шляхом додержання чинного законодавства у службовій діяльності та безумовного виконання правил внутрішнього трудового розпорядку митного органу.

Відповідно до статті 21 Статуту порушення службової дисципліни це протиправне, винне (умисне чи необережне) діяння (дія чи бездіяльність) посадової особи митної служби, тобто невиконання урочистого зобов'язання посадових осіб митної служби, зокрема, невиконання або неналежне виконання нею своїх службових обов'язків, перевищення повноважень, порушення обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в митних органах, або вчинення інших дій, які дискредитують не тільки посадову особу митної служби, а й митну службу України.

Згідно зі статтею 22 Статуту до діянь, які є порушеннями службової дисципліни (дисциплінарні правопорушення), належать: 1) порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів України з питань митної справи, державної служби, а також наказів та розпоряджень безпосередніх та/або прямих керівників; 2) порушення порядку здійснення митного контролю та митного оформлення предметів, що переміщуються через митний кордон України; 3) утрата службового посвідчення, документів, що є підставою для пропуску предметів через митний кордон України, а також митного забезпечення, зброї, спеціальних засобів, затриманих або прийнятих митницею на зберігання предметів; 4) затримання, вилучення та прийняття на зберігання предметів, валюти України та іноземної валюти без оформлення і реєстрації в установленому законодавством порядку відповідних документів; 5) брутальне або зневажливе ставлення до громадян, приниження їх честі та гідності під час виконання службових обов'язків, проведення несанкціонованого особистого огляду громадян; 6) перешкоджання законній діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, зокрема під час здійснення ними зовнішньоекономічних операцій; 7) сприяння проникненню, умисне або внаслідок недбалого ставлення до виконання своїх обов'язків невжиття необхідних заходів для недопущення несанкціонованого проникнення сторонніх осіб до зони митного контролю; 8) приховання посадовою особою митної служби фактів її судимості або подання підроблених документів, необхідних для працевлаштування в митних органах; 9) недодержання обмежень щодо роботи за сумісництвом або зайняття підприємницькою діяльністю та інших обмежень, передбачених законодавством; 10) неподання або подання неправдивих відомостей у декларації про доходи; 11) інші діяння, визначені як порушення службової дисципліни законами та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до статті 31 Статуту з метою з'ясування всіх обставин вчинення посадовою особою митної служби дисциплінарного правопорушення керівник митного органу має право призначити службове розслідування. Порядок проведення службового розслідування визначається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи. Застосуванню дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення передує обов'язкове службове розслідування.

Наказом ДМСУ від 13 серпня 2010 року № 918 затверджено Інструкцію про порядок організації та проведення службового розслідування і службової перевірки в митній службі України (далі - Інструкція). Пунктом 1.1 Інструкції визначено приводи, підстави, мету, порядок призначення і проведення службового розслідування, прийняття за ним рішень, виконання цих рішень, формування матеріалів службового розслідування у справі, а також права та обов'язки посадових осіб митної служби України під час їх проведення.

Згідно з абзацом дев'ятим пункту 1.2 Інструкції службове розслідування це комплекс заходів, що здійснюються в межах компетенції відповідно до цієї Інструкції з метою повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин вчинення посадовою особою дисциплінарного або іншого правопорушення, пов'язаного зі здійсненням службової діяльності, виявлення причин і умов, що сприяли його вчиненню, встановлення наявності (відсутності) вини, її ступеня, а також установлення інших подій, обставин, що потребують з'ясування під час проведення таких заходів. З'ясування обставин порушення трудової дисципліни посадовими особами митної служби здійснюється відповідно до вимог Кодексу законів про працю України, Закону № 3723-XII, Статуту та правил внутрішнього трудового розпорядку митного органу (пункт 1.4 Інструкції).

Згідно цих норм за вчинення посадовими особами митної служби України порушень службової дисципліни, дисциплінарних правопорушень допускається застосування дисциплінарних стягнень, визначених у частині другій статті 22 Статуту, частині другій статті 9 Закону № 3723-XII, найбільш суворим з яких є звільнення.

Дисциплінарна відповідальність посадових осіб митної служби врегульована спеціальним законодавством, у тому числі й нормами Статуту.

Закон № 3723-XII можуть застосовуватися щодо посадових осіб митної служби у тій частині, що не врегульована спеціальним митним законодавством, у тому числі й нормами Статуту, оскільки припинення державної служби є крайнім заходом відповідальності державного службовця за порушення службової дисципліни, тому неможливість застосування до посадової особи митної служби України дисциплінарних стягнень аж до звільнення з митного органу має бути мотивовано.

Передумовою звільнення державного службовця за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов'язаного зі здійсненням службової діяльності, мають бути порушення, встановлені внаслідок ретельного службового розслідування, порядок проведення якого регулюється Інструкцією.

За змістом статті 30 Закону України «Про державну службу» підстави припинення державної служби можуть бути загальними, тобто визначеними Кодексом законів про працю України, та спеціальними, передбаченими у цій нормі. Таким чином, позивач як державний службовець, може бути звільнений з державної служби на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України.

Прогул не відноситься до порушень службової дисципліни, відповідно й до дисциплінарних правопорушень згідно Статуту та не визначений п. 22 Статуту, відтак проведення службового розслідування в даному випадку не є обов'язковим.

Дані правовідносини врегульовані саме КЗпП України, а не Законом України «Про Дисциплінарний статут митної служби України».

Кодексом законів про працю України не передбачено обов'язкового проведення службового розслідування щодо прогулу.

Крім того, п. 2.1 Інструкції вказано вичерпний перелік підстав для проведення службового розслідування, серед яких відсутня така підстава як прогул, невихід на роботу.

При цьому, слід зазначити, що при поданні пояснень щодо підстав невиходу на роботу позивач мав можливість подати заяву про проведення службового розслідування, однак він цим правом не скористався.

Таким чином, спірне звільнення правомірно відбулося поза процедурою службового розслідування з врахуванням вищенаведених норм законодавства.

Щодо підстав звільнення позивача за поданням Голови комісії з проведення реорганізації Львівської митниці, то суд першої інстанції правильно врахував, що відповідно до Розпорядження КМ України від 26.12.2012 року №1076-р «Про утворення комісій з проведення реорганізації деяких центральних органів виконавчої влади» (із змінами і доповненнями), на виконання Указу Президента України від 24.12.2012 року №726 «Про деякі заходи з оптимізації системи центральних органів виконавчої влади», утворено комісії з проведення реорганізації центральних органів виконавчої влади на чолі із заступниками керівників за переліком з додатком. Відповідно до наказу Державної митної служби України від 26.04.2013 року №106 «Про утворення комісій з проведення реорганізації митниць», утворено комісії з проведення реорганізації митниць на чолі з першими заступниками (заступниками) керівників таких митниць за переліком згідно додатку.

Згідно ч. 4 ст. 105 ЦК України до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Подання (пропозиція) підпорядкованого органу про звільнення працівника з роботи має рекомендаційний характер для вищестоящого органу та не припиняє трудових правовідносин з працівником. Відтак, внесення подання про звільнення позивача із займаної посади не впливає на законність оскаржуваного наказу Держмитслужби України.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для визнання протиправним наказу про звільнення позивача з посади, а тому суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія дійшла до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року у справі № 813/5254/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді В.Я. Макарик

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст виготовлено 2 лютого2016 року.