Справа № 826/14820/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

25 січня 2016 року № 826/14820/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про визнання нечинними постанов та вимоги,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась військова частина НОМЕР_1 (надалі також позивач) до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (надалі - ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, відповідач), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить визнати нечинними та такими, що протирічать вимогам законодавства України постанови від 07.07.2015р. ВП №46992116, від 13.07.2015р. ВП №46991733, від 27.08.2015р. ВП №46992116 та вимогу державного виконавця від 29.04.2015р. №1476/7.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він не отримував постанов про відкриття виконавчого провадження, позивачу не було відомо про наявність зазначених виконавчих проваджень, а отже, боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення суду у встановлений строк.

Окрім того, позивач зазначає що постанови та вимоги направлялись йому за неправильною адресою, оскільки в супровідних листах вказана адреса військової частини АДРЕСА_1 , в той час як справжня адреса позивача: АДРЕСА_2 .

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, подав до суду копії матеріалів виконавчих проваджень.

Відповідно до приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, з урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали судом встановлено наступне.

Державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві на підставі ст. ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №46992116 від 30.03.2015р. з примусового виконання виконавчого листа №761/34116/14-ц, виданого 20.03.20015р. Шевченківським районним судом міста Києва щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку.

Також державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві на підставі ст. ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №16991733 від 30.03.2015р. з примусового виконання виконавчого листа №761/34116/14-ц, виданого 20.03.2015р. Шевченківським районним судом міста Києва щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 сплатити на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 12 795,28 грн.

Пунктом 2 вищезазначених постанов про відкриття виконавчого провадження боржнику надано строк для добровільного виконання рішення суду, а також пунктом 3 попереджено, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк, рішення буде виконано у примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.

Державним виконавцем направлено позивачу вимогу від 29.04.2015р. № 1476/7, якою зобов`язано позивача виконати виконавчі листи №761/34116/14-ц, видані 20.03.2015р. Шевченківським районним судом міста Києва, та попереджено позивача, що у разі невиконання без поважних причин вимоги до боржника буде застосовано штрафні санкції згідно ст.. 5 та ст.. 89 Закону України «Про виконавче провадження».

У зв`язку із невиконанням боржником рішення суду у добровільному порядку, державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві на підставі ст. ст. 11, 89 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанови про накладення штрафу від 07.07.2015р. та від 27.08.2015р. ВП №46992116, якими на військову частину НОМЕР_1 накладено штрафи у розмірі 1 000,00 та 2 000,00 грн. відповідно.

Окрім того, у зв`язку із несплатою боржником на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 12 795,28 грн. державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві на підставі ст. ст. 11, 52 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову від 13.07.2015р. ВП №16991733 про арешт коштів боржника.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що державний виконавець зобов`язаний здійснювати необхідні заходи, щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Відповідно до частини 2 статті 17 цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою зокрема, такі документи, як виконавчі листи.

Згідно з положеннями статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно ч. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

У відповідності до положень статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно частин 1-5 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з виконавчих листів №761/34116/14-ц, виданих 20.03.2015р. Шевченківським районним судом міста Києва, адреса боржника зазначена: 04050, м. Київ, вул. Дегтярівська, 18.

Саме за цією адресою державний виконавець направляв позивачу постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП №46992116 та ВП №16991733 від 30.03.2015р. та вимогу державного виконавця, отже відповідач виконав покладений на нього обов`язок.

Суд не бере до уваги твердження позивача, що постанови та вимоги направлялись йому за неправильною адресою, оскільки позивач не надав суду жодного належного доказу, що адресою військової частини є АДРЕСА_2 .

Також, не надано доказів щодо звернення до суду, який видав виконавчий документ із заявою щодо внесення виправлень до виконавчого листа.

Відсутні в матеріалах справи також і докази добровільного виконання військовою частиною НОМЕР_1 рішення суду.

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п`яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Провівши системний аналіз вищезазначених норм права, суд приходить до висновку, що державний виконавець наділений правом накладати на боржника штраф тільки у разі невиконання рішення суду у встановлений строк без поважних причин.

Суд зазначає, що відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» з відповідними змінами, роз`яснено, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Оскільки докази виконання рішення суду у добровільному порядку у строки, надані для його добровільного виконання, позивачем не надані, як і не надані докази наявності поважних причин невиконання судового рішення, суд приходить до висновку, що відповідачем обґрунтовано та у межах повноважень направлено позивачу вимогу від 29.04.2015р. № 1476/7 та винесено постанови про накладення штрафу від 07.07.2015р. та від 27.08.2015р. ВП №46992116, якими на військову частину НОМЕР_1 накладено штрафи у розмірі 1 000,00 та 2 000,00 грн. відповідно.

Окрім того, відповідно до положень ч. 1-4 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Оскільки в наданих боржнику строк для самостійного виконання рішення суду не виконано, встановивши, що боржник по ВП №46991733 має відкриті рахунки у банку, ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві на підставі та у межах повноважень, визначених чинним законодавством, винесено оскаржувану постанову про арешт коштів від 13.07. 2015р.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Беручи до уваги положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодування судового збору позивачу не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог військової частини НОМЕР_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко