Справа № 826/11428/15
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 січня 2016 року № 826/11428/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "У Хромого Пола"
до Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "У Хромого Пола" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 11.11.2014.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.

Податкові зобов'язання позивачу нараховані за результатами позапланової документальної виїзної перевірки з питань перевірки своєчасності та повноти нарахування і сплати податку на додану вартість при взаємовідносинах з ТОВ «Компанія БТС» за період з 01.07.2014 по 31.07.2014. Підставою для нарахування податкових зобов'язань став висновок податкового органу про те, що договори, укладені між позивачем та контрагентом: ТОВ «Компанія БТС» були укладені без мети настання правових наслідків. Позивач, не погоджуючись з таким висновком податкового органу зазначає, що у період, який перевірявся, дійсно мав господарські правовідносини з ТОВ «Компанія БТС» за договорами, які мали реальний характер, а документи бухгалтерського та податкового обліків за цими операціями були оформлені у відповідності до вимог податкового законодавства.

Представник позивача у судовому засіданні 17.09.2015 підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти позовних вимог, через канцелярію суду подала письмові заперечення проти позову, в яких просила відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. Доводи відповідача викладені в письмових запереченнях аналогічні доводам та висновкам викладеним в акті перевірки від 17.10.2014 № 5890/26-56-22-01-03/33348825.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Під час судового розгляду справи, суд,

В С Т А Н О В И В:

В період з 13.10.2014 по 17.10.2014 Державною податковою інспекцією у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві була проведена позапланова документальна виїзна перевірка ТОВ "У Хромого Пола" з питань перевірки своєчасності та повноти нарахування і сплати податку на додану вартість при взаємовідносинах з ТОВ «Компанія БТС» за період з 01.07.2014 по 31.07.2014.

За результатами перевірки складено акт від 17.10.2014 № 5890/26-56-22-01-03/33348825, яким встановлені наступні порушення:

- пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 246 370,00 грн.

На підставі акта перевірки від 17.10.2014 № 5890/26-56-22-01-03/33348825 відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення від 11.11.2014 № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 369 555,00 грн., у тому числі за основним платежем - 246 370,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 123 185,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "У Хромого Пола", не погоджуючись з податковим повідомленням - рішенням від 11.11.2014 № , вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернулось з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суть офіційного з'ясування всіх обставин у справі визначена в частинах четвертій та п'ятій статті 11 цього Кодексу, якими встановлено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Принцип офіційного з'ясування всіх обставин справи зобов'язує суд встановити обставини справи для забезпечення прийняття правосудного рішення, в тому числі незалежно від посилань чи доводів сторін.

Відповідно до статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Отже, об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші операції платника податків, які відповідно до статті 185 Податкового кодексу України визначені як об'єкт оподаткування.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 198.1 Податкового кодексу України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно із пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

В пункті 201.10 статті 201 Податкового кодексу України зазначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг, які відображені в податкових накладних, із метою їх використання в господарській діяльності.

Господарські операції для визначення податкового кредиту для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність таких операцій.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Аналогічна позиція викладена в листі Вищого адміністративного суду України №742/11/13-11 від 02.06.2011.

Зазначеним листом Вищого адміністративного суду України також визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, при визначенні права платника податків на формування податкового кредиту та валових витрат судом має бути перевірено чи мали операції між платником податків та його контрагентами реальний товарний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного, подальше використання позивачем придбаної у зазначених контрагентів продукції та отриманих послуг, при цьому, суд має виходив з того, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до закону необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для відшкодування податку на додану вартість в подальшому, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції.

З матеріалів справи вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "У Хромого Пола" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія БТС» було укладено ряд договорів.

03.03.2014 було укладено договір про надання послуг № 81-м, згідно якого виконавець приймає на себе зобов'язання про надання замовнику послуг мерчандайзингу торгівельної мережі, a замовник зобов'язується прийняти та сплатити належним чином рахунки за виконані послуги.

У відповідності до п. 1.2 даного договору, мерчандайзинг - сукупність послуг з підготовки до продажів, розміщення продукції на полицях, стендах, безпосередньо у торгових залах та інше у торгівельній мережі, місцях продажів, інше з метою збільшення об'ємів продажів такої продукції;

продукція - товар, що постачається замовником згідно договору поставки підприємствам-покупцям;

торгівельне обладнання - спеціальна конструкція, що надається замовником виконавцю для виконання останнім своїх обов'язків згідно з чинним договором;

звіт - інформація, що надається у відповідь на запит замовника про заходи проведені виконавцем у місцях продажів, де надаються послуги згідно чинного договору (звіти надаються на вимогу замовнику тільки у випадку виникнення розбіжностей по розміщенню продукції у місцях виконання робіт);

місце продажів - торгові точки замовника (перелік у додатковій угоді).

Згідно пунктів 3.1 та 3.2 договору, виконавець зобов'язаний на запит замовника, але не частіше одного разу на місяць надавати звіти, що передбачені пунктом 1.2 чинного договору (в електронному вигляді на електронну пошту клієнта). При відсутності зауважень з боку замовника по якості наданих послуг звіт не надається. Належне виконання послуг виконавцем підтверджується підписанням замовником актів про надання послуг, що надаються виконавцем.

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору позивачем надано суду копії: актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.07.2014 № ОУ-0000636, № ОУ-0000634, № ОУ-0000633, № ОУ-0000631, № ОУ-0000630, № ОУ-0000629; податкових накладних від 31.07.2014 № 92, № 91, № 90, № 89, № 88, № 87; платіжних доручень від 16.07.2014 № 3152, від 08.07.2014 № 3010, від 29.07.2014 № 3368; простого векселя серії АА № 2782284 та акта приймання - передачі векселів від 12.01.2015.

Водночас, позивачем не надано суду додаткову угоду до договору, в якій повинен бути визначений перелік торгових точок замовника; не надано доказів допуску представників контрагента до торгівельних точок (місць продажу товарів) з метою виконання умов договору, фактів передачі виконавцю торгівельного обладнання, необхідного останньому для виконання умов договору.

Крім того, наявні у матеріалах справи докази не дають змоги встановити дійсний характер та обсяг наданих послуг, а саме: детальний перелік послуг, наданих з метою підготовки продукції позивача до продажів.

03.03.2014 було укладено договір про надання послуг № 80-п, згідно якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання за вимогою замовника надати поліграфічні послуги та передати готову поліграфічну продукцію замовнику, а замовник зобов'язується прийняти послуги і продукцію та оплатити їх.

Під послугами в тексті даного договору необхідно розуміти поліграфічні послуги, перелік, кількість та вартість яких встановлюється сторонами в додатках до даного договору. Також в додатках вказується номенклатура та кількість поліграфічної продукції (пункт 1.2 договору).

Факт надання поліграфічних послуг та передачі продукції підтверджується відповідним чином оформленим актом, в якому фіксується об'єм та вартість наданих послуг. Вартість продукції включена в вартість наданих поліграфічних послуг (пункт 2.2 договору).

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору позивачем надано суду копії: актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.07.2014 № ОУ-0000628, № ОУ-0000625; податкових накладних від 31.07.2014 № 86, № 85; простого векселя серії АА № 2782283 та акта приймання - передачі векселів від 12.01.2015.

Водночас, позивачем не надано суду додатки до договору, в яких повинна бути зазначена інформація про перелік, кількість та вартість поліграфічних послуг, номенклатуру та кількість поліграфічної продукції; не надано доказів погодження зразків поліграфічної продукції, як і не надано зразків самої поліграфічної продукції, яка виготовлялася на замовлення товариства з обмеженою відповідальністю "У Хромого Пола" та будь-яких інших документів, що підтверджували б виконання робіт (надання послуг).

03.03.2014 було укладено договір про надання послуг № 79-к, згідно якого замовник доручає, a виконавець бере на себе зобов'язання з надання послуг з прибирання об'єктів замовника, розташованих за адресами зазначених у додатках до даного договору.

В розділі 2 договору зазначено, що виконавець зобов'язується, зокрема, надавати послуги за договором з дотриманням вимог діючих санітарних норм, графіка надання послуг і затвердженого переліку послуг згідно з додатками (п. 2.1.1); забезпечувати надання послуг за цим договором матеріалами (миючі засоби, хімікати), вартість яких включена до договірну ціну (п. 2.1.6); завчасно представляти замовникові списки персоналу виконавця для оформлення допуску на об'єкт (п. 2.1.8).

Вартість послуг та суми виконаних робіт за місяць вказані у специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього договору (п. 3.4 договору).

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору позивачем надано суду копії: актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.07.2014 № ОУ-0000624, № ОУ-0000621, № ОУ-0000618, № ОУ-0000619, № ОУ-0000620, № ОУ-0000617; податкових накладних від 31.07.2014 № 84, № 83, № 82, № 81, № 80, № 79; простого векселя серії АА № 2782282 та акта приймання - передачі векселів від 12.01.2015.

Водночас, позивачем не надано суду додатків до даного договору,в яких повинна бути зазначена інформація щодо місцезнаходження об'єктів замовника; специфікацій, які є невід'ємною частиною цього договору та в яких визначена має бути визначена вартість послуг та суми виконаних робіт за місяць; графіка надання послуг; затвердженого переліку послуг; доказів надання замовником виконавцю матеріалів (миючі засоби, хімікати) або доказів придбання виконавцем матеріалів самостійно; списків персоналу виконавця, які фактично надавали послуги з прибирання об'єктів замовника; доказів оформлення допуску персоналу виконавця на об'єкт замовника.

Суд звертає увагу, що за відсутності факту придбання послуг (робіт), відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість, навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

З аналізу наданих позивачем документів щодо взаємовідносин із ТОВ «Компанія БТС» не можливо встановити реальність виконання господарських операцій, оскільки позивачем не надано суду документального підтвердження тих обставин та відносин, які супроводжують фактичне виконання такого роду операцій та у сукупності підтверджують їх реальне виконання, а тому і не доведено, що обумовлені правочинами послуги були надані саме цим контрагентом.

Таким чином, позивачем не спростовано належними доказами доводи податкового органу щодо відсутності фактичного здійснення вказаних господарських операцій.

З огляду на вищевикладене, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі апеляційного оскарження постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов