Справа № 823/442/15
Суддя: Зайцев М.П.
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" січня 2016 р. м. Київ К/800/30442/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Зайцева М.П.,

суддів: Загороднього А.Ф., Ланченко Л.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Черкаський комбінат хлібопродуктів" на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 31 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року у справі № 823/442/15 за позовом Приватного акціонерного товариства "Черкаський комбінат хлібопродуктів" до Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в:

Приватне акціонерне товариство "Черкаський комбінат хлібопродуктів" (далі - ПАТ " Черкаський комбінат хлібопродуктів ") звернулось в суд з позовом до Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області (далі - ДПІ), в якому просило скасувати податкове повідомлення № від 15 жовтня 2014 року.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 31 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить їх рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з 17 вересня 2014 року по 23 вересня 2014 року податковим органом проведено позапланову виїзну документальну перевірку ПАТ "Черкаській комбінат хлібопродуктів" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства при проведенні взаємовідносин з ТОВ "Промі-Лайт" за період з 01 квітня 2014 року по 30 квітня 2014 року.

За результатами перевірки складено акт від 01 жовтня 2014 року №368/23-01-22-06/00952568 (далі - акт), в якому встановлено порушення: пункту 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.1, 201.2 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість за квітень 2014 року в сумі 128 000, 00 грн.

На підставі акта перевірки державною податковою інспекцією у м. Черкасах винесено податкове повідомлення-рішення від 15 жовтня 2014 року №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 192 000,00 грн., в тому числі за основним платежем 128 000,00 грн., за штрафними санкціями 64000,00 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржено ПАТ "Черкаській комбінат хлібопродуктів" до ГУ Міндоходів у Черкаській області за рішенням якого, скарга позивача залишена без задоволення, а оскаржуване рішення податкового органу без змін .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів і обґрунтувань в підтвердження реальності господарських операцій, а виявлені неточності підтверджують висновки контролюючого органу.

Суд касаційної інстанції вважає такі висновки передчасними, виходить з наступних мотивів.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України, витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

До складу валових витрат платника податку належать витрати, які підтверджені первинними документами; пов'язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

За приписами пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до пункту 198.6. статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.2 цієї ж статті Кодексу при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахунку) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Пунктом 201.1 статті 200 ПК України, встановлені вимоги до податкової накладної, передбачено, що у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до пункту 201.6 статті 201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.10. статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, відповідно до статті 9 зазначеного Закону, є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт реального здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Суди встановили, що 01 квітня 2014 року між позивачем (Замовник) та ТОВ "Промі-Лайт" (Виконавець) укладено договір про надання інформаційних (консультаційних) послуг (далі - Договір), відповідно до якого Виконавець бере на себе зобов'язання надати інформаційно-консультаційні послуги в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором, а Замовник зобов'язується прийняти надані послуги та оплатити їх, в порядку та на умовах, визначених цим Договором (п. 1.1 Договору).

Згідно пункту 2.1 Договору Виконавець інформує Замовника з наступних питань: особливості технології переробки зерна; види помолов і огляд способів переробки зерна в борошно; властивості сировини і готової продукції; удосконалення технологічного процесу переробки зерна в борошно; розрахунок операцій переробки; розрахунок і підбір обладнання для зерноочисного відділення; розрахунок обладнання размольного відділення; аналіз застосування технології і можливості її вдосконалення; переробка зерна в борошно; вихід і сорти борошна; вплив тепла і вологи на структуру зерна; вплив вологості зерна на якість помелу; вплив якісних показників зерна на вихід борошна; класифікація помолов жита і пшениці; оцінка якості борошна; класифікація і асортимент борошна; показники якості борошна, дефекти; хлібопекарські властивості борошна; характеристика зерна пшениці, його технологічні властивості; очищення зерна та його поверхні, від домішок; воднотеплова обробка зерна; приймання зерна і зберігання зерна на млині; сорти житнього борошна; відмінності між разовим та повторним помелом зерна; використання технологічного устаткування для очищення зерна; машино-апаратна схема первинної обробки зерна; види зерноочисних машин; розрахунок складу компонентів помольної суміші, характеристика кожної партії зерна пшениці для її складання; формування помольної суміші як метод стабілізації технологічних властивостей зерна; загальні вимоги безпеки; вимоги безпеки перед роботою; вимоги безпеки під час роботи; інструкція з охорони праці при роботі на вдосконаленій оббивальні машині; вимоги безпеки в аварійній ситуації; вимоги безпеки по закінченню роботи; тощо.

Договором встановлено, що Виконавець надає послуги Замовнику в наступних формах: усній, шляхом надання консультацій співробітникам Замовника, загальних та спеціальних висновків і рекомендацій.

Інформація (консультування) обов'язково містить надання Замовнику рекомендацій щодо удосконалення та організації своєї діяльності в межах предмету консультування (п. 2.3 Договору).

Відповідно до пункту 3.1 Договору загальна вартість послуг Виконавця за цим Договором складається з вартості послуг, наданих Виконавцем за окремими актами здачі-приймання наданих послуг в кінці фактичного надання послуг.

На підтвердження отримання інформаційно-консультаційних послуг у квітні 2014 року за Договором позивач надав до суду: податкові накладні, акти приймання-передачі наданих послуг та звіти до вказаних актів приймання-передачі наданих послуг.

Однак, суди звернули увагу, що надані акти приймання-передачі наданих послуг не містять певної інформації щодо змісту та об'ємів наданих послуг.

Крім того, відповідно до акту ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 10 червня 2014 року №1601/26-55-22-07/38920669 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Промі-Лайт" (податковий номер 38920669) щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01 квітня 2014 року по 30 квітня 2014 року", ТОВ "Промі-Лайт" не знаходиться за податковою адресою, на підприємстві працює 1 особа, основні засоби відсутні.

За змістом статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає (частини четверта, п'ята зазначеної статті).

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку Колегії суддів касаційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій не обґрунтували та не надали повної оцінки наданим послугам. Не встановлено наявності спеціальної податкової правосуб'єктності, фактичного здійснення оподатковуваних операцій позивача з контрагентом, наявності у останнього умов для здійснення господарської діяльності, обладнання та виробничих потужностей, а також трудових ресурсів, кваліфікованих спеціалістів, які мають наукові, технічні або інші спеціальні знання у відповідній галузі господарювання, в т.ч. із можливим залученням третіх осіб, на момент укладення і вчинення спірних правочинів.

Не надана оцінка та спосіб використання отриманих послуг у власній господарській діяльності позивача.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що посилання контролюючого органу на висновки актів перевірок, складених відносно контрагентів позивача, не є безумовною підставою для висновків про нездійснення господарських операції за умови наявності інших документів, що підтверджують реальність постачання товарів чи надання послуг і не можуть вважатися беззастережним та безперечним доказом на підтвердження доводів податкової інспекції про фіктивність спірних господарських операцій.

Крім того, слід зазначити, що певні недоліки в заповненні первинних бухгалтерських документів, не роблять їх недійсними та не свідчать про їх неналежність і недопустимість як доказів, якщо вони містять усі необхідні відомості, які дають можливість встановити зміст господарської операції, вартісний вираз, учасників господарської операції тощо.

Зі змісту частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Отже, неповне з'ясування судами дійсних обставин справи та допущені порушення норм процесуального права є підставною для скасування ухвалених рішень та направлення справи на новий розгляд.

Відповідно до статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки неповноту встановлення обставин у справі допущено обома судовими інстанціями, то справа направляється до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, належним чином перевірити доводи сторін, дати оцінку як вже приєднаним до справи доказам, так і новим доказам, що будуть виявлені в судовому розгляді справи, з дотриманням вимог статті 86 КАС України та зробити юридично правильний висновок щодо прав і обов'язків сторін.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС України, -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Черкаський комбінат хлібопродуктів" задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 31 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року у справі № 823/442/15 - скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: М.П. Зайцев

А.Ф. Загородній

Л.В. Ланченко