Справа № 802/4416/14-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2016-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 січня 2016 р. Справа № 802/4416/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання: Медвідь І.О.,

представника позивача: Арустамян А.Е.,

представників відповідача: Кіся Д.В., Островського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ножарови-Вінниця" до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Мет-Інвест" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Ножарови-Вінниця» (надалі-позивач) з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області (надалі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 22.12.2014 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Вінницькою ОДПІ проведено позапланову документальну виїзну перевірку ТОВ «Ножарови-Вінниця» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Мет-Інвест» за період з 01.01.2013 по 30.06.2014 року, за результатами якої складено акт № 203/2202/36604016 від 11.12.2014 року. На підставі зазначеного акту, 22 грудня 2014 року відповідачем було прийнято повідомлення-рішення № про нарахування 665882,00 грн. податку на додану вартість та 166471,00 грн. штрафних фінансових санкцій.

Позивач, не погоджуючись із зазначеним податковим повідомленням - рішенням, оскаржив його до суду, просив визнати його протиправним та скасувати.

20.01.2015 року, до початку розгляду справи по суті, на адресу суду надійшла заява позивача про зміну предмету позову. Свою заяву позивач аргументував тим, що за результатами перевірки, висновки якої стали підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, було прийнято ще одне податкове повідомлення-рішення № від 22.12.2014 року про донарахування податку на прибуток у сумі 306304,00 грн. та 76576,00 грн. штрафних фінансових санкцій. Зазначене рішення позивач також вважає протиправним і просить скасувати.

Суд, своєю протокольною ухвалою від 27.02.2015 року задовольнив зазначене клопотання позивача.

Також, представник відповідача заявила клопотання про залучення у участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ТОВ «Мет-Інвест».

Суд, своєю ухвалою від 11.02.2015 року клопотання представника відповідача задовольнив. ( т.2, а.с. 96-97).

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити адміністративний позов з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні, заперечив проти заявлених позовних вимог (т.2, а.с.87).

Так, на думку податкового органу, позивач занизив свої податкові зобов'язання з податку на додану вартість та з податку на прибуток, чим порушив п.198.1, п.198.6 ст. 198 та п.138.2, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України. Вказані висновки ревізор зробив на підставі досліджень первинних бухгалтерських документів, а саме товарно-транспортних накладних, якими зокрема були оформлені господарські операції між підприємством позивача та ТОВ «Мет-Інвест».

Ще однією підставою вважати вищезазначені господарські операції такими, що не мають реального змісту, слугувала постанова СУФР ГУ Міндоходів у Житомирській області від 11.09.2014 року, згідно якої слідчим управління здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні, в т.ч. і по ТОВ «Мет-Інвест» за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.205 , ч.3 ст.212 КК України.

В свою чергу, представник позивача, спростовуючи доводи відповідача, звернула увагу суду на те, що єдиною підставою тверджень про те, що господарські операції не підтверджені належним чином оформленими документами, а саме ТТН, не відповідають дійсності. Так, безпосередньо у акті перевірки міститься перелік усіх товарно-транспортних накладних, з опису яких вбачається, що місце завантаження та розвантаження товару у них зазначені. Щодо неможливості ідентифікації вантажу та відповідальної особи вантажовідправника та вантажоодержувача, то перевезення здійснювалось автомобілем позивача, який перебуває у нього на умовах оренди. ТТН містять особисті підписи відповідальних осіб. Крім того, найменування вантажу (підшипники в асортименті) розшифровується у видаткових і податкових накладних, які слугували підставою для внесення даних у регістри бухгалтерського обліку. Інших порушень правил ведення бухгалтерського обліку під час перевірки виявлено не було.

Щодо використання відповідачем матеріалів кримінального провадження, то представник позивача зокрема зазначила, що до компетенції відповідача не відноситься оцінка доказів, зібраних у кримінальній справі, якщо вони не оцінені уповноваженим органом, у даному випадку вироком суду у кримінальній справі. Крім того, правові позиції Верховного Суду України та ЄСПЛ визначають, що платник податку не може нести відповідальність за не виконання або неналежне виконання свої обов'язків контрагентом.

У судовому засіданні 10.03.2015 року представник відповідача заявила клопотання про виклик у судове засідання у якості свідка ОСОБА_5, який являвся директором ТОВ «Мет-Інвест» та ОСОБА_6, який являвся засновником ТОВ «Мет-Інвест» на час існування спірних правовідносин. Суд задовольнив таке клопотання представника відповідача. Крім того, в подальшому, представники сторін заявили суду клопотання, у яких просили поставити свідками певний перелік питань. Проте, зазначені свідки , які проживають у м. Києві, у судове засідання не одноразово не з'являлись. Таким чином, враховуючи, те, що місце реєстрації вказаних осіб знаходиться за межами територіальної підсудності Вінницького окружного адміністративного суду, а їх пояснення будуть стосуватися предмету розгляду, суд своєю ухвалою від 12.05.2015 року надав доручення окружному адміністративному суду м. Києва провести процесуальні дії щодо відібрання показів у якості свідків у ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (т.3, а.с.87).

10.07.202015 року та 10.09.2015 року на адресу Вінницького окружного адміністративного суду надійшли ухвали окружного адміністративного суду м. Києва від 07.07.2015 року та 13.08.2015 року відповідно, з яких вбачалось, що виконати судове доручення не виявляється за можливе, у зв'язку із неодноразовою неявкою осіб, зокрема по причині не вручення їм судових повісток. ( т.3, а.с.-100-111).

Також, у судовому засіданні 06.05.2015 року у якості свідка був допитаний ОСОБА_7, який власним автомобілем здійснював перевезення товару для підприємства позивача. Свідок зокрема пояснив суду, що він має у своїй власності транспортний засіб, а саме автомобіль «Опель-Комбо», 2001 року випуску, фургон малотонажний типу В, реєстраційний номер НОМЕР_1. Зазначений автомобіль він передав в оренду позивачу, про що був укладений договір оренди від 22.01.2013 року. Щодо обставин справи, то свідок ОСОБА_7 повідомив, що він працював на ТОВ «Ножарови-Вінниця» водієм та завскладом та дійсно періодично їздив із директором у м. Київ за підшипниками. Але, так як він погано орієнтувався у великому місті, то безпосередньо по м. Києву їздив сам директор ОСОБА_8 Свідок також повідомив, що товар вони забирали у кількох місцях, а так як він не знає міста, то і не може назвати адреси. Також він сказав, що безпосередньо ОСОБА_5 і ОСОБА_6 не знає і що всі питання поставок вирішував сам директор ОСОБА_8. Також сказав, що приймав товар на підставі накладних.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, покази свідка, дійшов висновків про задоволення позову з огляду про наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі направлень від 26.11.2014р. за № 65/22, виданих Вінницькою ОДПІ згідно із п. 75.1 ст. 75, п.78.1.11 ст.78, п.82.2 ст.82 ПК України та на виконання наказу Вінницької ОДПІ від 26.11.2014 за №112, відповідачем було проведено позапланову виїзну документальну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Мет-Інвест» за період з 01.01.2013 по 30.06.2014 року, за результатами якої складено акт № 203/2202/36604016 від 11.12.2014 року.

Під час перевірки повноти визначення витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, встановлено їх завищення під час проведення фінансово-господарських операції з ТОВ «Мет-Інвест». Так, думку податкового органу, позивачем віднесено до складу витрат операційної діяльності, в т.ч. собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів, вартість ТМЦ без підтвердження реальності здійснення господарських операцій, а саме без належного оформлення первинних бухгалтерських документів. Зокрема, відповідач у своєму акті зазначив, що товарно-транспортні накладні, які були надані до перевірки, складені із порушенням п.1ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні». Зазначені ТТН не відповідали вимогам закону, так як були оформлені тільки зведені ТТН, по яких не можливо ідентифікувати найменування вантажу, відповідальної особи вантажовідправника та вантажоодержувача, а також місце навантаження.

Суд критично ставиться до таких посилань відповідача, з огляду на наступне.

Так, висновок податкового органу обґрунтований відсутністю належним чином оформлених товарно-транспортних накладних. Разом з тим, до матеріалів справи надані копії усіх тих ТТН, які були предметом перевірки та перелік яких міститься у акті перевірки. У даних ТТН заповнені всіх необхідні реквізити, в т. ч. вантажовідправник, вантажоодержувач, пункт призначення та відповідальні особи.

Крім того, суд зазначає, наявність товарно-транспортних накладних передбачено наказом Міністерства транспорту України "Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля" та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні і регулюють питання перевезення, а не питання податкового обліку та звітності.

Так, товарно-транспортна накладна є підставою для списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника і оприбуткування їх у вантажоодержувача при перевезенні вантажів у межах України та не є єдиним та безумовним документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей. Таким чином, навіть відсутність такої накладної у позивача само по собі не може слугувати підставою для визнання господарських операцій недійсними.

Щодо посилань відповідача на неможливості ідентифікації вантажу та відповідальної особи вантажовідправника та вантажоодержувача, то суд встановив наступне. Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із акту перевірки, то перевезення здійснювалось автомобілем позивача, який перебуває у нього на умовах оренди. ТТН містять особисті підписи відповідальних осіб. Дані обставини також знайшли своє підтвердження у показах свідка ОСОБА_7

Крім того, найменування вантажу (підшипники в асортименті) розшифровується у видаткових і податкових накладних, які слугували підставою для внесення даних у регістри бухгалтерського обліку. Інших порушень правил ведення бухгалтерського обліку під час перевірки виявлено не було.

Таким чином, посилання податкового органу про відсутність у позивача первинних бухгалтерських документів, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Щодо використання відповідачем матеріалів кримінального провадження, то суд також критично ставиться до таких посилань відповідача з огляду на наступне.

Як зазначено у акті перевірки, СУФР ГУ Міндоходів у Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, в т.ч. і по ТОВ «Мет-Інвест», за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28,ч..1ст.205,ч.3 ст.212 КК України. Так, у протоколі допиту від 20.09.2014 року гр. ОСОБА_6, який у період з 22.11.2012 по 30.10.2013 являвся засновником ТОВ «Мет-Інвест», засвідчив, що реєстрації документів ТОВ «Мет-Інвест» він не підписував і що директор підприємства ОСОБА_5 являється директором підприємства лише формально. Також було встановлено, що ТОВ «Мет-Інвест» фактично не знаходиться за місцем реєстрації, основні фонди і виробничі активи - відсутні, а тому діяльність ТОВ «Мет-Інвест» носить протиправний характер, що полягає у прикритті дій невстановлених осіб, направлених на ухилення від сплати податків. В подальшому, податковий орган робить висновок що фінансові-господарські операції між ТОВ "Мет-Інвест" та позивачем не мають реального товарного характеру.

Як зазначено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 02.10.2013 року у справі К/9991/75571/12 «відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу України, оцінка доказів, зібраних в межах кримінальної справи відноситься до компетенції слідчого та суду. При цьому, до компетенції відповідача не відноситься оцінка доказів, зібраних в межах кримінальної справи у разі відсутності їх оцінки уповноваженим органом. Таким чином, судами попередніх інстанцій вірно зазначено, що у розумінні вимог ПК України матеріали кримінальної справи, у тому числі експертизи проведені в межах кримінальної справи, не можуть використовуватись в якості підстав для висновків під час проведення перевірок без їх оцінки уповноваженими органами».

Таким чином, суд погоджується із позицією представника позивача, що протокол допиту колишнього засновника ТОВ «Мет-Інвест» ОСОБА_6 не може вважатися допустимим доказом нереальності господарських операцій, так як на час існування спірних правовідносин та розгляду справи в суді, вирок, яким були підтверджені неправомірні дії посадових осіб ТОВ «Мет-Інвест» відсутній.

Щодо протоколу допиту ОСОБА_5, що був долучений як доказ у справі. Суд не бере його до уваги, так як цей протокол був складений 26.02.2015 року, тобто через певний час після існування спірних правовідносин і не міг бути використаний під час перевірки (т.2,а.с.110)

Так, констатація фактів порушень законодавства, що ґрунтується лише на сумнівах та припущеннях, є неприпустимою при складанні офіційного документу органу державної податкової служби (акту перевірки).

Зазначене є порушенням п. 6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 21.12.2010 року № 984, згідно якого факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

В контексті даної спірної ситуації, акт не містить будь-якого документального підтвердження стосовно не виконання фінансово-господарських взаємовідносин позивача по взаєморозрахунках з контрагентом, а викладені в ньому висновки не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

Крім цього, з врахуванням правової позиції Верховного Суду України, ВАСУ зазначає, що одним із етапів встановлення судом обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість, є встановлення факту-здійснення господарської операції шляхом дослідження усіх первинних документів, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договорів, актів виконаних робіт, документів про перевезення, зберігання товарів тощо. Крім того, дослідженню підлягає реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах.

З врахуванням викладеного, слід зазначити, що документами, які підтверджують факт поставки позивачу товарів та реальність здійснення операцій, є договори купівлі-продажу товару, податкові накладні, видаткові накладні, а також реєстр «Рух по складу».

Отже, господарські операції, фактично здійснювані позивачем, підтверджуються оформленими належним чином документами.

Дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

Враховуючи викладене суд прийшов до висновку, що висновки акту перевірки є не обґрунтованими, суперечать законодавству з питань оподаткування та фактичним обставинам справи, а тому податкові повідомлення-рішення прийняті на його основі є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Мотивація та докази, на які посилається відповідач заперечуючи проти позову, не дають суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували доводи позивача, а встановлені у справі обставини не підтверджують позиції відповідача покладеної в основу оскаржуваних рішень.

За наведених обставин позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Вінницькій області форми "Р" № від 22.12.2014 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Вінницькій області форми "Р" № від 22.12.2014 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ножарови-Вінниця" (вул. Стеценка, 75а, м. Вінниця, ) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 (двадцять) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (вул. 30-річчя Перемоги, 21, м. Вінниця, Вінницька область, ).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович