Справа № 815/5991/15
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/5991/15

Категорія: 3.1.3 Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г. П.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Крусяна А.В.,

за участю секретаря судового засідання - Богданової С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ізмаїльського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, третя особа Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

07 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Ізмаїльського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, третя особа Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, в якому просив скасувати постанову (рішення) Ізмаїльського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 09.07.2015 р. про заборону в'їзду до України строком на три роки для громадянина Республіки Молдова ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.; зобов'язати Ізмаїльський прикордонний загін Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України скасувати в паспортному документі ОСОБА_2 відмітку "Заборонено в'їзд в Україну терміном на три роки" шляхом проставлення на ньому штемпеля " Анульовано"; зобов'язати Ізмаїльський прикордонний загін Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України письмово повідомити Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про вилучення зазначеної інформації з баз даних.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що рішення про заборону в'їзду в Україну є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки в оскаржуваному рішенні взагалі відсутнє будь-яке обґрунтування застосування до позивача заборони в'їзду в Україну та не враховано важливих обставин, які свідчать про те, що така заборона для нього є надто суворим видом відповідальності, оскільки позивач має посвідку на постійне місце проживання в Україні, має у власності будинок в м.Болград в якому зареєстрований та проживає разом зі своєю дружиною та двома неповнолітніми дітьми.

Відповідач заперечував проти позову зазначаючи, що законодавством чітко встановлені підстави для заборони в'їзду в Україну. Зокрема, у разі порушення іноземцем правил перетину державного кордону України або невиконання законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні, органом охорони державного кордону приймається рішення про заборону в'їзду вказаній особі в Україну.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2015 року в задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначену постанову скасувати та прийняту нову, якою задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 28.06.2015р. в 11.45 год. на дільниці Ізмаїльського прикордонного загону під час здійснення прикордонного контролю в пункті пропуску "Табаки" громадянин Республіки Молдови ОСОБА_2 у складі групи осіб, не виконав законні вимоги п/н "ПО" прапорщика ОСОБА_4 щодо своєчасного проходження паспортного контролю, після чого наніс тілесні ушкодження п/н ОТЗ ст. прапорщику ОСОБА_5, своїми діями ОСОБА_2 чинив злісну непокору законним вимогам працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов'язків (а.с.10).

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.06.2015р. у справі № 500/3745/15-п ОСОБА_2 визнано винним в здійсненні правопорушення, передбаченого ст. 185-10 ч.2 КпАП України і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Вказана постанова не оскаржувалась в апеляційному порядку та набрала законної сили.

09.07.2015р. постановою начальника відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Ізмаїльського прикордонного загону, з посиланням на п.п. 1, 5 ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" винесено постанову, якою ОСОБА_2 заборонено в'їзд в Україну строком на три роки (а.с. 12).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення пов'язаного із невиконанням законних вимог посадових та службових осіб органу охорони громадського кордону та в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, відповідачем правомірно винесено постанову про заборону позивачу в'їзду на територію України.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є громадянином Республіки Молдови, а тому порядок в'їзду його на територію України регулюється Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» №3773-VI від 22.09.2011 року (далі Закон №3773-VI).

Законом №3773-VI визначено, що іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Частиною 3 ст. 3 Закону №3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Підстави для заборони в'їзду іноземців в Україну визначені ст.13 Закону №3773-VI. В'їзд в Україну іноземцю не дозволяється зокрема в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку (п.1 ч.1 ст.13) та якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні (п.5 ч.1 ст.13).

Аналогічні підстави для заборони в'їзду на територію України іноземцю викладені і у Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 946 від 05.12.2011 року (далі Інструкція № 946).

В розділі 2 Інструкції № 946 до підстав для прийняття органом охорони державного кордону рішення про заборону в'їзду в Україну іноземця віднесено, зокрема, порушення ним у пункті пропуску через державний кордон України правил перетинання державного кордону України або невиконання законних вимог посадових та службових осіб органу охорони державного кордону.

Частиною 3 ст.13 Закону №3773-VI визначено, що рішення про заборону в'їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону

Пунктом 2.3 розділу 2 інструкції № 946 встановлено, що рішення про заборону в'їзду в Україну іноземцю органом охорони державного кордону приймається відповідно до Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" на строк 3 роки.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, позивач не оскаржив постанову Ізмаїльського районного суду від 28.06.2015 року № 500/3745/15-п, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за здійснення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП, що виразилось у злісній непокорі законним вимогам працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов'язків. Під час розгляду вказаної справи позивач визнав свою вину та сплатив штраф накладений цією постановою. Зазначена постанова набрала законної сили 09.07.2015 року.

Частиною 4 ст.72 КАС України визначено, що постанова суду у справі про адміністративний проступок, який набрав законної сили, є обов'язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалена постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» необхідність заборони в'їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов'язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в'їзд.

Враховуючи доведеність вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке ст.13 Закону №3773-VI передбачена заборона в'їзду в Україну, судова колегія вважає, що відповідачем правомірно прийняте рішення про таку заборону.

Доводи апелянта стосовно того, що він має посвідку на постійне місце проживання в Україні, має будинок на території України, в якому зареєстрований та в якому проживає його дружина з двома малолітніми дітьми, не можуть слугувати підставою для скасування такої заборони, оскільки це не передбачено чинним законодавством.

Чинним законодавством також і не передбачено зменшення встановленого п. 2.3 розділу 2 Інструкції № 946 строку заборони в'їзду в Україну.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляції вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195,196,198,200,205,206,254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням апеляційної інстанції.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян