Справа № 822/3940/13-а
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2016-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2016 року м. Київ К/800/43199/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційні скарги Шепетівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області, Приватного акціонерного товариства „Шепетівський гранкар'єр „Пронекс" на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.03.2014 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.06.2014 у справі за позовом Приватного акціонерного товариства „Шепетівський гранкар'єр „Пронекс" до Шепетівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області,

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Приватне акціонерне товариство „Шепетівський гранкар'єр „Пронекс" звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про скасування податкових повідомлень-рішень: № /3461 від 06.06.2013; № /3461 від 06.06.2013; № /1246 від 22.08.2013.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.03.2014 яку залишено без змін, постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.06.2014, позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення: № /3461 від 06.06.2013 в частині основного платежу в сумі 13299 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 6649, 50 грн.; № /3461 від 06.06.2013 в частині основного платежу в сумі 12026 грн. та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в сумі 4925, 50 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з того, що господарські операції позивача з контрагентом ТОВ „Промметалресурс" спричинили зміни в структурі його активів та зобов'язань, товар було оплачений позивачем та використаний у власній господарській діяльності.

Судами попередніх інстанцій не встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування податкового кредиту по операціях ТОВ „Затишок", ТОВ „Вторпласт Дніпро", ТОВ „Промметалресурс", ФОП ОСОБА_3

Відмовляючи частково в задоволенні позовних вимог суди попередніх інстанцій виходили з того, що уточнюючі розрахунки за перший квартал 2011 року були подані позивачем під час перевірки, тому у відповідача наявні підстави для неврахування даних вказаних уточнюючих розрахунків при обчисленні валових витрат за відповідний податковий період.

Шепетівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області звернулась з касаційною скаргою про скасування постанови суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального права.

В скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Приватне акціонерне товариство „Шепетівський гранкар'єр „Пронекс" звернулось з касаційною скаргою про скасування постанови суду апеляційної інстанції та зміну постанови суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального права.

В скарзі просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, змінити постанову суду першої інстанції в частині відмови про задоволення позовних вимог, прийняти нове рішення в цій частині про задоволення позовних вимог.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, відповідачем здійснено документальну позапланова виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01.01.2011 по 31.12.2012 складено №773/22/01373335 акт від 24.05.2013.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: № /3461 від 06.06.2013, яким позивачу збільшено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 22474, 50 грн.: 14983 грн. основний платіж, 7491, 50 грн. штрафні (фінансові) санкції; № /3461 від 06.06.2013, яким позивачу збільшено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 383195, 50 грн.: 252201 грн. за основний платіж, 130994, 50 грн. за штрафні (фінансові) санкції.

За результатами розгляду скарги позивача Головним управлінням Міндоходів у Хмельницькій області прийнято рішення про результати розгляду первинної скарги №3521/10/22-01-10-02-014 від 19.08.2013, яким збільшено позивачу на 36621 грн. суму грошового зобов'язання з податку на прибуток визначену в податковому повідомленні-рішенні Шепетівської ОДПІ № від 06.06.2013 та залишено без змін податкове повідомлення-рішення Шепетівської ОДПІ від 06.06.2013 №. Рішенням Міністерства доходів і зборів України про результати розгляду скарги № 11442/6/99-99-10-01-15 від 19.09.2013 від 19.09.2013, залишено без змін податкові повідомлення-рішення Шепетівської ОДПІ від 06.06.2013 №/3461, №/3461 з урахуванням рішення, прийнятого за розглядом первинної скарги (податкове повідомлення-рішення від 22.08.2013 №/1246), а скаргу - без задоволення.

Проведено перевіркою встановлено порушення позивачем: пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 201.1, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201, абз. а) п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, п. 4.5 р. ІІ Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 25.01.2011 № 41, що призвело до заниження та несплати податку на додану вартість за період з 01.10.2011 по 31.12.2012 всього на суму 14983 грн.; пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4, п. 138.8, пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 3 Підрозділу 4 Розділу ХХ Перехідних положень, п. 150.1 ст. 150 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток всього в сумі 419170 грн. та завищення в сумі 166969 грн.

Підставою для визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість є викладені в акті перевірки висновки відповідача про включення позивачем до реєстру отриманих податкових накладних сум податкового кредиту не підтверджених відповідними документами податкового та бухгалтерського обліку по операціях з придбання товарно-матеріальних цінностей у контрагентів ТОВ „Механічно-ливарний завод" на суму 767 грн., ТОВ ВБК Фірма „ОЛАНВО" на суму 11453 грн., ТОВ „Затишок" на суму 1333 грн., ТОВ „Вторпласт Дніпро" на суму 320 грн., ФОП ОСОБА_3 на суму 193 грн., ТОВ „Промметалресурс" на суму 11453,00 грн., що фактично не здійснювались в межах господарської діяльності суб'єктів господарювання.

Стосовно господарських операцій позивача з придбання у ТОВ „Промметалресурс" товару.

Відповідно до вимог п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України (далі - ПК України) (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до вимог п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до вимог п. 198.6 ст. 198 ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Фактична реалізація зазначених договірних відносин підтверджується видатковими накладними, рахунками на оплату, які містять в матеріалах справи. Розрахунки проведено у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями.

Перевезення товару позивачу від ТОВ „Промметалресурс" здійснювалось за рахунок позивача ФОП, що підтверджується договором-замовленням №28/05-1 на вантажні перевезення автомобільним транспортом від 28.05.2012 та №24/07-1 від травня місяця 2012 року; рахунками-фактури; товарно-транспортними накладними; актами виконаних робіт.

Вищевказані документи оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, Закону України № 996 „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є документами первинного обліку.

Придбання товару позивачем у ТОВ „Промметалресурс" спричинили зміни в структурі активів позивача та його зобов'язань та використаний у власній господарській діяльності.

Використання позивачем придбаних товарів у власній господарській діяльності підтверджується матеріалами справи.

Отже, з огляду на вищевказані обставини справи, колегія суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції щодо реальності господарських операцій, укладених між позивачем та вищевказаним контрагентом.

Стосовно неврахуванні під час проведення перевірки уточнюючих декларацій за період 2009-2010-2011 років відповідно до самостійно виправлено помилки.

Пунктом 50.2 ст. 50 ПК України визначено, що платник податків під час проведення документальних планових та позапланових виїзних перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

Позивачем 22.04.2013 року подано уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 1 квартал 2011 року, що підтверджується копією квитанції, яка міститься в матеріалах справи.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої та апеляційної інстанції стосовно того, що поданою декларацією позивачем було зменшено показники собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) та збільшено показник "від'ємне значення об'єкта оподаткування попереднього звітного (податкового) періоду", та була подана позивачем під час проведення позапланової перевірки, то відповідачем правомірно не було взято її до уваги.

Стосовно взаємовідносин позивача з контрагентами: ТОВ „Механічно-ливарний завод", ТОВ ВБК Фірма „ОЛАНВО", ТОВ „Затишок", ТОВ „Вторпласт Дніпро", ФОП ОСОБА_3, ТОВ „Промметалресурс".

Фактично єдиним доводом, яким відповідач обґрунтовує законність донарахування грошового зобов'язання з податку на додану вартість за операціями є розбіжність даних податкового обліку позивача та контрагентів.

Втім податкове законодавство не пов'язує право платника на податковий кредит з діями його контрагентів по виконанню своїх податкових обов'язків, з наявністю у платника інформації про взаємовідносини його постачальників з податковими органами. Чинне законодавство не надає покупцеві товару (робіт, послуг) необхідних повноважень по контролю за відображенням його контрагентами у податковій звітності операцій по реалізації товарів (виконанню робіт, послуг) та їх оплаті, а також за сплатою ними податку до бюджету і поданням до податкового органу будь-яких документів.

Податковий орган, на відміну від платника, є єдиним учасником податкових правовідносин, який має законодавче право контролювати дотримання фізичними та юридичними особами вимог законодавства у сфері оподаткування. Відомості про контрагента як платника податків не належать до інформації з відкритим доступом та не підлягають розголошенню податковим органом; наведене також унеможливлює перевірку платником даних щодо дотримання його контрагентом податкового законодавства та повноти ним відображення здійснених господарських операцій.

Відповідальність платника настає лише у разі доведення податковим органом недобросовісності його дій, наміру платника отримати необґрунтовану податкову вигоду шляхом змови та здійснення узгоджених дій з контрагентами - постачальниками.

У даному разі існування таких обставин інспекцією не доведено.

Крім того, слід зазначити, що чинне податкове законодавство України не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для її скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційні скарги Шепетівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області, Приватного акціонерного товариства „Шепетівський гранкар'єр „Пронекс" відхилити.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.03.2014 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.06.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.