Справа № 1525/648/2012
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 р. Справа № 1525/648/2012

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Бростовська Н.О

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В.
судді - Потапчук В.О.
судді - Жук С.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Управління Пенсійного фонду України у Савранському районі Одеської області та ОСОБА_4 на Постанову Савранського районного суду Одеської області від 07 липня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України у Савранському районі Одеської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Савранському районі Одеської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Савранського районного суду Одеської області від 07 липня 2014 року позов задоволено частково. Визнано відмову Управління Пенсійного фонду України у Савранському районі Одеської області в перерахунку та виплаті ОСОБА_4 щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, яка діяла до 28.12.2007р.), за період з 23.01.2011р. по 22.07.2011р. протиправною. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Савранському районі Одеської області перерахувати та виплатити на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований і проживає в АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, за період з 23 січня 2011 року по 22 липня 2011 року щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, яка діяла до 28.12.2007р.) в розмірі 75 (сімдесят п'ять) процентів мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законодавством, з урахуванням вже виплачених сум за даний період. Позовні вимоги за період з 01.01.2008р. по 22.01.2011р. залишено без розгляду. В іншій частині позову відмовлено.

ОСОБА_4 не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволені позову.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг апелянти посилаються на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС категорії 1 та інвалідом II групи, що підтверджується посвідченням особи (безстроковим), яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серії НОМЕР_2 від 01.12.2004р. (а.с.28), та згідно довідки Обласної МСЕК №1 м. Одеса про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 2-18 ОГ №002068 від 21.03.2012р. йому встановлено другу групу інвалідності безстроково (а.с.29).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24.11.2008р. у справі №2а-3139/08 за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління ПФУ в Савранському районі Одеської області було визнано неправомірними дії відповідача про відмову ОСОБА_4 у перерахунку пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, а також зобов'язано відповідача перерахувати останньому пенсію по інвалідності та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у відповідності до ст.ст.50, 54 ч.4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з квітня 2006 року (а.с.15-16), яка ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2009р. була залишена без змін (а.с.17-19).

Як вбачається з листа відповідача від 10.02.2012р. за вих.№8/П-2, на підставі зазначеної постанови позивачу була призначена і виплачена пенсія за період з 01.04.2006р. по 31.12.2007р. в сумі 46591,95грн. (а.с.9-зворот).

02.02.2012р. позивач звернувся до відповідача із заявою про надання інформації про розмір призначеної йому додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, (в тому числі відомості про дати і розміри перерахування додаткової пенсії з січня 2008 року по грудень 2011 року), а також, якщо її розмір є меншим, ніж це передбачено законом, провести нарахування (перерахунок) додаткової пенсії та здійснити її виплату (а.с.8), однак 10.02.2012р. в задоволенні заявлених вимог йому було відмовлено (а.с.9).

Як встановлено ст.49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно зі ст.50 цього Закону (в редакції, яка діяла до 28.12.2007р.) встановлено, що особам, віднесеним до категорії 1, що є інвалідами II групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком. При цьому, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу (ст.53 Закону України №796-XII).

Наявність такого права у позивача є визначальним для вирішення даного спору. Крім того, це право гарантується ст.46 Конституції України.

Проте, у 2008 році п.п.12 п.28 розділу II Закону України від 28.12.2007р. №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені зміни до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно з яким вихідним критерієм обрахунку додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в залежності від групи інвалідності є відповідний розмір процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни, внесені підпунктом 12 п.28 розділу II Закону України від 28.12.2007р. №107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Також, згідно п.5 Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007р. №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає статтям 1, 3, частині другій статті 6, частині другій статті 8, частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92, частинам першій, другій, третій статті 95 Конституції України. Таким чином, Верховна Рада України не повноважна при прийнятті закону про Державний бюджет України включати до нього положення про внесення змін до чинних законів України, зупиняти дію окремих законів України та/або будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

Відповідно до вимог ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, після прийняття Конституційним Судом України вказаного рішення знов почали діяти положення ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в їх первинній редакції, а також право позивача на нарахування додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі, передбаченому цим Законом, тобто в редакції, яка діяла до 28.12.2007р., а тому відповідач, починаючи з 22.05.2008р., повинен був нараховувати та виплачувати позивачу щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до вимог вказаного Закону.

Виходячи з положень ст.50 Закону України №796-XII, в редакції, яка діяла до 28.12.2007р., вихідним критерієм обрахунку додаткової пенсій виступає мінімальна пенсія за віком. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими абз.1 ч.1 ст.28 Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», далі Закон України №1058-IV, згідно якої мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Прожитковий мінімум у розумінні ч.1 ст.1 Закону України від 15.07.1999р. №966-XIV «Про прожитковий мінімум» це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Статтею 2 цього Закону визначено, що прожитковий мінімум застосовується, зокрема, для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України.

Враховуючи наведене, суд не бере до уваги положення ч.3 ст.28 Закону України №1058-IV, згідно якої мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз.1 ч.1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що передбачено ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України (ст.54 Закону України №796-XII), зокрема постановою КМУ від 30.05.1997р. №523.

Ця постанова є чинною і її положення, що зазначені у п.4 стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій, відповідають положенням ст.50 Закону України №796-XII.

Щодо правил постанови КМУ від 16.07.2008р. №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», на яку посилається відповідач, то нею встановлені розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, які не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком та суперечать положенням ст.50 Закону №796-XII.

Так, у відповідності до ч.4 ст.9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами суд приходить до висновку, що при визначенні позивачеві розміру щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, застосуванню підлягають норми ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції Закону до внесення змін Законом України від 28.12.2007р. №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», які були визнані неконституційними згідно Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008), а не постанова Кабінету Міністрів України від 16.07.2008р. №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», на підставі якої відповідач проводить нарахування позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав, що суперечить ч.3 ст.22 Конституції України, згідно якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Крім того, 14.06.2011р. Верховною Радою України прийнято Закон України №3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», який набрав чинності 19.06.2011р.. Пунктом 7 ч.1 цього Закону Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким установлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», … застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

З аналізу наведеної норми випливає, що визначення порядку та розмірів виплат указаним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України.

Вирішуючи питання: яка з однопредметних законодавчих норм однакової юридичної сили, що не визнані неконституційними в установленому порядку, підлягає застосуванню для розв'язання спорів зазначеної категорії, перевагу слід надавати тій із них, що прийнята пізніше. У розглядуваному випадку пізніше прийняті норми Закону України від 14.06.2011р. №3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік».

На виконання вимог Закону України від 14.06.2011р. №3491-VI 06.07.2011р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №745 «Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності 23.07.2011р.

З огляду на викладене, до набрання чинності зазначеною постановою Кабінету Міністрів України, тобто до 23.07.2011р., застосуванню підлягають положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Отже, з 23.07.2011р. правомірність дій суб'єктів владних повноважень у цих категоріях справ необхідно перевіряти на відповідність вимогам Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 06.07.2011р. №745. Така ж позиція викладена і в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ та Вищого адміністративного суду України від 06.09.2011р. №1080/0/4-11, 1400/1/6/13-11.

Враховуючи наведене, та з огляду на прийняти попередні судові рішення щодо визнання неправомірними дії відповідача про відмову ОСОБА_4 у перерахунку пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, а також зобов'язання його перерахувати позивачу пенсію по інвалідності та додаткову пенсію у відповідності до ст.ст.50, 54 ч.4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з квітня 2006 року (постанова Одеського окружного адміністративного суду від 24.11.2008р. у справі №2а-3139/08 та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2009р.), відповідач як суб'єкт владних повноважень, який, здійснюючи свої владні управлінські функції в силу ч.2 ст.19 Конституції України зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, повинен був діяти відповідно до чинного законодавства, не допускаючи за подібних обставин порушень, на які вже звертав увагу суд.

Враховуючи, що держава взяла на себе обов'язок щодо виплати позивачу, як інваліду другої групи та учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС категорії 1, щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком та поклала виконання цього обов'язку на Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, тому відповідач не може свідомо виплачувати додаткову пенсію нижчу, ніж передбачено ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, яка діяла до 28.12.2007р.), у зв'язку з чим, суд вважає протиправною відмову відповідача у перерахунку та виплаті позивачу щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до вимог Закону.

Разом з тим, враховуючи, що за правилами ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 цієї статті).

В силу ч.ч.1, 2 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Між тим, згідно ч.2 ст.102 цього Кодексу пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений за клопотанням особи, яка бере участь у справі. Отже, закон покладає на позивача, який пропустив строк звернення до суду з адміністративним позовом, обов'язок доведення наявності у нього поважних причин для його пропуску.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з адміністративним позовом 30.07.2012р., в якому просить провести перерахунок та виплату додаткової пенсії за період з 01.01.2008р. по 22.07.2011р., посилаючись на ст.VI Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду від 21.05.1963р., яка передбачає строк позовної давності за вимогами про відшкодування ядерної шкоди, завданої здоров'ю, в 10 років, до якої Україна приєдналася 12.07.1996р., та Закон України від 03.12.1997р. №684/97-ВР «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з приєднанням України до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду», згідно з яким внесено зміни до ч.1 ст.76 Закону України від 03.12.1997р. №684/97-ВР «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», відповідно до якої право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоров'ю особи, не обмежується строком давності (а.с.3-4).

З огляду на викладене, при вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду з цим позовом, суд керується нормами ст.99 КАС України, а відтак підстав для його поновлення за період з 01.01.2008р. по 22.01.2011р. не має. За таких обставин, в силу ч.1 ст.100 КАС України позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача провести перерахунок додаткової пенсії та виплатити її за вказаний період підлягають залишенню без розгляду.

Враховуючи, що ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ, з урахуванням положень ст.99 цього Кодексу, а також приймаючи до уваги, що відповідач протягом з 22.05.2008р. по 22.07.2011р. вдруге допустив порушення за подібних обставин, на які суд вже звертав увагу, суд вважає, що позовні вимоги про визнання бездіяльності відповідача щодо непроведення перерахунку та виплати додаткової пенсії відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, яка діяла до 28.12.2007р.) за період з 23.01.2011р. по 22.07.2011р., а також зобов'язання відповідача провести її перерахунок та виплату з урахуванням вже виплачених сум за вказаний період підлягають задоволенню. Разом з цим, вимога позивача про стягнення з відповідача конкретної суми нарахування не підлягає задоволенню, оскільки це є повноваженнями органів Пенсійного фонду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України у Савранському районі Одеської області та ОСОБА_4, - залишити без задоволення.

Постанову Савранського районного суду Одеської області від 07 липня 2014 року по справі № 1525/648/2012, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк
суддя В.О. Потапчук
суддя С.І. Жук