Справа № 344/9259/15-а 2-а/344/407/15
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року Справа № 876/9576/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську Івано-Франківської області на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Івано- Франківську Івано- Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську Івано-Франківської області, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування позивачці спірного грошового утримання в неналежному розмірі; зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківськ здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 84% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру з 29 грудня 2014 року від суми заробітку 21924,00 грн. з урахуванням раніше проведених виплат.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 серпня 2015 року позов задоволено. Визнно протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківськ щодо нарахування позивачці спірного грошового утримання в неналежному розмірі. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківськ перерахувати та виплати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 84% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді з 29 грудня 2014 року від суми заробітку 21924 гривень з урахуванням раніше проведених виплат та з урахуванням змісту рішення Конституційного Суду України у справі № № 1-2/2013 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу II „Прикінцеві та перехідні положення" Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) від 03 червня 2013 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що перерахунок довічного грошового утримання суддям у відставці здійснюється при зміні відповідно до урядових рішень посадових окладів працюючих на відповідних посадах суддів. При цьому, незалежно від часу звернення за перерахунком, в довідці, поданій на перерахунок, зазначається розмір посадового окладу по відповідній посаді, премій, доплат та надбавок, які були встановлені в місяці підвищення заробітної плати. Відповідно до п.4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865, розміри посадових окладів встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не проводиться. Щомісячне грошове утримання судді, який, маючи право на відставку, продовжує працювати на посаді судді, встановлюється у зв'язку з виконанням ним своїх обов'язків щодо здійснення незалежного, неупередженого та справедливого правосуддя, а щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обов'язків та особливою формою його соціального забезпечення. Щомісячне довічне грошове утримання виплачувалось позивачеві у відповідності до норм Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 200/14891, яким не передбачено перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці Законом України "Про судоустрій і статус суддів". Проведення перерахунку довічного грошового утримання судді передбачено виключно для судців Конституційного Суду України. Ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції від 01 січня 2011 року встановлює, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більш ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання». На даний, момент інших перерахунків пенсії законодавством не передбачено, а отже, підстави для проведення перерахунку пенсії позивачу в розмірах, встановлених оскаржуваною постановою суду першої інстанції відсутні. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Суд відповідно до положень п.3 ч.1 ст. 197 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки апеляційну скаргу подано на постанову суду першої інстанції, яка прийнята в порядку скороченого провадження за результатами розгляду справи, передбаченої п.2 ч.1 ст.183-2 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з червня 1992 року Указом Президента № 479/99 від 19 червня 1999 року призначено суддею Арбітражного суду Івано-Франківської області (нині- Господарський суд Івано-Франківської області).

20 січня 2014 року ОСОБА_1 подала заяву до Вищої ради юстиції про внесення подання про звільнення її з посади судді господарського суду Івано-Франківської області у зв'язку з поданням заяви про відставку та заяву Верховній Раді України про звільнення її з посади судді зазначеного суду у відставку відповідно до п. 9 ч.5 ст. 126 Конституції України.

11 лютого 2014 року Вища рада юстиції ухвалила рішення про внесення подання про звільнення позивача з посади судді господарського суду Івано-Франківської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Постановою Верховної Ради України № 59-VШ від 25 грудня 2014 року позивача звільнено з посади судді господарського суду Івано-Франківської області відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України, у зв'язку з поданням заяви про відставку.

26 грудня 2014 року наказом №23-Б/с Господарського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 відраховано зі штату суду.

Відповідно до розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж роботи ОСОБА_1 становить 22 роки 6 місяців та 24 дні.

Позивач звернулася до відповідача з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання як судді у зв'язку з відставкою, відповідно до ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ від 07 липня 2010 року у відновленій редакції Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року.

Листом №168/К-15 від 10 червня 2015 року управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську відмовило у задоволенні заяви ОСОБА_1, мотивуючи це тим, що Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» внесені зміни до ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», де зазначено, що щомісячне довічне грошове утримання призначається у розмірі 70 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді. Відповідно до ї заяви від 29 грудня 2014 року та доданих документів, ОСОБА_1 переведено на довічне грошове утримання згідно з Законом України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 70 відсотків грошового утримання судді від заробітку 18270,00грн. згідно з довідкою №9 від 29 грудня 2014 року з Господарського суду Івано - Франківської області. Іншого чинним законодавством не передбачено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на час подання заяви про відставку та виникнення у органу, що її обрав, передбаченого ст.126 Конституції України обов'язку щодо звільнення позивача, діяла ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI в редакції, яка передбачала право позивача (з урахування її стажу роботи на посаді судді) на щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, а тому дії відповідача є протиправними.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до п.8 ч.4 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням.

