Справа № 524/6831/14-а (2а/524/465/14)
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" січня 2016 р. м.Київ К/800/6903/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

секретар судового засідання - Ярош Д.В.,

за участю

представника позивача - Моцун А.П.,

інші учасники процесу не з»явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємства "Апілак"

на постанову Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від

04 грудня 2014 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року

у справі №524/6831/14-а (2а/524/465/14)

за позовом Приватного підприємства "Апілак"

до Кременчуцької міської ради Полтавської області

третя особа: Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №65

Кременчуцької міської ради Полтавської області (ДНЗ №65")

про визнання рішення недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року Приватне підприємство "Апілак" звернулося з позовом до Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області до Кременчуцької міської ради Полтавської області, третя особа: Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №65 Кременчуцької міської ради Полтавської області (ДНЗ №65") про визнання рішення недійсним.

Товариство просило суд визнати недійсним рішення Кременчуцької міської ради від 01.11.2011 року «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в постійне користування в м.Кременчуці» в частині відведення Дошкільному навчальному закладу (ясла-садок) №65 Кременчуцької міської ради Полтавської області земельної ділянки по вул. Київській, буд. №12 у м.Кременчуці Полтавської області (кадастровий номер :07:001:0288) орієнтовною площею 0,9340 га.

Постановою Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 04 грудня 2014 року залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Приватне підприємство "Апілак" звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить вищезазначені судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

На адресу Вищого адміністративного суду України заперечень від Приватного підприємства "Апілак" та Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №65 Кременчуцької міської ради Полтавської області (ДНЗ №65") на касаційну скаргу не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Судом попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до п. 1.33 рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 01.11.2011 року «Про надання дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в постійне користування в м.Кременчуці», Дошкільному навчальному закладу (ясла-садок) №65 Кременчуцької міської ради Полтавської області було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування площею 0,9340 га для експлуатації та обслуговування будівлі дошкільного навчального закладу №65 по вул.Київській, 12 в м.Кременчуці.

З відповідним клопотанням, але у 2014 році, ПП «Апілак» звернулося до Кременчуцької міської ради.

За результатами розгляду такого клопотання Кременчуцькою міською радою було прийнято рішення від 25.03.2014 року «Про надання та відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в м.Кременчуці», яким ПП «Апілак» було відмовлено в наданні такого дозволу, виходячи з того, що частина земельної ділянки, що пропонується для відведення, знаходиться в межах раніше сформованої земельної ділянки дошкільного навчального закладу №65.

Розглядаючи позовні вимоги товариства по суті, суди виходили з того, що дану справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Переглядаючи судові рішення судів попередніх інстанції, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частинами 1, 2 статті 2 Земельного кодексу України, земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до частини 2 статті 140, частини 1 статті 144 Конституції України, місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Статтею 80 Земельного кодексу України встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності (частини 2 та 2 статті 83 Земельного кодексу України).

Земельні відносини поділяються на публічні та приватні. Відповідно і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що Кременчуцька міська рада Полтавської області в даній справі є суб'єктом господарських правовідносин і має такий самий правовий статус, що й інші учасники цих відносин. Реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, що перебувала у її власності, відповідач має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими він вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Тобто, при здійсненні повноважень власника землі відповідач є рівноправним суб'єктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею.

В цьому випадку відсутня підпорядкованість одного учасника земельних правовідносин іншому, яка має місце під час здійснення органом місцевого самоврядування владних управлінських функцій.

Згідно до частини 2 статті 120 Земельного кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Суди не звернули уваги на те, що правовідносини, які склалися між сторонами, стосуються права та підстав набуття права користування спірною земельною ділянкою. Кременчуцька міська рада Полтавської області, як власник землі, вільна у виборі суб'єкта щодо надання йому цього права в порядку, встановленому законом. Водночас, відповідач владних управлінських функцій у цих відносинах не здійснював.

Статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва» від 25.05.2009 року, ТОВ «Фокстрот-Кременчук» продало, а ПП «Апілак» придбало об'єкт незавершеного будівництва - басейн з переходом до дитячого навчального закладу №65 по вулиці Київський, 12 в м.Кременчуці.

Починаючи з 25.09.2009 року, ПП «Апілак» є власником об'єкту незавершеного будівництва.

Відповідно до пункту 1 договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва» від 25.05.2009 року, ТОВ «Фокстрот-Кременчук» не оформляло спірну земельну ділянку за собою, остання відноситься до земель комунальної власності.

Колегія суддів вважає, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельної ділянки у власність, користування чи оренду, тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації, подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, тому що виникає спір про право.

Вищевказані висновки касаційного суду узгоджуються з практикою Верховного Суду України, висловленою в постановах від 11 листопада 2014 року у справі № 21-493а14, від 03 червня 2014 року у справі 21-144а14, від 14 лютого 2012 року у справі 21-1041во10 та №21-1042во10, які в силу положень частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковими для врахування.

Враховуючи наведене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї із сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав на неї, може бути розглянутий за правилами, встановленими Кодексом адміністративного судочинства України, що є підставою для скасування судових рішень з огляду на неправильне застосування судами норм процесуального закону.

За таких умов колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що вирішення спору не належить до юрисдикції адміністративних судів, його розгляд повинен здійснюватися в порядку господарського судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Даний спір підлягає вирішенню господарським судом за правилами Господарського процесуального кодексу України, а тому ухвалені у справі рішення підлягають скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 157, статтями 220, 221, 223, частиною 1 статті 228, статтями 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Апілак" - задовольнити частково.

Постанову Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 04 грудня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року у справі №524/6831/14-а (2а/524/465/14) - скасувати.

Провадження у справі №524/6831/14-а (2а/524/465/14) за позовом Приватного підприємства "Апілак" до Кременчуцької міської ради Полтавської області, третя особа: Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №65 Кременчуцької міської ради Полтавської області (ДНЗ №65") про визнання рішення недійсним - закрити.

Роз'яснити позивачу право на звернення до суду в порядку господарського судочинства.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді