Справа № 2-а-146/10
Суддя: Косар А. І.
Дата ухвалення: 2010-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Краснопільський районний суд Сумської області
Справа № 2-а-146/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

.

01 березня 2010 року с. м. т. Краснопілля

Суддя Краснопільського районного суду Сумської області Косар А.І. розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Краснопільського районного суду Сумської області смт. Краснопілля адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до управління пенсійного фонду України в Краснопільському районі Сумської області

про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дитині війни, -

ВСТАНОВИВ:

28.01.2010 р. ОСОБА_1 звернувся ся до суду з адміністративним позовом до управління пенсійного фонду України в Краснопільському районі Сумської області, в якому просив:

- при розгляді адміністративної справи поновити пропущений строк на звернення до адміністративного суду;

- визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Краснопільському

районі

- зобов'язати управління пенсійного фонду України в Краснопільському районі Сумської області нарахувати та виплатити йому, як дитині війни, недосплачену щомісячну державну соціальну допомогу (або доплату до пенсії) з 1 січня 2006 року з урахуванням виплат здійснених у 2008-2009 роках.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що вона належить до соціальної категорії «Дитина війни» та відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01 січня 2006 року мас право на отримання соціальної допомоги в розмірі 30% від мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідач всупереч Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року, яким були визнані неконституційними окремі положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», в тому числі й щодо зупинення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не здійснив нарахування та виплату відповідного підвищення до пенсії.

Крім того позивач просила при розгляді адміністративної справи поновити пропущений строк на звернення до адміністративного суду, посилаючись на необізнаність у чинному законодавстві.

Відповідач надав заперечення на позов, в яких просить суд в задоволенні позову відмовити. В обтрушування своїх доводів зазначив, що рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 стосувалось лише Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», рішень щодо неконституційності Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» Конституційним Судом України не приймалось. Таким чином, на думку відповідача рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року зворотної дії в часі не мас, а тому на період до 09 липня 2007 року не поширюється. Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, яким були визнані неконституційними положення п. 41 Розділу 11 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо виплати підвищення до пенсії особам, які мають статус дитині війни, проте не було внесено зміни в ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». ПКМУ від 28.06.2008 р. № 530 « Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» передбачено виплати підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни у наступних розмірах: з 22 травня - 48,10 грн., з 1 липня - 48,20 грн., з 1 жовтня - 49,80 грн. У 2009 році виплата підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни становить 49,80грн.

Крім того, відповідач вважає свої дії щодо невиплати позивачу доплати до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» правомірними через невизначеність на законодавчому рівні органу на який покладено обовязок здійснення таких виплат особам, які мають статус дитини війни, за рахунок яких коштів повинні здійснюватися ці виплати та який розмір мінімальної пенсії за віком необхідно застосовувати при обчисленні таких доплат. При цьому, відповідач зазначив про необґрунтованість доводів позову щодо застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування', оскільки розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених за цим Законом.

Також, відповідач наполягав на відмові в задоволенні позову через пропущення позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом, визначеного ст. 99 КАС України.

В судове засідання позивач та представник відповідача не з'явились, про час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Суд вирішив можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає ч.3 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

З матеріалів справи та наявних в ній доказів, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, має статус «Дитини війни», що підтверджується пенсійним посвідченням (а. с.5).

Враховуючи зазначений статус позивача, вона відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Із заперечень управління пенсійного фонду України в Краснопільському районі Сумської області, встановлено, що відповідач не здійснює позивачу зазначених виплат, посилаючись на відсутність у нього коштів та на невизначеність розрахункової величини (мінімальної пенсії за віком) для розрахунку підвищень до пенсії категорії громадян, які мають статус дітей війни.

Виходячи із встановлених обставин справи та досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ст.6 Закону України ,.Про соціальний захист дгтей війни" в редакції, яка діяла до 01.01.2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державною бюджету України.

Відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" в редакції, яка діяла до 01.01.2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне і грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державною бюджету України.

Пунктом 17 ст. 77 Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 20.12.2005 року зупинено на 2006 рік дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Законом України від 19.01.2006 року № 3367-ІУбуло внесені такі зміни до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік": виключено пункт 17 ст. 77; стаття 110 викладена в такій редакції: установити, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", запроваджуються з 1 січня 2006 року, а статтею 6, - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" запроваджені не були. Закони України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 20.12.2005 року та „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік" від 19.01.2006 року неконституційними не визнані та діяли протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до вищезазначених Законів, у відповідача не було підстав нараховувати та сплачувати позивачеві доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, оскільки до 15.03.2006 року дію зазначеної норми було зупинено, а потім передбачені нею виплат и не запроваджені.

Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачці доплати до пенсії за 2007 рік, суд вважає їх частково підлягаючими задоволенню, з таких підстав.

Статтею 111 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

09 липня 2007 року рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення п.12 ст. 71 та ст. 111 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», яким зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього Закону.

Згідно статті 28 Закону України „Про загальнообовязкове пенсійне страхування мінімальний

розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу

встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного

законом. За кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія за

віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але

не більше ніж на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї

статті.

Статтею 62 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» від 19 грудня 2006

року, що набрав чинності з 1 січня 2007 року ( із змінами від 15 березня 2007 року), був затверджений

прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність: з 01 січня - 380 грн., з 01 квітня

406 грн., з 01 липня 2007 року - ( 4,06+406) 410, 06 грн., з 01 жовтня 2007 року - (4,11+411) 415.11

грн.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів

загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок

дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного

Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути

оскаржене.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі

положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним

Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм законодавства, управління пенсійного фонду

України в Краснопільському районі Сумської області повинно було нараховувати та сплачувати

позивачу доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни з

09.07.2007 року по 31 грудня 2007 року, а тому суд дійшов висновку зобовязати відповідача за період

з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року здійснити перерахунок пенсії позивачу з підвищенням її

на 30 % мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1ст. 28 Закону України «Про

загальнообовязкове пенсійне страхування» та провести відповідні виплати з 09.07.2007 року по 31

грудня 2007 року.

Між там, до 09.07.2007 року, тобто до ухвалення зазначеного рішення Конституційним Судом

України, відповідач діяв на підставі та у відповідності з діючою нормою зазначених законів, а тому

позовні вимоги щодо стягнення доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з

01.01.2007 року по 08.07.2007 року задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог позивача про зобов'язання відповідача виплачувати йому в 2008 році

щомісячну надбавку до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, то суд вважає такі вимоги

частково обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний-бюджет на 2008 рік та про

внесення змін до деяких законодавчих актів України текст статті 6 Закону України "Про соціальний

захист дітей війни" викладено в наступній редакції: дітям війни (крім тих, на яких поширюється

дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або

щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що

виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для

учасників війни - 10 % прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність. Ветеранам війни,

які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання

чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та

Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів.

Статтею 58 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» віл 28 грудня 2007

року, що набрав чинності з 1 січня 2008 року , був затверджений прожитковий мінімум на одну особу.

яка втратила працездатність: з 01 січня - 470 грн., з 01 квітня - 481 грн., з 01 липня 2007 року - 482 грн., з 01 жовтня 2007 року - 498 грн.

Законом України «Про державний бюджет України на 2009 рік» прожитковий мінімум осіб які

втратили працездатність не змінювався і становить 498 грн. Крім того, дія Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у 2009 році не зупинялась і не скасовувалась.

Судом встановлено, що підвищення в такому розмірі було нараховане і виплачувалось позивачу щомісячно з 01 січня 2008 року по грудень 2009 року включно, що підтверджується довідкою управління пенсійного фонду № 1098/06-08-35 від 22.01.2010 року (а. с. 9).

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за №10-рп/2008 року визнано такими, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) положення п.41 розділу 2 Закону України « Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Отже на підставі рішення Конституційного Суді України від 22.05.2008 року втратила чинність нова редакція статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", внаслідок чого відновлена попередня редакція закону.

28 травня 2008 року Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», відповідно до пункту 8 якої встановлено, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у твердих розмірах: з 22 травня - 48, 10 гривні, з 1 липня - 48,20 та з 1 жовтня - 49,80 гривні в той час, коли відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" підвищення до пенсії повинно нараховуватись у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, підвищення дітям війни виплачуються органами пенсійного фонду відповідно до зазначеної постанови, а не Закону, внаслідок чого є наявними правові підстави для визнання протиправною бездіяльності Управління ПФ У в Краснопільському районі Сумської області в порушенні права на отримання підвищення до пенсії з 22 травня 2008 року відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з урахуванням фактично виплачених сум.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм законодавства, суд дійшов висновку зобов'язати відповідача за період з 22 травня 2008 року здійснити перерахунок пенсії позивачу з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове пенсійне страхування та провести відповідні виплати з 22.05.2008 року , з урахуванням здійснених виплат 10 % мінімальної пенсії за віком з травня 2008 року.

Між тим, до 22.05.2008 року, тобто до ухвалення зазначеного рішення Конституційним Судом України, відповідач, здійснюючи позивачу доплати, передбачені ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" в редакції від 01.01.2008 року, з урахуванням п.п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, діяв на підставі та у відповідності з діючою нормою зазначених законів, а тому позовні вимоги щодо стягнення доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людний і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ч.ч.3 та 4 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Таким чином, доводи відповідача, в частині неврегульованості на законодавчому рівні порядку здійснення доплат особам, які мають статус дітей війни не може бути підставою для їх не здійснення або відмови в задоволенні позову.

Щодо доводів стосовно відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, суд зазначає наступне.

Сторонами по справі не заперечується, що позивач, відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" має право на отримання доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо застосування положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенси, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачкою конституційної гарантії встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Також, суд відхиляє доводи відповідача щодо не визначеності на законодавчому рівні питання відносно органу на який покладено обовязок здійснення виплат підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення Про Пенсійний фонд Україні затвердженого Указом Президента України від 01.03.2002 року за №121/2001 і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України „ Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивачу, передбаченої ст.6 Закону України „ Про соціальний захист дітей війни покладено на управління пенсійного фонду України в Краснопільському районі Сумської області за місцем проживання позивача.

Крім того, суд вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії.

Статтею 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються. Таким чином, держава взяла на себе зобов'язання забезпечити реалізацію громадянами своїх конституційних прав.

За змістом ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про соціальний захист дітей війни» реалізовано конституційне право на соціальний захист громадян, які мають статус «дитини війни», серед яких їм надано право на отримання 30% доплати до пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно абз.1 п.1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2002 року за №121/2001 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади.

Відповідно до зазначеного Положення на Пенсійний фонд України покладено обовязок щодо:

-щодо призначення пенсії;

-підготовки документів для її виплати;

-забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій.

Пунктом 1.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України віл 30.04.2002 року за №8-2 управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є органами Пенсійного фонду України, підвідомчими відповідно головним управлінням цього фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Пенсійного фонду України та мають завданням забезпечення призначення та виплати пенсії.

Отже, обовязок по нарахуванню та виплати доплати до пенси, яка передбачена Законом України «Про соціальний захист дітей війни», покладено саме на органи Пенсійного фонду України.

Враховуючи, що держава взяла на себе обовязок щодо виплат позивачу 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обовязку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, суд вважає, що вони не виконали своїх повноважень без поважних причини.

Виходячи із системного аналізу приписів Конституції України та наведених нормативно - правових актів, суд вважає безпідставними посилання відповідача на відсутність коштів, як на обґрунтування правомірності невиконання своїх зобовязань перед позивачем.

Крім того, відповідачем, в порушення ч.2 ст.71 КАС України не доведемо та не надано суду доказів щодо вчинення будь-яких дій для забезпечення виконання покладеного на нього обовязку щодо нарахування та вмішати позивачу доплати до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком.

Отже, відсутність коштів у відповідача, який не вчинив жодної дії щодо їх отримання для забезпечення виконання своїх зобовязань або невиконання іншим органом виконавчої влади свого обов'язку щодо виділення коштів на здійснення позивачу виплат, гарантованих йому Конституцією України, не є підставою для відмови в задоволенні позову та визнання правомірними лій або бездіяльності відповідача.

Суд також відхиляє заяву відповідача про наявність підстав для відмови в задоволенні позову через пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду з позовом, виходячи з наступного.

Порушення прав, осіб, які мають право на отримання доплати до пенсії, у відповідності зі ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни тривало з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року і припинилось лише 01.01.2008 року після внесення змін до Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 46 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування на нараховані суми пенсії, що не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь яким строком.

Задовольняючи частково позовні вимоги , суд виходить з того, що вимоги про стягнення з управління пенсійного фонду України в Сумській області доплати до пенсії у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не були йому нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії замість органу, якому надані такі повноваження.

Між тим, суд вважає необхідним визнати протиправною бездіяльність управління пенсійного фонду України в Краснопільському районі Сумської області, по не виконанню з 09.07.2007 року приписів статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», яка призвела до порушення прав позивача на своєчасне нарахування на отримання доплати до пенсії.

Судові витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ч.3 ст.94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 64, 124, 152 Конституції України, ст.ст. З, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст.ст. 6-14, 69 - 72, 86, 87, 94, 99, 122, 159-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління пенсійною фонду України в Краснопільському районі Сумської області про поновлення пропущеного строку для звернення де адміністративного суду та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дитини війни - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління пенсійного фонду України в Краснопільському районі Сумської області.

Зобов'язати управління пенсійного фонду України в Краснопільському районі Сумської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату до пенсії, відповідно до статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове пенсійне страхування" за 2007 рік з 09 липня 2007 року по 5 грудня 2007 року та починаючи з 22 травня 2008 року, з урахуванням виплат здійснених в 2008-2009 роках.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 грн. 70 коп. ,

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківською апеляційного адміністративного суду через Краснопільський районний суд Сумської області шляхом подачі про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України - з складення в повному обсязі, і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею копії до апеляційної інстанції або без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги, якщо вони не були подані у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Копію постанови надіслати сторонах.

Суддя А. І. Косар