Відповідно до ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI внесено зміни до вказаної норми, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

Проте, Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013р. №3рп/2013 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI у зв'язку з тим, що вона не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить ст.126 Основного Закону України, та вказано, що підлягає застосуванню ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI в редакції до змін, внесених Законом від 08 липня 2011 року № 3668-VI.

У вказаному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації, як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Таким чином конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягнення пенсійного віку (пенсії) чи внаслідок припинення повноважень чи набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

Разом з тим, Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року №1166-VIІ знову внесено зміни до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI, які набрали чинності з 01 квітня 2014 року, та встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 70% грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

Саме вказаною нормою керувався відповідач при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання позивачу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані дії відповідача щодо розрахунку щомісячного довічного грошового утримання позивачу у розмірі 70 відсотків заробітної плати судді та щодо застосування при розрахунку заробітної плати у розмірі 18270 грн. з урахуванням положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» із змінами, внесеними Законом № 1622-VII від 31 липня 2014 року, відповідно до яких максимальний місячний розмір суддівської винагороди обмежується 15 розмірами мінімальної заробітної плати, є протиправними, оскільки вони призвели до зниження досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, не узгоджуються з конституційними положеннями про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Колегія суддів звертає увагу на те. що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03 червня 2013 року підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції до змін, внесених Законом №3668-VI: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання», а тому позивач має право на призначення та виплату їй щомісячного довічного грошового утримання, як судді у зв'язку з відставкою, відповідно до ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у відновленій Рішенням Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03 червня 2013 року редакції.

Разом з тим, скористатись правом на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивач змогла лише після прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення суддів №59-VШ від 25 грудня 2014 року та відрахування зі штату суду згідно з наказом Господарського суду Івано- Франківської області №23-Б/с від 26 грудня 2014 року.

Суд також звертає увагу, що заяву, в якій позивач просить внести подання про звільнення її з посади судді господарського суду Івано- Франківської області у зв'язку з поданням заяви про відставку, було подано до Вищої ради юстиції України 20 січня 2014 року. 11 лютого 2014 року Вища рада юстиції України прийняла рішення внести подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Івано- Франківської області, у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Постанова Верховної Ради України №59-VIII «Про звільнення суддів», якою у зв'язку з поданням заяви про відставку звільнено з посади судді господарського суду Івано- Франківської області Круглову О.М., була прийнята лише 25 грудня 2014 року.

Наказом голови Господарського суду Івано- Франківської області від 26 грудня 2014 року №23-Б/с звільнено суддю господарського суду Івано- Франківської області Круглову О.М. з займаної посади.

Таким чином, позивач звернувся із заявою від 20 січня 2014 року до Верховної Ради України про звільнення з посади судді господарського суду Івано- Франківської області у відставку відповідно до п.9 ч.5 ст.126 Конституції України та ст.109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», тобто позивач реалізував своє конституційне право на звільнення у відставку при досягнутому рівні матеріального забезпечення під час дії ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, що поновлена рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013, яка передбачає призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 84% суддівської винагороди при досягнутому позивачем стажі, що дає право на відставку, - стаж роботи на посаді судді 22 роки та 6 місяців 24 дні.

Довідкою про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 29 грудня 2014 року підтверджується, що суддівська винагорода ОСОБА_1, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, склала: оклад 12180,00 грн., доплата за вислугу років (стаж 42 роки - 80%) 9744,00 грн.

У зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», що набрав чинності 03 серпня 2014 року, встановлене обмеження максимального місячного розміру суддівської винагороди 15 розмірами мінімальної заробітної плати, що в сумі становить 18270,00 грн.

Виходячи з конституційних гарантій незалежності суддів, при призначенні або перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивачу повинен враховуватись досягнутий ним рівень матеріального забезпечення судді, тобто суддівська винагорода, зазначена у довідці від 29 грудня 2014 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на час подання заяви про відставку та виникнення у органу, що її обрав, передбаченого ст.126 Конституції України обов'язку щодо звільнення позивача, діяла ч.3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI в редакції, яка передбачала право позивача (з урахування її стажу роботи на посаді судді) на щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 84 відсотки заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську Івано-Франківської області залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 серпня 2015 року у справі № 344/9259/15-а 2-а/344/407/15 -без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Мікула

Судді А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик