Справа № 826/17401/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 січня 2016 року № 826/17401/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б. розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовомТовариство з обмеженою відповідальністю "АТ Механіка"
до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АТ Механіка" (надалі - Позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві (надалі - Відповідач) про визнання незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС м. Києва № від 07.08.2015 року, яким ТОВ «АТ Механіка» збільшено суми грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств, 11021000, в розмірі 826 269,00 грн., з яких 661015,00 грн. - за основним платежем та 165254,00 грн. - за штрафними санкціями; визнання незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС м. Києва № від 07.08.2015 року, яким ТОВ «АТ Механіка» зменшено розмір від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (р. 24 Декларації) у розмірі: 318085,00 грн.

В судовому засіданні представник Позивача позов підтримав у повному обсязі та наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, наведених у адміністративному позові.

Представник відповідача проти позову заперечував, при цьому посилаючись на те, що під час проведення перевірки встановлено безтоварні господарські взаємовідносини позивача з контрагентами, внаслідок чого у позивача відсутнє законне право на віднесення сум по спірним правовідносинам з податку на додану вартість. За таких обставин, податковий орган просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У відповідності до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Співробітниками Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Механіка" (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам із ПАТ «РТЗ» (код за ЄДРПОУ 235890), ТОВ «ДПЛ» (код за ), ТОВ «ЧКЗ» (код за ), ПП «МІКАТОР» (код за ), ТОВ «СПЕКТР ПРОФІ», (код за ) за період з 01.12.2014 по 31.12.2014 року. За результатами перевірки складено акт від 17.07.2015р. за № 3814/26-58-22-08-17/23721759 (надалі - Акт перевірки).

В Акті перевірки встановлені наступні порушень: пп. 14.1.181 ст. 14, п. 198.2, п. 198.1 п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України з від 02.12.2010 №2755-УІ, із змінами та доповненнями, що призвело до завищення значення суми залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (р.24) за грудень 2014 р. всього сумі 318 085 грн.; пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755- VI (зі змінами та доповненнями), Постанови КМУ від 25 лютого 2009 р. N 207(із змінами та доповненнями) Наказу Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року N 363, із змінами та доповненнями, що призвело до заниження податку на прибуток всього у сумі 661 015 грн., в т.ч. за 2014р. на суму 661015 грн.

На підставі Акту перевірки Податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення: від 07.08.2015р. № , яким збільшено податок на прибуток в сумі 826 269 грн., з них за основним платежем в розмірі 661 015,00 грн. та застосовані штрафні санкції з цього податку в сумі 165 254 грн.; від 07.08.2015р. № , яким зменшено розмір від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (р. 24 Декларації) у розмірі 318 085 грн.

Позивач не погоджується з податковими повідомленнями-рішеннями прийнятих податковим органом, вважає їх протиправним, а тому звернувся до суду і з даним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між Позивачем (Замовник), з однієї сторони, та ПАТ "ДПЛ" (Виконавець), з іншої сторони, укладено Договорів на виготовлення та поставку продукції №28 від 30.09.2014 року (надалі - Договір №28).

В п. 1.1 - п. 1.3 Договору №28, зазначено наступне: ««Заказник» обязуется принять и оплатить, а «Исполнитель» изготовить и отгрузить продукцию наименование, характеристики, количество, сроки и порядок отгрузки которой оформляются в Спецификациях и других Приложениях (чертежах, графиках и др.), являющихся неотъемлемой частью данного Договора. Изготовление технологической оснастки и технологическую проработку, связанную с подготовкой производства производит «Исполнитель». «Исполнитель» обязуется изготовить для «Заказчика» Продукцию в соответствии с чертежами, предоставленными «Заказчиком», которые являются неотъемлемой частью данного Договора.».

Між сторонами укладено Додаткові угоди: №1 від 04.11.2014 р. та №2 від 21.11.2014 р.

В підтвердження виконання умов договору Позивачем надано суду наступні документи: Специфікація №1 від 30.09.2014 р. на поставку товару «Анкер закладной АЗ -1-6», в кількості 45 000 шт., загальна вартість з ПДВ - 1 836 000,00 грн.; Специфікація №2 від 08.10.2014 р. на поставку товару «Анкер закладной АЗ -1-6», в кількості 45 000 шт., загальна вартість з ПДВ - 1 836 000,00 грн.; Специфікація №3 від 04.11.2014 р. на поставку товару «Анкер закладной АЗ -1-6», в кількості 16 000 шт., загальна вартість з ПДВ - 652 800,00 грн.; Специфікація №4 від 20.11.2014 р. на поставку товару «Анкер закладной АЗ -1-6», в кількості 45 000 шт., загальна вартість з ПДВ - 1 836 000,00 грн.; Видаткові накладні: №ДП-0000718 від 10.12.2014 р. на загальну вартість з ПДВ 612 000,00 грн., №ДП-0000745 від 23.12.2014 р. на загальну вартість з ПДВ 612 000,00 грн.; Податкова накладна від 10.12.2014 р. №27 на загальну вартість з урахуванням ПДВ 612 000,00 грн.

Крім того, між Позивачем (Покупець), з однієї сторони, та ТОВ "Чернігівський ковальський завод" (Постачальник), з іншої сторони, укладено Договорів поставки поковок №К1/14 від 03.01.2014 року (надалі - Договір №К1/14).

У відповідності до п. 1.1. - п. 1.2 Договору №К1/14, згідно цього договору Постачальник зобов'язується постачати у власність Покупцю поковки (далі - товар), а Покупець зобов'язується приймати та оплачувати даний товар на умовах цього договору. Характеристики та кількість товару, що буде постачатися по даному договору, вказуються Сторонами у специфікаціях, що є невід'ємною частиною даного договору. Постачальник стверджує, що він є єдиним власником товару, що постачається, та стосовно цього товару немає ніяких прав, в тому числі права вимоги третіх осіб та інших обтяжень.

В підтвердження виконання умов договору Позивачем надано суду наступні документи: Специфікація №1 від 31.01.2014 р. на поставку товару «Поковка анкера Ш2С-1.01.001», в кількості 12 000 шт., загальна вартість з ПДВ - 265 680,00 грн.; Специфікація №2 від 13.02.2014 р. на поставку товару «Поковка анкера Ш2С-1.01.001», в кількості 12 000 шт., загальна вартість з ПДВ - 241 560,00 грн.; Специфікація №3 від 18.02.2014 р. на поставку товару «Поковка анкера Ш2С-1.01.001», в кількості 36 308 шт., загальна вартість з ПДВ - 730880,00 грн.; Специфікація №4 від 26.02.2014 р. на поставку товару «Поковка анкера Ш2С-1.01.001», в кількості 12 000 шт., загальна вартість з ПДВ - 241 560,00 грн.; Специфікація №5 від 05.03.2014 р. на поставку товару «Поковка анкера Ш2С-1.01.001», в кількості 36 308 шт., загальна вартість з ПДВ - 812102,49 грн.; Специфікація №6 від 25.03.2014 р. на поставку товару «Поковка анкера Ш2С-1.01.001», в кількості 24205 шт., загальна вартість з ПДВ - 541 394,20 грн.; Специфікація №7 від 23.05.2014 р. на поставку товару «Поковка анкера Ш2С-1.01.001», в кількості 12103 шт., загальна вартість з ПДВ - 270 708,29 грн.; Специфікація №8 від 30.07.2014 р. на поставку товару «Поковка анкера Ш2С-1.01.001», в кількості 12103 шт., загальна вартість з ПДВ - 270 708,29 грн.; Специфікація №9 від 28.09.2014 р. на поставку товару «Поковка анкера Ш2С-1.01.001», в кількості 24205 шт., загальна вартість з ПДВ - 541 394,20 грн.; Специфікація №10 від 11.09.2014 р. на поставку товару «Поковка анкера Ш2С-1.01.001», в кількості 51871 шт., загальна вартість з ПДВ - 1 160 200,72 грн.; Накладні: №1074 від 11.12.2014 р., №1096 від 22.12.2014 р., №1125 від 29.12.2014 р., Податкова накладна від 11.12.2014 р. №11 на загальну суму з ПДВ 410688 грн.

Також, між Позивачем (Замовник), з однієї сторони, та ПАТ "Роменський завод "Тракторозапчастина" (Постачальник), з іншої сторони, укладено Договорів №2 від 11.02.2013 року (надалі - Договір №2).

У відповідності до п. 1.1 - п. 1.5 Договору №2, Постачальник зобов'язується виготовити та передати у власність Замовника, а Замовник прийняти та оплатити Поковку Анкера закладного АЗ-1 (далі Продукція) в асортименті, кількості, по цінах та строках поставки, викладена у специфікації № 1 (Додаток № 1) та протоколу № 1 (Додаток № 2) до цього договору, які є невід'ємною його частиною. Продукція виготовляється із матеріалу, закупленого Замовником і переданого Постачальнику, згідно погоджених технологічних норм (Додаток № 3), між Замовником і Постачальником на виготовлення одиниці поковки анкера закладного. Технологічні відходи, на поковку анкера закладного АЗ-1, погоджуються протоколами (Додаток №4) даного договору між сторонами і залишаються власністю Замовника. При погоджені сторін Продукція також може поставлятися із матеріалу Постачальника, при цьому асортимент, кількість та ціна виробу виготовленого із матеріалу Постачальника погоджується Сторонами шляхом підписанням специфікації; та протоколу на кожну партію поставки. Права та обов'язки Сторін за цим Договором визначаються, виходячи з його умов. Поставка продукції здійснюється окремими партіями, асортимент, комплектність та кількість Продукції в яких погоджується Сторонами шляхом. оформлення заявок на поставку Продукції відповідно до умов, викладених в статті 3 ("Порядок та строки поставки та умови поставки Продукції (сировини ") цього Договору.

В підтвердження виконання умов договору Позивачем надано суду наступні документи: Специфікація №5 від 22.09.2014 р. на поставку товару «Поковка Анкера закладного АЗ1 з сировини-матеріалу постачальника», в кількості 50 000 шт., загальна вартість з ПДВ - 1 797 000 грн.; Специфікація №1 від 11.02.2013 р. на поставку товару «Поковка Анкера закладного АЗ1 з сировини-матеріалу постачальника», в кількості 250 000 шт., загальна вартість з ПДВ - 1 860 000 грн.; Протокол №1 погодження договірної ціни на поковку анкера закладного АЗ-1 (без матеріалу) від 11.02.2013 р.; Протокол №2 погодження норм витрат на поковку анкера закладного АЗ-1; Специфікація №2 від 12.09.2013 р. на поставку товару «Поковка Анкера закладного АЗ1 з сировини-матеріалу постачальника», в кількості 9650 шт., загальна вартість з ПДВ - 193 386 грн.; Протокол №4 погодження договірної ціни на поковку анкера закладного АЗ1; Специфікація №3 від 04.10.2013 р. на поставку товару «Поковка Анкера закладного АЗ1 з сировини-матеріалу постачальника», в кількості 300 000 шт., загальна вартість з ПДВ - 6 073 200 грн.; Протокол №5 погодження договірної ціни на поковку анкера закладного АЗ1; Специфікація №4 від 28.11.2013 р. на поставку товару «Поковка Анкера закладного АЗ1 з сировини-матеріалу постачальника», в кількості 5680 шт., загальна вартість з ПДВ - 116 553,60 грн.; Протокол №7 погодження договірної ціни на поковку анкера закладного АЗ1; Специфікація №6 від 12.12.2013 р. на поставку товару «Поковка Анкера закладного АЗ1 з сировини-матеріалу постачальника», в кількості 120 000 шт., загальна вартість з ПДВ - 4 528 800 грн.; Протокол №8 погодження договірної ціни на поковку анкера закладного АЗ1; Видаткові накладні: №ТЗ-0003012 від 05.12.2014 року, №ТЗ-0003047 від 15.12.2014 року, №ТЗ-0003073 від 22.12.2014 року, Податкові накладні: від 05.12.2014 року №22, від 22.12.2014 року №82.

Як вбачається з матеріалів справи Позивачем надано до перевірки докази транспортування (доставки) товару , що не заперечувалося і самим Відповідачем, а саме: ТТН №272 від 05.12.2014р, згідно якої: водій ОСОБА_2 на автомобілі КАМАЗ НОМЕР_1 з причепом НОМЕР_2 здійснював автомобільні перевезення вантажу (найменування вантажу - «Запасні частини») у кількості місць 12. Пункт розвантаження м. Київ; ТТН №299 від 22.12.2014р згідно якої: водій ОСОБА_2 на автомобілі КАМАЗ НОМЕР_1 з причепом НОМЕР_2 здійснював автомобільні перевезення вантажу (найменування вантажу - «Запасні частини») у кількості місць 12. Пункт розвантаження м. Київ; Подорожній лист №136 за період з 01 по 31 грудня 2014року, з маршрутним листом до нього за грудень 2014р, згідно якого: водій ОСОБА_2 на автомобілі КАМАЗ 5320 НОМЕР_3 з причепом ККБ 8350 НОМЕР_2, 15 12.2014р здійснював маршрут Грибінка - Мар'янівка - Ромни - Мар'янівка з пробігом 350 км.; ТТН №310 від 10.12.2014р. згідно якої: автомобільний перевізник - ТОВ «АТ МЕХАНІКА», водій/експедитор - ОСОБА_3, Замовник - ТОВ «АТ МЕХАНІКА», на автомобілі ДАФ НОМЕР_4 (без причепа) здійснював вантажні перевезення з Дніпропетровської області, смт Юбілейний, Виробнича, 13 до пункту розвантаження м. Київ, кількість місць -15, маса брутто 19 т., супровідні документи на вантаж - расх. накл. ДП-718 (10.12.2014р.); ТТН №319 від 17.12.2014р. згідно якої: автомобільний перевізник - ТОВ «АТ МЕХАНІКА», водій/експедитор - ОСОБА_3, Замовник - ТОВ «АТ МЕХАНЕКА» водій/експедитор ОСОБА_3 на автомобілі ДАФ НОМЕР_4 з Дніпропетровської області, смт Юбілейний, Виробнича, 13 до пункту розвантаження - м. Київ (без причепа) здійснював вантажні перевезення з Дніпропетровської області, смт Юбілейний, Виробнича, 13 до пункту розвантаження - м. Київ, кількість місць-15, маса брутто 19 т., супровідні документи на вантаж - расх. накл. ДП-733 (17.12.2014р.); ТТН №324 від 23.12.2014р. автомобільний перевізник - ТОВ «АТ МЕХАНІКА», водій/експедитор - ОСОБА_3, Замовник - ТОВ «АТ МЕХАНІКА» на автомобілі ДАФ НОМЕР_4 з Дніпропетровської області, смт Юбілейний, Виробнича, 13 до пункту розвантаження - м. Київ, (без причепа) здійснював вантажні перевезення з Дніпропетровської області, смт Юбілейний, Виробнича, 13 до пункту розвантаження - м. Київ, кількість місць-15, маса брутто 19 т., супровідні документи на вантаж - расх. накл. ДП-733 (17.12.2014р.).

До перевірки також Позивачем було надано Договір (надання послуг по перевезенню) №01/09 від 01.09.2014р. між ТОВ «АТ «МЕХАНІКА» (Замовник) та ПП ОСОБА_3(Перевізник). На виконання умов договору, було виписано акти виконаних робіт №1 від 10.12.2014р, №2 від 17.12.2014 р., №3 від 23.12.2014 р., згідно яких перевізник виконав по одному рейсу по маршруту М.Дніпропетровськ - м. Київ відповідно кожного акта., додатки до акту ТТН.

Відповідач в запереченнях на позовну заяву зазначає, що в ТТН містяться неточності та розбіжності, що в свою чергу свідчить - дані документи оформленні з порушенням та не відповідають дійсності договірних умов, тому не дають змоги встановити наявність у товариства підтверджуючих документів оформлених згідно вимог чинного законодавства, щодо транспортування, навантаження, розвантаження вищезазначеного товару, Суд не погоджується з даними доводами.

Як вбачається з матеріалів справи та Акту перевірки, Податковим органом не заперечується факт декларування контрагентами податкових зобов'язань та не заперечується, той факт, що контрагенти позивача останньому було поставлено товар, проте, вказують на неточності в первинній документації, що в свою чергу судом не приймається до увагу, оскільки формальні помилки та неточності в первинних документах не можуть свідчити про безтоварність здійснених правочинів, натомість оцінка господарських операцій повинна даватись на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов укладення конкретного правочину з обов'язковим врахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства.

Як зазначено Вищим адміністративним судом України в інформаційному листі від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби", процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи: 1. Встановлення факту здійснення господарської операції. 2. Встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції. 3. Встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку. 4. Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

У відповідності ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд звертає увагу, що на час проведення перевірки та на час розгляду справи Відповідачем не надано переконливих доказів про те, що контрагентів позивача було ліквідовано або припинено підприємницьку діяльність даних контрагентів під час укладання та виконання договорів.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - Кодекс), він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не враховуються при визначенні оподаткованого прибутку.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Крім того Вищим адміністративним судом України в листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11 визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. ( абзацу 2 п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 року № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704).

Слід відмітити, що сторонами не заперечується та обставина, що на момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та контрагентами, контрагенти позивача та позивач, як юридичні особи, внесені в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (в матеріалах справи містяться копії витягу з ЄДР) та зареєстровані платником податку на додану вартість, а первинна документація була підписана безпосередньо самими директорами товариства.

З аналізу вищезазначених норм закону та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що Позивачем надано суду переконливі докази того, що вищезазначені договори були укладені з метою настання реальних обставин, а тому висновки викладені в Акті перевірки є помилковими та викладеними з порушенням норм податкового права.

Засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Відповідно до ст. 9 розділу 3 Закону про бухгалтерський облік, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Господарські операції, як зазначено в п.5 ст.9 цього Закону, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідно до ст. 11 Закону, на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність.

Водночас статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9. Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні облікові документи можуть бути складені на паперових носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У податковому праві визначається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.02.2013 року по справі № К/9991/74156/12.

Окрім вищевикладеного, суд звертає увагу, що за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками/продавцями товару (послуг) податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит.

Платник податку на додану вартість (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару (послуг) вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03.07.2013 року по справі № К/800/27746/13.

Крім того, за п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними": при кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі.

Відповідачем не було надано доказів наявності вироку суду відносно будь-кого - Позивача та контрагентів за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України (фіктивне підприємництво), а договори, укладені позивачем з даним товариствами, до теперішнього часу у судовому порядку не визнано недійсними.

Слід відмітити, що податковим органом не було надано рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу на підтвердження "фіктивності" здійснених позивачем господарських операцій.

Не надано також добутих у визначений процесуальним законодавством спосіб доказів підробки документів або складання фіктивних документів на підтвердження здійснених позивачем господарських операцій. Зазначене вказує на необґрунтованість тверджень відповідача про фіктивність проведених позивачем господарських операцій.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25.03.2008 року по справі № К-23642/07.

Також, суд звертає увагу й на принцип індивідуальної юридичної відповідальності, що закріплений статтею 61 Конституції України.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини (надалі також - ЄСПЛ). Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» ЄСПЛ дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Вищенаведений висновок ЄСПЛ повторно підтвердив у рішенні по справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії». У пункті 23 даного рішення ЄСПЛ наголошує, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в щодо скасування податкового повідомлення-рішення підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним спірних рішень з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС м. Києва № від 07.08.2015 року яким ТОВ «АТ Механіка» збільшено суми грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств, 11021000, в розмірі 826 269,00 грн. з яких 661015,00 грн. - за основним платежем та 165254,00 грн. - за штрафними санкціями

3 Визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС м. Києва № від 07.08.2015 року, яким ТОВ «АТ Механіка» зменшено розмір від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (р. 24 Декларації) у розмірі: 318085,00 грн.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук