Справа № 2а-6655/12/1470
Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2016-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" січня 2016 р. м. Київ К/800/50983/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів: головуючого - Веденяпіна О.А. (судді-доповідача), Зайцева М.П., Маринчак Н.Є., секретар судового засідання Корецький І.О.,
за участю:представників позивача Холодкова Д.Ю., Мерлянової С.М., представника відповідача-1 Дмитренка О.О.,
розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області
на постанову та ухвалуМиколаївського окружного адміністративного суду від 15 липня 2013 року Одеського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2014 року
у справі№2а-6655/12/1470
за позовомДержавного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 комунара»
доСпеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі Державної податкової служби, Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області
провизнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

Державне підприємство «Суднобудівний завод ім. 61 комунара» (далі - позивач, ДП «Суднобудівний завод ім. 61 комунара») звернулось позовом, в якому просило визнати протиправною бездіяльність СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Одесі ДПС щодо відмови списання податкового боргу - податку з доходів фізичних осіб в розмірі 5172654,60 грн. та зобов'язання ДПІ в Центральному районі м.Миколаєва ДПС прийняти рішення про списання податкового боргу - податку з доходів фізичних осіб в сумі 5172654,60 грн.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 липня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2014 року, визнано протиправними дії Спеціалізованої Державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі Державної податкової служби щодо відмови Державному підприємству «Суднобудівний завод ім.61 комунара» у списанні податкового боргу - податку з доходів фізичних осіб в розмірі 5172654,60 грн. Зобов'язано Державну податкову інспекцію у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби прийняти рішення про списання Державному підприємству «Суднобудівний завод ім.61 комунара» податкового боргу - податку з доходів фізичних осіб в сумі 5172654,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, Державна податкова інспекція у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області подала касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Одесі Державної податкової служби приєдналася до касаційної скарги Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області.

Окрім того, у судовому засіданні Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Одесі Державної податкової служби подала клопотання, в якому просила допустити її заміну на процесуального правонаступника - Спеціалізовану державну податкову інспекцію по роботі з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління ДФС.

В письмовому запереченні на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23 листопада 2012 року позивач листом №36/1113 звернувся до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі Державної податкової служби з проханням списати податковий борг згідно Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування підприємств оборонно-промислового комплексу» від 02жовтня 2012 року №5414-VI.

11 грудня 2012 року Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Одесі Державної податкової служби листом б/н повідомила позивача, що 28 листопада 2012 року нею прийнято рішення №1 про списання податкового боргу ДП «Суднобудівний завод ім.61 комунара» в загальній сумі 45884511,02 грн., з яких податок на доходи фізичних осіб складає 2668460,91 грн.

Водночас, відмовила у списанні суми податку на доходи фізичних осіб в розмірі 5172654,60 грн., не вважаючи її податковим боргом.

Суди першої та апеляційної інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, дійшли висновку, що відмова у списанні податкового боргу позивача по податку з доходів фізичних осіб у сумі 5172654,60 грн., нарахованого та несплаченого з квітня 2011 року по 01 липня 2012 року є податковим боргом та підлягає списанню.

Разом з тим, Вищий адміністративний суд України вважає зазначений висновок судів попередніх інстанцій таким, що зроблений без повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення спору, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд вживає передбачені законом заходи для витребування належних доказів із власної ініціативи.

Відповідно до приписів статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно з пунктом 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України одним із принципів адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі. Дотримання цього принципу вимагає від суду, який розглядає адміністративну справу, встановлення фактичних обставин справи, навіть якщо на них немає посилання сторін в їх доводах чи запереченнях, з витребуванням відповідних доказів в тому числі із власної ініціативи, що обумовлюється публічним характером спору в адміністративній справі.

Під час прийняття постанови суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (стаття 161 Кодексу адміністративного судочинства України).

Оскаржувані рішення судів вказаним вимогам не відповідають.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За змістом підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Податковий агент зобов'язаний сплатити суму податкового зобов'язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

З огляду на наведені приписи податкового законодавства, випливає беззаперечний висновок, що податкове зобов'язання платника податку з податку з доходів фізичних осіб, яке самостійно визначене останнім у податковій декларації (податковому розрахунку) та не сплачене у встановлений Податковим кодексом України строк, набуває статусу податкового боргу з моменту закінчення граничних строків сплати такого податкового зобов'язання.

Разом з тим, як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції не встановлено підстав та періоду виникнення суми заборгованості позивача зі сплати податку з доходів фізичних осіб, списання якої є предметом спору в даній справі, як наслідок не встановлено, чи є узгодженою ця сума заборгованості та чи набула вона станом на 01 липня 2012 року статусу податкового боргу в розумінні підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Суди обмежились лише висновком про те, що відповідачі не заперечували проти наявності суми 5172654,60 грн., у зв'язку з чим встановили розмір несплаченого узгодженого податкового зобов'язання та дійшли висновку про його статус, не витребувавши жодних належних та допустимих доказів, що підтверджують такі висновки та наявність у платника податкової заборгованості.

Окрім того, Законом України від 02 жовтня 2012 року №5414-VI «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування підприємств оборонно-промислового комплексу» (який набрав чинності 31 жовтня 2012 року) до підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України включено пункт 22, за змістом якого підлягає списанню податковий борг (у тому, числі встановлений судовими рішеннями та реструктуризований) станом на 1 липня 2012 року, не сплачений станом на дату набрання чинності цим Законом, платників податків - підприємств оборонно-промислового комплексу, які включені до складу Державного концерну «Укроборонпром» (далі - підприємства оборонно-промислового комплексу), перед бюджетом (у тому числі податковий борг, який виник у зв'язку з порушеннями податкового, валютного та митного законодавства), а також грошові зобов'язання, які виникнуть у зв'язку із застосуванням механізму списання відповідно до статті 2 Закону України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну «Укроборонпром» та забезпечення їх стабільного розвитку». Контролюючі органи в межах їх компетенції у порядку, передбаченому для списання безнадійного податкового боргу, здійснюють списання зазначених сум протягом десяти робочих днів з дня подання заяви платника податків.

Таким чином, списанню підлягає податковий борг підприємств оборонно-промислового комплексу, який виник станом на 1 липня 2012 року та є несплаченим станом на 31 жовтня 2012 року.

Поруч з цим, поза увагою судів також залишено те, що у разі підтвердження належними та допустимими доказами наявності податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб, що заявлений позивачем до списання в цьому позові і обліковується за ним, та виник станом на 1 липня 2012 року, слід дослідити обставини справи щодо фактичного погашення позивачем податкового боргу з цього податку у період з липня по жовтень 2012 року, оскільки не встановлення цих обставин унеможливлює списання вказаної суми в порядку, передбаченому податковим законом.

Викладене свідчить, що суди не вжили необхідних заходів для належної перевірки обставин, що є предметом доказування у даній справі.

Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, для чого в разі необхідності зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування цих обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися; дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та(або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судами попередніх інстанцій на підставі належних та допустимих доказів не було з'ясовано належним чином обставини справи, в той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

З огляду на реорганізацію Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі Державної податкової служби, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне її замінити правонаступником - Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління ДФС.

Керуючись статтями 55, 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в:

Допустити заміну Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі Державної податкової служби її правонаступником - Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління ДФС.

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 липня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2014 року скасувати та направити справу на новий розгляд до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді О.А. Веденяпін
М.П. Зайцев
Н.Є. Маринчак