Справа № 805/3302/15-а
Суддя: Крилова М.М.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 р. Справа № 805/3302/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Крилова М.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя Донецької області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 1288,80 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя Донецької області звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 1288,80 грн.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідач в порушення вимог п.6 ч.2 ст.17, ч.6 ст.20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» своєчасно не сплатив самостійно визначені страхові внески до Пенсійного фонду, у зв'язку з чим має заборгованість на загальну суму 1288,80 грн. Оскільки відповідач заборгованість зі страхових внесків не сплачує, позивач просив у відповідності до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» стягнути з відповідача на користь Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя Донецької області зазначену суму заборгованості.

Відповідач не погоджується з позовними вимогами. В матеріалах справи наявні письмові заперечення проти позову, відповідно до яких відповідач зазначає, що не отримував від Управління Пенсійного фонду в Приморському районі м. Маріуполя вимогу про сплату боргу від 10.05.2011 року №Ф-383, та, відповідно, не мав права її оскаржити. Також, відповідач вказує на те, що з 31.12.2014 року його виключено з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців у зв'язку з припиненням підприємницької діяльності. Крім того, відповідач зазначає, що за даними його картки особового рахунку, наданої позивачем разом із позовною заявою, недоїмка по внескам станом на 30.05.2011 року складає 441,20 грн. Водночас зазначає, що згідно довідки Жовтневої ОДПІ у м. Маріуполі від 10.09.2015 року №1985 Пенсійним фондом станом на 01.10.2013 року надана переплата у сумі 649,84 грн. Також, відповідач зазначає, що ч. 3 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якою передбачалось право органів ПФУ надсилати вимогу про сплату боргу до страхувальника, а також у випадках неузгодження та несплати недоїмки, звертатись до суду, виключено. Таким чином, вважає, що на момент формування вищезазначеної вимоги Пенсійним фондом застосована неіснуюча норма. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача та відповідач у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача через канцелярію суду надійшло клопотання щодо розгляду справи без його участі.

Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки, всі особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, не прибули у судове засідання і у суду відсутня потреба заслухати свідка чи експерта, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи встановлено наступне.

Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя Донецької області є суб'єктом владних повноважень - органом виконавчої влади, який в цих правовідносинах здійснює повноваження, покладені на нього п. 12 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384/2011.

У відповідності до п. 12 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у період до перетворення Пенсійного фонду України в неприбуткову самоврядну організацію він функціонує як центральний орган виконавчої влади на підставі норм цього Закону (крім норм, зазначених в абзаці шостому пункту 1 цього розділу) та Положення про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 384/2011.

Відповідач - ОСОБА_1 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця (ідентифікаційний номер НОМЕР_1; 87521, АДРЕСА_1) та відповідно до п. 2.1.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року №21-1, на момент виникнення спірних правовідносин був платником страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

31.12.2014 року державним реєстратором до Єдиного державного реєстру внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем.

Абзацом 5 п. 7 розділу VIII Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010р. передбачено, що стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

Таким чином, правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З введенням в дію Закону України «Про внесення змін до Законів України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 8 липня 2010 року № 2461-VI (який набрав чинності з дня опублікування - 17.07.2010р.) були внесені зміни до підпункт 4 пункту 8 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (Відомості Верховної Ради України, 2003р., №№ 49 - 51, ст. 376), а саме: фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом.

Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески.

Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що мінімальний страховий внесок - сума коштів, що визначається розрахунково як добуток розміру мінімальної заробітної плати і розміру єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, встановлених законом, на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід).

Згідно з ч. 4 ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду.

Частиною 6 статті 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески обчислюються територіальним органом Пенсійного фонду в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, за непрямим методом виходячи з оцінки валового доходу та витрат страхувальника, кількості осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, обсягу виробленої (реалізованої) продукції (послуг), суми сплачених ним податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законодавством, у разі:

ухилення страхувальника чи його посадових осіб від надання територіальному органу пенсійного фонду звітності чи інших документів про сплату страхових внесків;

неведення страхувальником бухгалтерського обліку чи відсутності в нього відповідних первинних документів;

якщо сума страхових внесків, нарахована страхувальником, не підтверджується документами.

Обчислення територіальними органами Пенсійного фонду сум страхових внесків за минулі періоди провадиться виходячи з розміру страхового внеску, що діяв на день нарахування виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

За даними наявного в матеріалах справи звіту фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованих внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за 2010 рік, за останнім обліковується заборгованість зі сплати страхових внесків за вказаний період у розмірі 1288,80 грн., яка виникла у зв'язку із несплатою відповідачем самостійно визначених сум страхових внесків (різниця між встановленим розміром страхових внесків та фактично сплаченою сумою страхових внесків).

Проте, суд зауважує на те, що за даними картки особового рахунку відповідача як на момент звернення позивача до суду, так і на день розгляду даної справи сума загального боргу ОСОБА_1 становить 441,20 грн.

Позивач в своїх письмових поясненнях, наданих до суду, посилається на те, що вказана сума боргу відповідача зменшилась внаслідок надходження сум відщеплень від єдиного податку, які, в свою чергу, автоматично зараховувались на особистий рахунок ФО-П ОСОБА_1 При цьому, як вказує позивач, за умови надання відповідачем звітності до УПФУ в Приморському районі частка переплати була б зарахована до попередніх періодів, але у зв'язку з тим, що підприємцем звітність за 2009 рік не надавалась, позивач не має можливості врахувати зазначену переплату в рахунок погашення боргу.

Проте, суд звертає увагу позивача на наступне.

За приписами п. 8.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року N 21-1, стягнення заборгованості із сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості, або застосування штрафних санкцій.

У відповідності до п. 8.2 цієї Інструкції органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках:

а) якщо дані документальних перевірок результатів діяльності страхувальника свідчать про донарахування сум страхових внесків;

б) якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків;

в) якщо страхувальник має на кінець звітного періоду борги зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені.

У випадку "а" вимога надсилається одночасно з актом документальної перевірки.

У випадку "б" вимога надсилається щомісяця протягом п'яти робочих днів, наступних за звітним базовим періодом. Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників на всю суму боргу.

З аналізу наведених норм вбачається, що підставами для формування вимоги Пенсійного фонду про стягнення боргу зі страхових внесків є дані особового рахунку платника.

За приписами п. 3.4 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та інших платежів, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010 року №21-2, у картках особових рахунків платників, передбачених пунктами 3.2 та 3.3 цього розділу, відображаються дані про платника, його ознака та інформація про стан розрахунків (суми нарахованого та сплаченого платежу, суми боргу або надміру сплачені) та інше.

У відповідності до п. 4.3 цього Порядку проведення операцій в картках особових рахунків платників здійснюється в хронологічному порядку.

Так, як вже зазначалось судом, на момент звернення позивача до суду за даними картки особового рахунку відповідача сума загального боргу ОСОБА_1 становить 441,20 грн. (станом на травень 2011 року).

Водночас, суд зазначає, що як на момент винесення позивачем вимоги від 10.05.2011 року за №Ф-383 про сплату боргу ФО-П ОСОБА_1 у розмірі 1288,80 грн., так і на момент звернення позивача до суду із даним позовом за даними особового рахунку відповідача заборгованість останнього зі сплати страхових внесків складає 441,20 грн.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача на протиправність прийняття позивачем вимоги від 10.05.2011 року за №Ф-383 про сплату боргу ФО-П ОСОБА_1 у розмірі 1288,80 грн., оскільки предметом розгляду даної справи є правомірність стягнення з ФО-П ОСОБА_1 на користь позивача існуючої суми заборгованості зі сплати страхових внесків, тоді як зазначена вимога позивачем не оскаржувалась.

Посилання позивача на відсутність в УПФУ в Приморському районі звітності відповідача, зокрема, за 2009 рік, яка б надала позивачу можливість врахувати існуючу переплату з єдиного податку в рахунок погашення боргу зі сплати страхових внесків, суд не приймає до уваги, оскільки фактично зазначені посилання стосуються здійснення дій позивачем у майбутньому.

Таким чином, суду приходить до висновку, що на теперішній час, враховуючи відсутність в органі пенсійного фонду звітності відповідача за попередні роки, у позивача відсутні підстави для стягнення з ФО-П ОСОБА_1 заборгованості зі сплати страхових внесків саме у розмірі 1288,80 грн.

Також, суд звертає увагу позивача, що захисту в судовому порядку підлягають порушені права, а не можливість їх порушення у подальшому.

Крім того, відповідач в своїх запереченнях посилається на те, що його підприємницьку діяльність припинено 31.12.2014 року, що підтверджується відповідним записом в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Згідно ч. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції, чинній на момент припинення підприємницької діяльності відповідача) для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням фізична особа - підприємець або уповноважена нею особа подає (надсилає) державному реєстратору реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням.

Відповідно до ч. 6 вказаної статті державний реєстратор за відсутності підстав для залишення реєстраційної картки на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням без розгляду зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження цього документа внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем та в той же день видати (надіслати поштовим відправленням з описом вкладення) їй повідомлення про внесення такого запису.

Проте, суд зазначає, що у відповідності до ч. 6 ст. 15 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на момент припинення підприємницької діяльності відповідача) зняття з обліку страхувальника здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, страхувальників - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок страхувальника та проведення остаточного розрахунку, а страхувальників, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", - за їх заявою після проведення передбачених законодавством перевірок страхувальника, звірення розрахунків з ним і проведення остаточного розрахунку.

Також, у відповідності до п. 7.5 Порядку взяття на облік та зняття з обліку в органах Пенсійного фонду України платників єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010 року № 21-6, після проведення остаточного розрахунку платником єдиного внеску орган Пенсійного фонду знімає його з обліку, справу платника закриває. Реєстраційний номер ліквідованого платника єдиного внеску надалі не використовується, його платежі враховуються в базі даних до кінця поточного року.

У відповідності до абз. 4 п. 5.1 вказаного Порядку, орган Пенсійного фонду закриває справу платника єдиного внеску після остаточного погашення ним недоїмки зі сплати єдиного внеску та інших платежів або передачі боргу за місцезнаходженням правонаступника. Реєстраційний номер знятого з обліку платника єдиного внеску надалі не використовується, його платежі враховуються органом Пенсійного фонду до кінця поточного року.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що в даному випадку у зв'язку з припиненням суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати.

За таких обставин, оскільки відповідач своєчасно не сплатив страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, то з нього підлягає стягненню на користь Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя Донецької області заборгованість зі страхових внесків у розмірі 441,20 грн., що підтверджена даними картки особового рахунку платника.

Відповідно до ст. 94 КАС України судовий збір з відповідача не стягується.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя Донецької області підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя Донецької області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 1288,80 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1; 87521, АДРЕСА_1) на користь Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя Донецької області заборгованість зі сплати страхових внесків у розмірі 441 (чотириста сорок одна) грн. 20 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У випадку подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Крилова М.М.