Справа № 805/1792/14
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2016 року м. Київ К/800/34982/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" до Відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у місті Донецьку Головного управління юстиції у місті Донецьку, третя особа - Приватне підприємство фірми "ПРАЕКС" про зобов'язання зняти арешт з нерухомого майна,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" звернулось до суду з позовною заявою до Відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у м.Донецьку за участю третьої особи - Приватного підприємства фірми «ПРАЕКС» про зобов'язання зняти арешт з нерухомого майна, що розташоване за адресою: м.Донецьк, Київський район, вул.Челюскінців, буд.231, який був накладений постановою №26416605 від 17.09.2013р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Публічне акціонерне товариство "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" зазначало про незаконність дій державного виконавця й винесеної ним оскаржуваної постанови про накладення арешту з огляду на те, що належне третій особі нерухоме майно, що розташоване за адресою: м.Донецьк, Київський район, вул.Челюскінців, буд.231 є предметом іпотеки відповідно до укладених ним з позивачем договорів.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 28.03.2014р., залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 04.06.2014р., в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення по суті заявлених позовних вимог, суди виходили з того, що, виносячи оскаржувану постанову, державний виконавець діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив рішення судів скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 23.08.2007р. між Відкритим акціонерним товариством «АКБ «Капітал», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АКБ «Капітал», та Приватним підприємством фірмою «ПРАЕКС» був укладений кредитний договір №68/2007, а 20.09.2007р. - договір іпотеки №68/2007-і (зі змінами та доповненнями), за умовами якого предмет іпотеки складають майнові права на нежитлові приміщення загальною площею 888,3 кв.м, які розташовані за адресою: м.Донецьк, вул.Челюскінців, б.231, що стануть власністю ПП фірми «ПРАЕКС» після завершення будівництва на підставі Дозволів на виконання будівельних робіт П№05/209 від 02.10.2006р., № 05/209 від 01.08.2005р., виданих Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м.Донецька.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 05.02.2011р., виданого Головним управлінням благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської ради, будівля центру автомийки та косметичного обслуговування автомобілів загальною площею 1668,9 кв.м, належить на праві приватної власності ПП фірмі «ПРАЕКС».

13.05.2011р. головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Київського РУЮ м.Донецька винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу №2/81 Господарського суду Донецької області про стягнення з ПП фірми «ПРАЕКС» на користь ТОВ «Будівельна компанія «Строітель» 187 462,14 грн., якою також накладено арешт на все майно ПП фірми «ПРАЕКС» й заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику, в межах суми боргу.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду 08.07.2013р. у справі №805/7875/13-а зобов'язано ВДВС Калінінського РУЮ у м.Донецьку та ВДВС Київського РУЮ у м.Донецьку зняти арешт з нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень, загальною площею 888,3 кв.м, що розташовані на земельній ділянці кадастровий номер :00:042:0079 за адресою: м.Донецьк, Київський район, вул.Челюскінців, б.231, а також здійснити всі необхідні дії щодо виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про накладення арешту на вказане нерухоме майно.

На підставі зазначеної постанови Донецького окружного адміністративного суду старшим державним виконавцем відділу ДВС Київського РУЮ у м.Донецьку винесено постанову, відповідно до якої звільнено з-під арешту наступне майно, зареєстроване за реєстраційним номером обтяжень 11218996 та 9987349: нежитлові приміщення загальною площею 888,3 кв.м, що розташовані на земельній ділянці кадастровий номер №:00:04260079 за адресою: м.Донецьк, Київський район, вул.Челюскінців, б.231, що належать ПП фірмі «ПРАЕКС».

Також 17.09.2013р. державним виконавцем винесено постанову, якою накладено арешт на все майно боржника, окрім нежитлового приміщення загальною площею 888,3 кв.м, за адресою: м.Донецьк, вул.Челюскінців, б.231, що належить боржнику - ПП фірмі «ПРАЕКС».

Не погодившись з діями державного виконавця щодо накладення арешту та винесеною ним постановою від 17.09.2013р., Публічне акціонерне товариство "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" звернулось до суду з позовом у даній справі.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За змістом частини 2 вказаної статті до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Так, пунктом 1 частини 1 статті 3 КАС України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

При цьому, згідно з ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Водночас, й в ч.4 ст.82 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Перелік учасників виконавчого провадження та осіб, які залучаються до проведення виконавчих дій, визначений статтею 7 Закону України "Про виконавче провадження".

За приписами цієї статті учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання.

Особами ж, які залучаються до проведення виконавчих дій, є поняті, працівники органів внутрішніх справ, представники органів опіки й піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Як роз'яснено в п.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" від 13.12.2010р. №3, юрисдикцію судів щодо вирішення справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення в межах конкретного виконавчого провадження, яке об'єднано (приєднано) у зведене виконавче провадження, або зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконавчі провадження по виконанню рішень судів однієї юрисдикції, необхідно визначати з урахуванням положень ч.4 ст.82 Закону України "Про виконавче провадження".

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача у виконавчому провадженні; крім того, законом може бути встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Як вже вказувалось в цій ухвалі, Публічне акціонерне товариство "Акціонерно-комерційний банк "Капітал", не являючись ані учасником виконавчого провадження, ані особою, що залучена до проведення виконавчих дій у цьому провадженні, фактично зазначало про свою незгоду зі спірною постановою відносно майна, щодо якого воно виступає іпотекодержателем, посилаючись як на підставу звернення до суду на приписи ст.54 Закону України "Про виконавче провадження".

При цьому, як виконавчі дії, так і оскаржувана постанова вчинялись та виносилась державним виконавцем в межах виконавчого провадження по примусовому виконанню наказу господарського суду.

Водночас, частиною 4 статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено право заставодержателя звернутись до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій, розглянувши справу, не звернули увагу на те, що даний спір не пов'язаний з оскарженням учасником виконавчого провадження або особою, яка залучена до проведення виконавчих дій, рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, до того ж, в процесі здійснюваного ним виконавчого провадження по виконанню рішення господарського суду, а отже не врахували юридичної природи спору, що виник між сторонами (спір про право), який належить розглядати в порядку господарського, а не адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

За правилами ч.1 ст.228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно ж до п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 157, 210, 220, 222, 223, 228, 230, 231 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерно-комерційний банк "Капітал" задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2014 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Тракало В.В.

Суддя С.С. Пасічник