Справа № 214/8014/15-а
Суддя: Мхітарян С. С.
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/8014/15-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 січня 2016 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого Мхітарян С.С.,

при секретарі Рімашевської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, адміністративну справу по позовом ОСОБА_1 до Інспектора 3 роти 1 Батальйону Управління патрульної служби МВС України в м. Києві ОСОБА_2 про скасування постанови серії ПС2 № 487090 в справі про адміністративне правопорушення від 27 жовтня 2015 року, суд -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить скасувати постанову серії ПС2 № 487090 в справі про адміністративне правопорушення від 27 жовтня 2015 року посилаючись на те, що на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 340102 від 27 жовтня 2015 року відповідачем відносно позивача була винесена постанова серії ПС2 № 487090 в справі про адміністративне правопорушення від 27 жовтня 2015 року, відповідно до якої накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. Позивача, як зазначено в спірній постанові, притягнуто до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 122 КУпАП. У спірній постанові вказано, що позивач керуючи транспортним засобом LAND ROVEH RANGE ROVER, державний номер НОМЕР_1 на автодорозі М06 Київ-Чоп 80 км. в напрямку Києва рухався зі швидкістю 160 км/год., в результаті чого перевищив встановлене обмеження швидкості на 40 км./год, чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху. Позивач вважає спірну постанову незаконною так як позивач не рухався в населеному пунктів, а рухався на автодорозі М06 Київ-Чоп 80 км. в напрямку Києва, тому порушити п. 12.4 Правил дорожнього руху він взагалі не міг. Крім того позивач вказує, що використання відео реєстраторів для фіксування швидкості руху чинним законодавством України не передбачено, тому відповідач не вправі був використовувати відео реєстратор для фіксації швидкості руху позивача.

Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач до суду не з'явився, був повідомлений належним чином, причина не явки до суду не відома.

Суд вважає, що вжив усі залежні від нього заходи для повідомлення сторін належним чином про розгляд даної адміністративної справи за їх участі та реалізації ними права судового захисту своїх прав та інтересів. Таким чином суд вважає за можливе розглянути дану адміністративну справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зважаючи на викладене, та, відповідно до ст. 41 КАС України, враховуючи описану вище явку сторін у судове засідання, повне фіксування судового засідання за допомогою звуко записуваного технічного засобу судом не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що пред'явлені позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

На підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 340102 від 27 жовтня 2015 року відповідачем відносно позивача була винесена постанова серії ПС2 № 487090 в справі про адміністративне правопорушення від 27 жовтня 2015 року, відповідно до якої накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.

Позивача, як зазначено в спірній постанові, притягнуто до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 122 КУпАП. Відповідно до даної статті зазначений штраф накладається у наступних випадках: перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

У спірній постанові вказано, що позивач керуючи транспортним засобом LAND ROVEH RANGE ROVER, державний номер НОМЕР_1 на автодорозі М06 Київ-Чоп 80 км. в напрямку Києва рухався зі швидкістю 160 км/год., в результаті чого перевищив встановлене обмеження швидкості на 40 км./год, чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 12.1 Правил дорожнього руху, які затверджені постановою КМУ від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі Правила дорожнього руху) під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Згідно п. 12.4 Правил дорожнього руху, на який посилається відповідач як в протоколі про адміністративне правопорушення серії АП2 № 340102 від 27 жовтня 2015 року, так і в постанові про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 487090 в справі про адміністративне правопорушення від 27 жовтня 2015 року, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год. Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху населений пункт - забудована територія, в'їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45, 5.46, 5.47, 5.48.

Тобто пункт 12.4 ПДР регулює швидкість руху в населених пунктах, а не на автомобільній дорозі, регулювання якого передбачено п.п. ґ п. 12.6 ПДР. Таким чином, відповідач не вірно вказав пункт 12.4. ПДР, так як позивач рухався на автомобільній дорозі, а не в населеному пункті, що суперечить ч. 2 ст. 283 КУпАП, відповідно до якої постанова про адміністративне правопорушення в тому числі повинна містить опис обставин, установлених при розгляді справи, зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. В спірній постанові вказано, що позивач рухався на автодорозі М06 Київ-Чоп 80 км. в напрямку Києва. При цьому в даній постанові відсутнє будь-яке посилання/ зазначення, яка це автодорога та з якою швидкістю можна рухатися по даній автодорозі, як це вимагається ПДР. Зокрема, згідно п.п. ґ п. 12.6 ПДР на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 дозволяється рух зі швидкістю не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год. Таким чином відповідач не зазначив всі обєктивні обставини справи, як це вимагається чинним законодавством України. Крім того відповідно до ч. 2 ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення підписується особою, яка його склала і особою, яка притягується до адміністративної відповідальності. У протоколі про адміністративне правопорушення серії АП2 № 340102 від 27 жовтня 2015 року відсутній підпис відповідача, який склав протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача.

Стосовно застосування відповідачем відео реєстратора АА00606, для фіксування швидкості руху позивача, суд зазначає наступне: згідно п. 19.1. Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.03.2009 N 111 технічні засоби для визначення швидкості руху, фіксації порушень ПДР, складові частини системи відео фіксації транспортних засобів з розпізнаванням номерних знаків, прилади для виявлення підробок у документах застосовуються згідно з інструкціями про порядок їх використання. Наказом МВС України від 01.03.2010 року № 33 затверджений Перелік технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху. В даному Переліку відсутній такий технічний прилад як відео реєстратор АА00606, іншими словами використання відео реєстраторів чинним законодавством України взагалі не передбачено. Тому відповідач не вправі був використовувати відео реєстратор для фіксації швидкості руху позивача. За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів. Відповідно до вимог процесуального закону, докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, компетентними органами та в установленому порядку, а належними - якщо вони підтверджують факт даного адміністративного проступку.

З огляду на викладені обставини стосовно того, що позивач не рухався в населеному пункті, а також враховуючи приписи чинного законодавства щодо заборони використання технічних приладів для фіксації швидкості руху, які не передбачені Переліком технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху, який затверджений Наказом МВС України від 01.03.2010 року № 33 суд приходить до висновку про відсутність доказів, які б підтверджувати склад адміністративного правопорушення в діях позивача, що в свою чергу тягне за собою неправомірність постанови про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст.ст. 7, 122, 256, 280,283КУпАП, ст.ст.6, 10, 11, 69-71, 86, 94? 99, 122, 128, 158, 160-163 КАС України, п.п.12.4, 12.6. Правил дорожнього руху України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора 3 роти 1 Батальйону Управління патрульної служби МВС України в м. Києві ОСОБА_2 про скасування постанови серії ПС2 № 487090 в справі про адміністративне правопорушення від 27 жовтня 2015 року - задовольнити.

Скасувати постанову серії ПС2 № 487090 в справі про адміністративне правопорушення від 27 жовтня 2015 року, винесену відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн., складену інспектором 3 роти 1 Батальйону Управління патрульної служби МВС України в м. Києві рядовим міліції ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбачено ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 487 грн. 20 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Управління патрульної служби МВС у м. Києві.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя С.С. Мхітарян