Справа № 826/10982/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 січня 2016 року 10:59 № 826/10982/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Погрібніченка І.М., суддів: Іщука І.О., Шулежка В.П. при секретарі Махинько Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доДержавної служби України з надзвичайних ситуацій
провизнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді,
за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Жукова О.М.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 22 січня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі по тексту - відповідач) з урахуванням уточнених позовних вимог про:

- визнання протиправними та скасування наказів від 19.02.2015р. №18 (по особовому складу державної служби) та від 12.05.2015р. №90 (по особовому складу державної служби);

- поновлення позивача на посаді головного спеціаліста відділу організаційно-штатної роботи та служби дислокації Департаменту персоналу Державної служби України з надзвичайних ситуацій з 19.02.2015р.;

- стягнення з відповідача середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, виходячи з розміру середнього заробітку позивача станом на день звільнення - 19.02.2015р.;

- стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 3000грн.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийняття оскаржуваних рішень.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти заявленого позову заперечив з підстав правомірності прийняття оскаржуваних рішень.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Наказом Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 11.02.2013р. №9 ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста відділу організаційно - штатної роботи та служби дислокації Департаменту персоналу Державної служби України з надзвичайних ситуацій.

Наказом Державної служби України з надзвичайних ситуацій №18 від 19.02.2015р. (по особовому складу державної служби) позивача звільнено з посади відповідно до п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України на підставі Акту від 02.02.2015р. про відсутність на роботі без поважних причин, з 02 лютого2015 року у зв'язку з прогулом (відсутністю на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У зв'язку з перебуванням позивача на лікуванні з 02.02.2015р. до 04.03.2015р. Наказом Державної служби України з надзвичайних ситуацій №90 від 12.05.2015р. (по особовому складу державної служби) внесено зміни до наказу від 19.02.2015р. №18 (по особовому складу державної служби) в частині зміни дати звільнення на 05 березня 2015 року.

Незгода позивача з вказаними рішеннями обумовила звернутися до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи адміністративну справу, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Статтею 40 Кодексу законів про працю України передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Матеріалами справи підтверджується, що в період з 05.01.2015р. по 17.01.2015р., з 02.02.2015р. по 11.02.2015р., з 23.02.2015р. по 04.03.2015р., позивач перебував на лікарняному (листки непрацездатності серії АГІ №085135, серії АГЧ №829712, серії АГІ №990950).

У той же час, Департаментом персоналу Державної служби України з надзвичайних ситуацій 02.02.2015р. о 16:00год. складено Акт про відсутність на роботі ОСОБА_1, відповідно до якого позивач був відсутній на роботі:

- 20 січня 2015 року з 14.23год. до 18.00год. (за робочий день час відсутності складає 3 години 37 хвилин);

- 21 січня 2015 року з 09.00год. до 12.14год. та з 14.28год. до 18.00год. (за робочий день час відсутності складає 6 години 46 хвилин);

- 22 січня 2015 року з 11.50год. до 18.00год. (за робочий день час відсутності складає 5 години 35 хвилин);

23, 26, 27, 29, 30, 31 січня 2015 року був відсутній на роботі повні робочі дні;

28 січня 2015 року з 10.15год. до 18.00год. (за робочий день час відсутності складає 7 годин 00 хвилин).

У вказаному Акті від 02.02.2015р. зазначено, що ОСОБА_1 свою відсутність на роботі не мотивував та пояснень не надав.

Крім того, відсутність позивача на роботі у зазначений період також підтверджується копіями Коригуючих табелів обліку робочого часу Департаменту персоналу за січень, лютий 2015 років, які наявні в матеріалах справи.

Відповідно до частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В обґрунтування неправомірності прийняття оскаржуваних наказів, позивач посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 05.04.2014р. №85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів» та наказ Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 28.11.2014р. №655 «Про затвердження та введення у дію штату апарату ДСНС» відповідно до яких в апараті ДСНС України були проведені організаційно-штатні заходи.

Однак, суд не приймає до уваги дані пояснення позивача, оскільки його було звільнено з посади головного спеціаліста відділу організаційно - штатної роботи та служби дислокації Департаменту персоналу Державної служби України з надзвичайних ситуацій на підставі п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв'язку з прогулом (відсутністю на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, а не у зв'язку із організаційно-штатними заходами апарату Державної служби України з надзвичайних ситуацій.

Крім того, суд не приймає до уваги пояснення позивача, що з 20.01.2015р. він здійснював заходи стосовно організації проходження стажування в Державній фіскальній службі України, оскільки як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, лист Державної фіскальної служби України від 23.02.2015р. №9716/04-02-16 «Про проходження стажування» ОСОБА_1 у період з 26.02.2015р. по 11.03.2015р. до Державної служби України з надзвичайних ситуацій не надходив, у встановленому порядку не реєструвався.

Також представник відповідача пояснив, що Державна служба України з надзвичайних ситуацій не приймала рішення про направлення ОСОБА_1 на стажування до Державної фіскальної служби України.

Таким чином, позивачем не було надано суду доказів відсутності його на роботі в період з 19.01.2015р. по 02.02.2015р. з поважних причин.

Відповідно до частини першої статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Крім того, суд зазначає, що наказ Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 12.05.2015р. №90 (по особовому складу державної служби), яким внесено зміни до наказу від 19.02.2015р. №18 в частині дати звільнення позивача, вказавши при цьому дату звільнення - 05.03.2015р., прийнятий відповідачем на підставі поданих ОСОБА_1 листків непрацездатності - серії АГІ №085135 від 02.02.2015р., серії АГЧ №782545 від 12.02.2015р., серії АГЧ №829712 від 23.02.2015р. та заяви позивача від 27.04.2015р. про перебування його на лікарняному.

У той же час, наказ Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 12.05.2015р. №90 (по особовому складу державної служби) не є основним рішенням про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу організаційно - штатної роботи та служби дислокації Департаменту персоналу Державної служби України з надзвичайних ситуацій, він вносить лише зміни до дати звільнення, що направлено на недопущення порушення прав позивача.

Отже, на підставі викладеного суд приходить до переконання, що накази Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 19.02.2015р. №18 (по особовому складу державної служби) та від 12.05.2015р. №90 (по особовому складу державної служби) прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому в задоволенні позовних вимоги в частині визнання протиправними та скасування наказів від 19.02.2015р. №18 (по особовому складу державної служби) та від 12.05.2015р. №90 (по особовому складу державної служби) та поновлення на посаді має бути відмовлено повністю.

Оскільки позовні вимоги про стягнення з відповідача середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, виходячи з розміру середнього заробітку позивача станом на день звільнення - 19.02.2015р. та стягнення моральної шкоди у розмірі 3000грн. є похідними позовними вимогами від вимоги про поновлення на посаді, а судом не встановлено підстав для скасування наказу про звільнення позивача та його поновлення на посаді, відсутні підстави і для задоволення даних позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя І.М. Погрібніченко

Судді: І.О. Іщук

В.П. Шулежко

Повний текст постанови виготовлено 26.01.2016р.