Справа № 808/7970/15
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

808/7970/15

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року 14:15

Справа № 808/7970/15

м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши в поряду письмового провадження адміністративну справу

за позовом Відділу освіти Бердянської районної державної адміністрації

до Бердянської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

16 грудня 2015 року відповідач у судове засідання не з’явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Також, 16 грудня 2015 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 статті 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до п. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглядати справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до положень статті 128 КАС України, з урахуванням клопотання представника позивача, неявки відповідача, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Враховуючи неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, керуючись ч. 1 ст. 41 КАС України, не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, розглянувши матеріали справи і з’ясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до довідки Управління Пенсійного фонду України в м.Бердянську та Бердянському районі Запорізької області від 12.02.2012 №51, позивача взято облік як платника єдиного соціального внеску за реєстраційним номером 08050059 (а.с.9).

Відповідно до поданих звітів, позивачем здійснено перерахування вказаних сум зобов’язань по єдиному соціальному внеску, про що свідчать надані до матеріалів справи платіжні доручення №1454 від 06.11.2013, №1456 від 06.11.2013, №1459 від 08.11.2013, №1460 від 08.11.2013, №164 від 11.11.2013, №163 від 11.11.2013, №1543 від 10.12.2013, №1544 від 10.12.2013, №1552 від 18.12.2013, №1549 від 18.12.2013, №1581 від 20.12.2013, №1584 від 20.12.2013, №191 від 06.12.2013, №192 від 06.12.2013, №198 від 23.12.2013, №197 від 23.12.2013, №166 від 23.12.2013, №167 від 23.12.2013, №219 від 20.12.2013, №220 від 20.12.2013, №170 від 20.12.2013, №171 від 20.12.2013, №126 від 23.12.2013, №127 від 23.12.2013, та банківські виписки від 19.11.2013, 26.11.2013, 28.11.2013, 12.12.2013, 18.12.2013, 27.12.2013, 11.01.2014, 23.01.2014, 29.01.2014, 21.01.2014, 30.01.2014, 26.02.2014, 28.02.2014, 11.03.2014, 05.03.2014, 20.03.2014, 27.03.2014, 02.04.2014, 11.04.2014, 17.04.2014, 29.04.2014, 08.04.2014, 13.05.2014.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Законом України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування” від 07.07.2010 №2464-VI, який набрав чинності з 01.01.2011 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі – Закон №2464-VI).

Так, Законом України №2464-VI визначені правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

За приписами пунктів 1 та 4 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов’язкового державного соціального страхування.

З 11.08.2013 набрали чинності положення частин п’ятої та сьомої статті 9 Закону №2464-VI, відповідно до яких сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування. Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Пунктом 1 частини десятої статті 9 Закону №2464-VI встановлено, що днем сплати єдиного внеску вважається у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

За змістом частини одинадцятої статті 9 Закону №2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно з ч. 10 ст. 25 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування” на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п.2 ч.11 ст.25 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування” орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Згідно з п.6.2 розділу VI “Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування”, затвердженої 09.09.2013 наказом Міністерства доходів і зборів №455, сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена платниками у строки, визначені відповідно до Закону підпунктом 6 пункту 4.3, абзацом другим підпункту 2, підпунктом 3 пункту 4.5 та підпунктом 2 пункту 4.6 розділу IV цієї Інструкції, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Отже, за несплату платником єдиного внеску у певний термін законодавець для такого платника передбачив негативні наслідки у вигляді штрафних санкцій.

При цьому, на думку суду, для підтвердження факту несплати суми єдиного соціального внеску необхідно встановити, що у строк, передбачений частиною восьмою статті 9 Закону №2464-VI, платник не вчинював дії, спрямовані на внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів.

Частиною першої статті 43 Бюджетного кодексу України №2456-VI від 08.07.2010 передбачено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно частини п’ятої статті 78 Бюджетного кодексу України податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи місцевого бюджету визнаються зарахованими до місцевого бюджету з дня зарахування відповідно на єдиний казначейський рахунок та рахунки, відкриті в установах банків державного сектору згідно з частиною другою цієї статті, і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Органи, що контролюють справляння надходжень бюджету, забезпечують своєчасне та в повному обсязі надходження до місцевих бюджетів податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів місцевих бюджетів відповідно до законодавства.

Крім того, пунктом 22.4 статті 22 Закону України “Про платіжні системи та переказ коштів в Україні” від 05.04.2011 №2346-ІІІ визначено, що при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

Стосовно розміру суми коштів сплачених позивачем на оплату єдиного соціального внеску за листопад 2013 року - квітень 2014 року у відповідача зауваження відсутні.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що здійснення помилки під час внесення єдиного соціального внеску до місцевого бюджету в строк, встановлений частиною восьмою статті 9 Закону №2464-VI, має кваліфікуватись як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника при сплаті єдиного внеску, не можуть бути підставою для застосування штрафів та нарахування пені, передбачених статтею 25 Закону №2464-VI. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення розрахункового рахунку у платіжному дорученні під час сплати суми єдиного внеску не є достатньою підставою для висновку про несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у визначений вказаною нормою Закону №2464-VI строк, а відтак і для застосування на підставі пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону №2464-VI штрафних санкцій та нарахування на підставі частини десятої статті 25 Закону №2464-VI пені.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм матеріального права висловлена і колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 16.06.2015 у справі №21-377а15.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов’язковим для всіх суб’єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Слід також зазначити, що відповідачем порядок обчислення та строки, за які Бердянською ОДПІ нараховувались штраф, пеня документально – не підтверджені; розрахунок нарахування штрафу, пені до суду не наданий.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У зв’язку із викладеним, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст. 2, 4, 7 – 12, 14, 86, 158 – 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Відділу освіти Бердянської районної державної адміністрації до Бердянської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

3. Судові витрати в сумі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень присудити на користь Відділу освіти Бердянської районної державної адміністрації за рахунок бюджетних асигнувань Бердянської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.П. Бойченко