Справа № К/9991/28835/11-С
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" січня 2016 р. м. Київ К/9991/28835/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, третя особа - Чутівський районний суд Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2011 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, третя особа - Чутівський районний суд Полтавської області, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації у Полтавській області щодо невиконання вимог статті 44 Закону України «Про статус суддів», постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року при нарахуванні позивачу заробітної плати та щомісячного грошового утримання судді, обчислення посадового окладу судді та щомісячної надбавки за вислугу років; зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплатити йому, починаючи з 03 грудня 2007 року, заробітну плату згідно частини 1 статті 44 Закону України «Про статус суддів» з посадового окладу згідно додатку 6 до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» у розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат, встановлених законодавством на момент нарахування, без обмежень, встановлених пунктом 4-1 вказаної постанови; провести перерахунок та виплатити, починаючи з 22 травня 2008 року, щомісячну надбавку за вислугу років у розмірі, встановленому частиною 4 статті 44 Закону України «Про статус суддів», виходячи із загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у спірний період заробітна плата виплачувалась йому, виходячи з посадового окладу в розмірі 332 грн., встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року №1243 і пунктом 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865, хоча вказані нормативно-правові акти на той час були визнані судом незаконними і скасовані. Вважає, що з 03 грудня 2007 року посадовий оклад судді має обчислюватись з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет на відповідний рік, а не з розміру 332 грн. Крім того, у період з 22 травня 2008 року надбавка за вислугу років мала йому виплачуватися виходячи із загальної суми щомісячного заробітку, а не із посадового окладу.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2010 року адміністративний позов задоволено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2011 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції вказаним вимогам частково не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 Указом Президента України № 484/2001 від 04 липня 2001 року призначений на посаду судді Чутівського районного суду Полтавської області.

Постановою Верховної Ради України № 405-V від 30 листопада 2006 року ОСОБА_4 був обраний на посаду судді Чутівського районного суду Полтавської області безстроково.

Рішенням Ради суддів України № 25 від 29 лютого 2008 року позивач був призначений на посаду заступника голови Чутівського районного суду Полтавської області.

Заробітна плата позивача у період з 03 грудня 2007 року по 28 лютого 2008 року нараховувалась та виплачувалась, виходячи із розміру посадового окладу 2490,00 грн. (332,00 грн. х 7,5), а з 29 лютого 2008 року по час звернення до суду - виходячи із розміру посадового окладу 2656,00 грн. (332 х 8) у відповідності з положеннями пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Вважаючи невірними розміри нарахованої та виплаченої заробітної плати з 03 грудня 2007 року та надбавки за вислугу років з 22 травня 2008 року, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2007 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2007 року, визнано протиправним та скасовано пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці суддів», у зв'язку з чим, з 03 грудня 2007 року розмір посадового окладу судді повинен був визначатися із розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет» на відповідний рік, а не з розміру 332 грн.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції вважав помилковим висновок суду першої інстанції, що відповідачем при нарахуванні з 03 грудня 2007 року та виплати заробітної плати порушено право позивача на отримання заробітної плати у розмірі, встановленому чинним законодавство.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції.

У статті 6 Конституції України міститься правова норма, згідно з якою державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Статус суддів, відповідно до пункту 14 частини 1 статті 92 Конституції України, визначається виключно законами України.

Незалежність та недоторканність суддів на час виникнення спірних правовідносин гарантувалась нормами Закону України «Про статус суддів».

Згідно зі статтею 44 вказаного Закону заробітна плата судді, як складова його матеріального і соціально-побутового забезпечення, є елементом статусу судді. Вона складалась з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. У свою чергу посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

У такий спосіб законодавець диференційовано вирішив питання про оплату праці суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів, які виконують ще й обов'язки на адміністративних посадах, з тим, щоб досягти справедливого співвідношення в оплаті праці в залежності від обсягу виконуваної роботи.

Іншого законодавчого акту з питань оплати праці суддів немає.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про оплату праці» умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з державного бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаного Закону 30 червня 2005 року та 03 вересня 2005 року Кабінет Міністрів України прийняв постанови № 514 «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України», згідно з абзацом 2 пункту 1 якої посадовий оклад Голови Верховного Суду України з 01 червня 2005 року становив 15 розмірів мінімальної заробітної плати, та № 865 «Про оплату праці суддів», якою затверджена Схема посадових окладів голови та заступника голови судової палати, голови Військової судової колегії, секретаря Пленуму та суддів Верховного Суду України, керівників та суддів вищих спеціалізованих судів, апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6, які розраховано, виходячи з кратності до мінімальної заробітної плати. Постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 повинна була набрати чинності з 01 січня 2006 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» було зафіксовано розрахункову величину для обчислення посадових окладів працівників певних установ, що фінансуються з бюджету, у тому числі й суддів, у розмірі встановленої мінімальної заробітної плати - 332 грн.

Іншою постановою від 31 грудня 2005 року № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865» внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865, зокрема, постанову доповнено пунктом 4-1, згідно з яким також встановлено, що розміри посадових окладів, передбачені постановою від 03 вересня 2005 року № 865, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. і у подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться. Такі зміни були внесені до постанови від 03 вересня 2005 року № 865 до набрання нею чинності.

При обчисленні посадового окладу в якості сталої (розрахункової) величини Кабінет Міністрів України використав встановлений з 01 вересня 2005 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» розмір мінімальної заробітної плати 332 грн., що виключало можливість її збільшення у випадку підвищення розміру мінімальної заробітної плати.

Враховуючи, що встановлення сталої (розрахункової) величини для обчислення розмірів посадових окладів суддів та внесення відповідних доповнень до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 відбулося до моменту набрання нею чинності, ця постанова у редакції до внесення доповнень згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року № 1310 не була введена в дію, зазначені нормативні акти не суперечать вимогам Закону України «Про статус суддів».

Крім того, постановою Вищого адміністративного суду України від 13 квітня 2011 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 травня 2008 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року скасовано, у задоволенні позову про визнання незаконними та скасування зазначених постанов Кабінету Міністрів України відмовлено. При цьому касаційним судом зазначено, що оскаржувані постанови не звужують існуючі гарантії незалежності суддів. Постанови Кабінету Міністрів України, що є предметом оскарження, не суперечать Закону України «Про статус суддів», прийняті в межах повноважень Кабінету Міністрів України.

Отже, судом касаційної інстанції у справі щодо оскарження нормативно-правового акту органу виконавчої влади висловлено правову позицію щодо законності пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Скасовуючи постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в частині перерахунку з 03 грудня 2007 року заробітної плати позивача, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет на відповідний рік, задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

За змістом наведеної статті рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

Разом з цим, ухвалюючи рішення, судам необхідно дотримуватися вимог статей 163, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими постанова та ухвала складаються, зокрема, з мотивувальної частини із зазначенням встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при прийнятті постанови, чи ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Це означає, що судове рішення має міститись пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або недоведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, позивач також заявляв вимоги про перерахунок щомісячної надбавки за вислугу років.

Однак, в порушення вищезазначених вимог процесуального законодавства, відмовляючи у резолютивній частині судового рішення у задоволенні позовних вимог про зобов'язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області відповідно до вимог статті 44 Закону України «Про статус суддів» провести нарахування надбавки за вислугу років, починаючи з 22 травня 2008 року від загальних сум щомісячного заробітку із урахуванням доплати за кваліфікаційний клас за виключенням отриманих сум, суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки спірним правовідносинам із посиланням на норми матеріального права, якими вони регулюються, не навів вмотивованого висновку по суті заявлених позовних вимог із зазначенням мотивів, з яких він виходив, та положення закону, яким він керувався при прийнятті постанови.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судом апеляційної інстанції допущено порушення норм процесуального права, зокрема статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог про перерахунок щомісячної надбавки за вислугу років підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового судового розгляду справи суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2011 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов'язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області провести перерахунок та виплатити, починаючи з 22 травня 2008 року, щомісячну надбавку за вислугу років у розмірі, встановленому частиною 4 статті 44 Закону України «Про статус суддів», виходячи із загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В решті постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.І. Мойсюк

В.В. Тракало