Справа № 2а-11616/11/2670
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" січня 2016 р. м. Київ К/800/13094/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Сіроша М.В.

при секретарі судового засідання Бовкуні В.В.,

за участю представників сторін: від позивача - Чобітько С.М.,

від відповідача - Шила М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Спільного українсько-німецького товариства з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією «Кершер»

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.09.2011 р.

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2013 р.

у справі № 2а-11616/11/2670

за позовом Спільного українсько-німецького товариства з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією «Кершер»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2011 року Спільне українсько-німецьке товариство з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією «Кершер» (далі - позивач, СУН ТОВзІІ «Кершер») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків (далі - відповідач, СДПІ у м. Києві по роботі з ВПП), в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.07.2011 р. № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.09.2011 р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2013 р., у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.09.2011 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2013 р. і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти доводів касаційної скарги заперечував, вважає оскаржувані судові рішення законними, обґрунтованими та прийнятими у відповідності до норм діючого законодавства, а тому просив суд касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Також, відповідач подав до суду клопотання про заміну Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків на її правонаступника, - Міжрегіональне головне управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників.

Розглянувши заявлене клопотання, колегія суддів вважає, що воно підлягає задоволенню в порядку визначеному статтею 55 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 29.01.2011 р. посадовими особами податкового органу була проведена фактична перевірка автозаправного комплексу, розташованого у Жовтневому районі Миколаївської області та належить СУН ТОВзІІ «Кершер», щодо дотримання порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, виробництва та обігу підакцизних товарів, за результатами якої складено акт від 29.01.2011 р. № 03/14/20/23/25196004 та зроблено висновок про порушення позивачем вимог: - пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» внаслідок реалізації товарів, не облікованих у встановленому порядку, на загальну суму 4000,20 грн.; - пункту 13 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» внаслідок не невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі, зазначеній в денному звіті реєстратора розрахункових операцій в розмірі 1,66 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.02.2011 р. № .

За результатами адміністративного оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення ДПА у м. Києві прийнято рішення № 4386/10/25-214 від 26.04.2011 р., яким зменшено розмір штрафних (фінансових) санкцій до 8 001,40 грн.

Рішенням ДПА України № 12540/6/25-0415 від 12.07.2011 р. у задоволенні скарги позивача на податкове повідомлення-рішення № від 22.02.2011 р. та рішення про результати розгляду скарги ДПА у м. Києві № 4386/10/25-214 від 26.04.2011 р. відмовлено, у зв'язку з чим СДПІ у м. Києві по роботі з ВПП прийнято податкове повідомлення-рішення № від 15.07.2011 р., яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції на загальну суму 8 001,40 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій вирішуючи спір по суті та приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог виходили з того, що позивачем під час розгляду справи не було надано достатніх доказів на спростування висновків податкового органу викладених в акті фактичної перевірки щодо порушення позивачем положень податкового законодавства, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення не підлягає скасуванню.

Разом з тим, колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на те, що вказані висновки судів не можна вважати такими, що зроблені на підставі повно та всебічно досліджених встановлених фактичних обставин справи.

Згідно статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до частин другої та третьої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм адміністративного процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

У зв'язку із наведеними процесуальними приписами суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у справі.

Судами попередніх інстанції не були враховані приписи частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України щодо здійснення розгляду і вирішення справ в адміністративних судах на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно, частин четвертої та п'ятої цієї статті на суд покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Вказані вимоги чинного законодавства зобов'язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин, з метою з'ясування об'єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника податків негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту. При цьому, з урахуванням вимог чинного процесуального законодавства, суди повинні перевірити відповідність рішення контролюючого органу вимогам, зокрема, принципу обґрунтованості, справедливості та співрозмірності заподіяної платником шкоди державним інтересам та настання відповідальності останнього за такі дії.

В даному випадку висновок про правомірність визначення позивачу податкового зобов'язання у спірній сумі, судами попередніх інстанцій було зроблено без належного дослідження доводів позивача та доказів, що містяться в матеріалах справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на те, що судам слід перевірити обґрунтованість їх висновків в частині визнання факту вчинення позивачем порушення, що слугувало підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення у контексті викладеного застосування норм чинного законодавства.

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суди обох інстанцій дали передчасну юридичну оцінку встановленим фактичним обставинам справи, а тому ухвалені ними судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими.

Відповідно до статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи неповноту дослідження судами обставин справи, що виключає можливість перевірки правильності ухвалених у справі рішень, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 55, 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Здійснити заміну Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків на її правонаступника, - Міжрегіональне головне управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників.

Касаційну скаргу Спільного українсько-німецького товариства з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією «Кершер» - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.09.2011 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2013 р. у справі № 2а-11616/11/2670 - скасувати.

Справу № 2а-11616/11/2670 направити на новий судовий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) М.В. Сірош