Справа № 803/1184/15-а
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року Справа № 876/7575/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів: Попка Я.С., Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу державної фінансової інспекції у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2015 року у справі № 803/1184/15-a за позовом державної фінансової інспекції у Волинській області до інспекції з питань захисту прав споживачів у Волинській області про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

28 травня 2015 року державна фінансова інспекція у Волинській області звернулася в суд із адміністративним позовом до інспекції з питань захисту прав споживачів у Волинській області про зобов'язання інспекції з питань захисту прав споживачів у Волинській області виконати лист - вимогу від 05 лютого 2015 року № 03-040-14-14/667, а саме п. 5 на суму 3669,74 грн., п. 6 на суму 1351,82 грн., п. 8 на суми 2269,56 грн. та 459,07 грн..

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2015 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив позивач, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В апеляційній скарзі просить скасувати постановою Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2015 року та прийняти нову постанову, відповідно до якої позовні вимоги Державної фінансової інспекції у Волинській області задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на ті обставини, що за результатами акту ревізії № 040-24/064 від 26.12.2014 року Державною фінансовою інспекцією у Волинській області винесено лист-вимогу № 03-040-14-14/667 від 05.02.2015 року, відповідно до якої пунктами 5, 6, 8 зобов'язано в.о. начальника інспекції з питань захисту прав споживачів у Волинській області Горішному В.І. усунути порушення. Як наслідок, п.6 вимоги виконано частково, а п. 5, 8 - не виконані. Також позивач зазначає, що вимога, яка була надіслана інспекції з питань захисту прав споживачів у Волинській області у встановленому законом порядку не оскаржувалася, а тому є чинною, законною та обов'язковою до виконання.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011, Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю, та яка здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи.

Судом першої інстанції вірно встановлено те, що державною фінансовою інспекцією у Волинській області проведено ревізію фінансово - господарської діяльності інспекції з питань захисту прав споживачів у Волинській області за період з 01.01.2012 року по 01.12.2014 року, про що складено акт ревізії № 040-24/064 від 26.12.2014 року, в якому зафіксовано ряд порушень чинного законодавства, в тому числі й ті, що є предметом даного судового розгляду.

Державною фінансовою інспекцією у Волинській області на підставі акту ревізії від 26.12.2014 року № 040-24/064 винесено лист - вимогу про усунення порушень від 05.02.2015 року № 03-040-14-14/667 в.о. начальника інспекції з питань захисту прав споживачів у Волинській області Горішному В.І. пунктами 5, 6, 8 якої було зобов'язано:

- усунути порушення законодавства щодо зайвого зарахування коштів на карткові рахунки головному спеціалісту бухгалтеру ОСОБА_1 - 3569, 46 грн., та 1 працівнику коштів в загальній сумі 100, 28 грн.;

- усунути порушення законодавства щодо незаконного нарахування та виплати заробітної плати за невідпрацьований час, зайвого нарахування відпускних та матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 в сумі 3724, 07 грн. (1609, 23 + 548, 41 +1110, 10 + 456, 33) із урахуванням сум нарахувань єдиного соціального внеску в сумі 1351, 82 грн. ( 584, 15 + 199, 07 + 402, 96 + 165, 64). Відшкодовані кошти за 2014 рік перерахувати до державного бюджету;

- усунути порушення щодо зайво нарахованих допомог у зв'язку із втратою працездатності працівникам на загальну суму 2269, 56 грн. та зайвого нарахування єдиного соціального внеску в сумі 459, 07 грн. (134, 33 +46, 74 +278, 0).

З відповіді інспекції з питань захисту прав споживачів у Волинській області № 116/01-17 від 27.02.2015 року вбачається, що вимоги про усунення порушень законодавства виконані частково.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, виходив з того, що фінансова інспекція, виявивши збитки, завдані державі чи об'єкту контролю, про їх наявність може зазначити у вимозі, але такі збитки не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги, тому відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом про стягнення коштів, а не з позовом про зобов'язання виконати вимогу.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно до пункту 6 Положення про Державну фінансову інспекцію України, Держфінінспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Положенням установлено, що Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави. Зазначені норми узгоджуються з положеннями пунктом 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», якою передбачено право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Отже, вимога органу державного фінансового контролю, яка спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, однак, виявлені в ході перевірки збитки не можуть бути примусово стягнуті на підставі вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Таким чином, орган державного фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Апеляційним судом встановлено те, що, у даній справі державна фінансова інспекція у Волинській області пред'явила позов про зобов'язання відповідача виконати вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та необхідність стягнення.

Враховуючи те, що збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю, вони не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії, тому підстав для задоволення такого позову немає, однак це не позбавляє скаржника можливості звернутись у встановленому порядку до суду із належно сформульованими вимогами.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 квітня 2015 року (справи №№ 21-120а15), 26 травня 2015 року (справа № 21-330а15,) 23 червня 2015 року (справа № 826/10350/14).

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконання про безпідставність позовних вимог Державної фінансової інспекції у Волинській області.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу державної фінансової інспекції у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2015 року у справі № 803/1184/15-a - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р.Б. Хобор

Судді Я.С. Попко

Р.П. Сеник