Справа № 65/6237/15-а
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року Справа № 876/11327/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Фраківського районного суду м.Львова від 08 жовтня 2015 року у справі за його позовом до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львова про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львова (далі - УПФ) в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії з врахуванням інших виплат, які зазначені у поданих ним довідках від 09.04.2015, зобов'язати УПФ перерахувати та виплачувати позивачу пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» (далі - Закон №3723-ХІІ) виходячи із стажу служби, з урахуванням інших виплат починаючи з 05.05.2015.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що УПФ не враховано при призначенні пенсії усіх складових заробітної плати державного службовця. Незважаючи на його звернення відповідач відмовив йому у проведенні перерахунку призначеної пенсії з врахуванням поданих ним довідок та вказаних у них виплат, чим порушив його право на отримання належної пенсії, гарантоване Конституцією України.

Постановою Фраківського районного суду м.Львова від 08 жовтня 2015 року у справі №465/6237/15-а у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив ОСОБА_1, який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою його позов задовольнити повністю. У поданій апеляційній скарзі вказує, що усі суми виплат, які вказані у поданих ним довідках повинні враховуватись у заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати. Більше того, відсутність трудової книжки у матеріалах справи, жодним чином не доводить відсутність права позивача на перерахунок, оскільки така судом не витребовувалась, а наявність у нього достатнього стажу для призначення пенсії державного службовця не є предметом позову та більше того спростовується призначенням такої відповідачем, що підтверджено відповідним пенсійним посвідченням та не заперечувалось.

Відповідач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Згідно із статтями 183-2 та 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено наявність у нього права на проведення перерахунку пенсії державного службовця.

У п.4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2012 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» цей суд роз'яснив, що за змістом ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акта в ієрархії національного законодавства, що регулює спірні правовідносини, подібні правовідносини (аналогія закону), або за відсутності такого закону - на підставі конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), принципів верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог ст.70 КАС щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Цим вимогам оскаржене судове рішення не відповідає жодним чином.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 05.05.2015 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком у відповідності до ст.37 Закону №3723-ХІІ.

Проте, при обчисленні пенсії позивачу, Пенсійним органом не враховано до заробітку інших виплат (зокрема, чергової відпустки, заміщення, індексації доходів, компенсації за невикористану відпустку, разову премію за сумлінне виконання службових обов'язків, допомогу по тимчасовій непрацездатності, матеріальну допомогу на оздоровлення, курси підвищення кваліфікації, відпустка ЧАЕС, відрядження, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань), які вказані у довідках про складові заробітної плати (а.с.5-7), та на які було нараховано страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.2011 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Незважаючи на звернення ОСОБА_1 в серпні 2015 року, УПФ листом від 05.08.2015 №118-Д/8, відмовило йому у врахуванні зазначених у поданих ним довідках виплат, у зв'язку із тим, що чинним законодавством не передбачено визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії з урахуванням сум матеріальної допомоги та індексації заробітної плати (а.с.8).

Не погодившись із такою відмовою УПФ, позивач звернувся до суду із цим адміністративним позовом.

Відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування..

У ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього ж Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною 2 ст.33 Закону №3723-XII передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань входили до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, ст.66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до ч.1 ст.66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема, до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно із зазначеним Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Відтак, інші виплати вказані у поданих УПФ довідках від 09.04.2015 (зокрема, чергова відпустка, заміщення, індексація доходів, компенсація за невикористану відпустку, разова премія за сумлінне виконання службових обов'язків, допомога по тимчасовій непрацездатності, матеріальна допомога на оздоровлення, курси підвищення кваліфікації, відпустка ЧАЕС, відрядження, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань), на які нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та сплачувалися страхові внески повинні бути включені до заробітку державного службовця для обчислення пенсії.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішеннями Верховного Суду України, зокрема, з постановами від 04 березня 2014 року в справах №№21-14а14, 21-3а14, постановою від 06 листопада 2013 року в справі №21-350а13 та постановою від 28 травня 2013 року в справі №21-97а13.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Апеляційний суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що пенсія є періодичним платежем, виплата якої, за загальним правилом, не обмежена у часі. Отже, вирішуючи питання про зобов'язання нарахувати та виплатити таку, у разі відсутності спору про право особи на отримання пенсії або встановлення такого права в судовому порядку, не можна обмежувати орган, відповідальний за здійснення їх нарахування і виплати, певним часовим проміжком, якщо не відбулося змін у законодавстві.

Тобто, органи Пенсійного фонду України зобов'язані проводити нарахування та виплату пенсії відповідній особі до втрати нею такого права.

Для належного захисту прав позивача достатнім є визнання протиправними дій Пенсійного органу щодо неврахування відповідних виплат при призначенні пенсії позивача та зазначення дати з якої такі права повинні бути поновлені, в подальшому відповідач повинен враховувати таке судове рішення та висновки викладені у ньому в силу Закону.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд першої інстанції безпідставно переклав обов'язок доказування на позивача, а також при вирішенні справи не забезпечив всебічного та об'єктивного її вирішення, зокрема в разі потреби не витребував необхідні на його думку докази, що стало причиною неправильного вирішення даної справи. Більше того, трудова книжка позивача не могла підтвердити обставини щодо права позивача на врахування до заробітку при призначенні пенсії усіх видів виплат, які зазначені у поданих ним довідках, а обставини які суд вважав не доведеними не заперечувалися сторонами (наявність стажу та отримання пенсії державного службовця).

Також необґрунтованим є покликання суду першої інстанції на ст.37-1 Закону №3723-XII, як на підставу для відмови, оскільки позивач оскаржує дії УПФ щодо неврахування при призначенні йому пенсії державного службовця 05.05.2015 усіх належних виплат, а не просить провести перерахунок у зв'язку із збільшенням заробітку.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до переконання про підставність позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов'язання УПФ перерахувати та виплачувати призначену йому відповідно до ст.37 Закону №3723-XII пенсію із врахуванням до заробітку державного службовця для обчислення пенсії інших виплат (чергової відпустки, заміщення, індексації доходів, компенсації за невикористану відпустку, разову премію за сумлінне виконання службових обов'язків, допомогу по тимчасовій непрацездатності, матеріальну допомогу на оздоровлення, курси підвищення кваліфікації, відпустка ЧАЕС, відрядження, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань), згідно довідок Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації від 09.04.2015 №№97-99, з 05.05.2015, з урахуванням виплачених сум.

Встановлені апеляційним судом обставини справи та аналіз наведених норм матеріального та процесуального права є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позову.

Згідно пунктів 3, 4 ч.1 ст.202 КАС підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Фраківського районного суду м.Львова від 08 жовтня 2015 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львова щодо відмови у проведенні перерахунку та виплаті призначеної ОСОБА_1 пенсії із врахуванням до заробітку державного службовця для обчислення пенсії інших виплат, що зазначені у довідках Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації від 09 квітня 2015 року №№97-99.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львова перерахувати та виплачувати з 05 травня 2015 року ОСОБА_1 призначену йому відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» пенсію із врахуванням до заробітку державного службовця для обчислення пенсії інших виплат (чергової відпустки, заміщення, індексації доходів, компенсації за невикористану відпустку, разову премію за сумлінне виконання службових обов'язків, допомогу по тимчасовій непрацездатності, матеріальну допомогу на оздоровлення, курси підвищення кваліфікації, відпустка ЧАЕС, відрядження, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань), що зазначені у довідках Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації від 09 квітня 2015 року №№97-99, з урахуванням виплачених сум.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін