Справа № 815/99/15
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 р.м. ОдесаСправа № 815/99/15

Категорія: 8.3.13 Головуючий в 1 інстанції: Балан Я. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Романішина В.Л.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Одесагаз», Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року по справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Одесагаз» до Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції (Великомихайлівське відділення) ГУ Міндоходів в Одеській області про скасування податкової вимоги та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Одесагаз» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило скасувати податкову вимогу Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції (Великомихайлівське відділення) ГУ Міндоходів в Одеській області від 15.07.2014 року №1045-25 про сплату боргу з орендної плати юридичних осіб у сумі 727,22 грн., зобов'язати ОДПІ внести до зворотнього боку картки особового рахунку ПАТ «Одесагаз», що ведеться Роздільнянською ОДПІ (Великомихайлівське відділення) ГУ Міндоходів в Одеській області, відомості про сплату позивачем сум платіжним дорученням від 17.06.2014 року №13192 у розмірі 8 072,77 грн., спрямоване на сплату податку з найманих працівників із заробітної плати за травень 2014 року.

В обґрунтування позову зазначено, що ПАТ «Одесагаз» належним чином виконано вимоги податкового законодавства щодо сплати податкових зобов'язань перед бюджетом, подавши у передбачені законом строки до установи банку платіжні доручення на відповідну суму зобов'язань зі сплати орендної плати з юридичних осіб та податку на доходи найманих працівників за травень 2014 року. Не переведення банком визначених у платіжних дорученнях коштів до бюджету не може нести негативних наслідків для платника податків, тому зарахування податковим органом в облік підприємства заборгованості зі сплати вказаних зобов'язань та формування вимоги на суму боргу є безпідставним та суперечить чинному законодавству.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Суд скасував податкову вимогу Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції (Великомихайлівське відділення) ГУ Міндоходів в Одеській області від 15.07.2014 року № 1045-25 про сплату боргу з орендної плати юридичних осіб у сумі 727 грн. 22 коп. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

В апеляційні скарзі Публічне акціонерне товариство «Одесагаз», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, при цьому, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, Роздільнянська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС в Одеській області просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, однак в судове засідання вони не з'явились, поважність своєї неявки суду не повідомили, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 197 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, 18.06.2014 року ПАТ «Одесагаз» подано до обслуговуючого банку АТ «Єврогазбанк» платіжні доручення №13300, №13301 на суму 2 006,74 грн. та 117,31 грн. за призначенням платежу - оренда землі за травень 2014 року (а.с. 57).

Проте, зарахування до бюджету вказаних коштів не відбулось, про що підприємство повідомило Роздільнянську ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області (Великомихайлівське відділення) у заяві №112 від 26.06.2014 року (а.с. 56).

Такі ж заяви позивачем 20.06.2014 року подано до контролюючого органу відносно неперерахування до бюджету прибуткового податку із заробітної плати найманих працівників за травень 2014 року у сумі 8 072,77 грн. та 8 502,39 грн. на підставі платіжних доручень №378, №13192, одержаних банківською установою 06.06.2014 року та 17.06.2014 року.

15.07.2014 року Роздільнянською ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області (Великомихайлівське відділення) сформовано податкову вимогу №1045-25 про сплату ПАТ «Одесагаз» податкового боргу у сумі 727,22 грн. (а.с. 8).

Згідно вказаної податкової вимоги підставою для її направлення платнику стала наявність у підприємства станом на 14.07.2014 року податкового боргу за узгодженим грошовим зобов'язанням по орендній платі з юридичних осіб за землю.

Вирішуючи спір по суті та скасовуючи оскаржувану податкову вимогу, суд першої інстанції виходив з того, що направлення позивачем до обслуговуючого банку належним чином оформлених платіжних доручень на оплату обов'язкових платежів та зборів (при наявності необхідної кількості коштів на рахунку) є належними, необхідними та достатніми діями, які платник податку повинен вчинити для сплати податкового зобов'язання, а неперерахування банком до бюджету податку не є наслідком винних дій платника, отже пред'явлення контролюючим органом вимоги про сплату підприємством боргу є безпідставним.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки від органу казначейської служби не подано дані про надходження до бюджету сплачених підприємством сум податку, правові підстави для зобов'язання контролюючого органу внести до картки особового рахунку платника відомості про надходження податку відсутні.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, але такий висновок ґрунтується на неправильному застосуванні норм процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 року №2346-III переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Згідно із п. 22.4 ст. 22 Закону України від 05.04.2001 року №2346-III під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника, а для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Пунктом 129.6 ст. 129 Податкового кодексу України визначено, що за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Визначальним у змісті даної норми є те, з чиєї вини відбулося невнесення чи неповне внесення податку, збору (обов'язкового платежу) до бюджету або державного цільового фонду, а неперерахування банківською установою вказаних податку, збору (обов'язкового платежу) не може бути негативним наслідком для платника у вигляді нарахування пені, застосування санкцій тощо.

Разом з цим, приписи пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначають податковий борг як суму узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а правила п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України наділяють контролюючий орган правом щодо надсилання (вручення) платнику податків податкової вимоги, у разі коли платник не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки.

Згідно даних картки особового рахунку по платежу 13050200 (орендна плата з юридичних осіб В.Михайлівська с/р) станом на 01.07.2014 року за ПАТ «Одесагаз» рахується заборгованість по орендній платі за землю у сумі 727,22 грн. (а.с. 44).

Як вірно встановив суд першої інстанції відомості картки особового рахунку щодо наявного у підприємства боргу у вказаній сумі виникли в результаті не зарахування банківською установою прийнятих 18.06.2014 року від платника платіжних доручень №13300, №13301 на суму 2 006,74 грн. та 117,31 грн. за призначенням платежу - орендна землі за травень 2014 року.

Зазначені обставини у сукупному аналізі наведених норм податкового законодавства показали, що, оскільки на момент формування оскаржуваної податкової вимоги підприємство виконало свій обов'язок щодо сплати обов'язкового платежу, не надходження цих коштів до бюджету відбулось з вини банківської установи, направлення (вручення) контролюючим органом податкової вимоги суперечить вимогам п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, у зв'язку із чим висновок суду першої інстанції про її безпідставність колегія суддів вважає правильним.

Доводи контролюючого органу про те, що оскаржувана вимога в силу приписів п.п. 60.1.1 п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України є відкликаною та не створює негативних наслідків для платника, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як вбачається із відомостей картки особового рахунку, погашення обов'язкового платежу - орендної плати за землю відбулось в порядку п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України, а саме шляхом зарахування контролюючим органом коштів, сплачених підприємством згідно платіжного доручення від 29.07.2014 року №11288 за призначенням платежу - єдиний внесок.

Таким чином, погашення обов'язкового платежу орендної плати за землю за звітній податковий період травень 2014 року здійснено самостійно контролюючим органом за рахунок іншого податку (збору) в порядку черговості виникнення податкового боргу, тобто не відбулось ні самостійне погашення боргу платником, ні погашення боргу органом стягнення у розумінні вказаних норм податкового законодавства.

Разом з цим, дійшовши вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині зобов'язання контролюючого органу внести до зворотнього боку картки особового рахунку ПАТ «Одесагаз» відомості про сплату сум платіжним дорученням від 17.06.2014 року №13192 у розмірі 8 072,77 грн., спрямоване на сплату податку з найманих працівників із заробітної плати за травень 2014 року, суд першої інстанції у постанові не застосував жодної норми законодавства та не навів обґрунтувань в межах цих позовних вимог, що призвело до відсутності мотивів, з яких виходив суд при ухваленні рішення в цій частині.

Усуваючи неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами вказаної норми процесуального законодавства захисту в суді підлягають, зокрема, порушені органом державної влади та його посадовими особами, права та інтереси юридичних осіб.

Наведені норми процесуального законодавства дають колегії суддів підстави для висновку, що сама по собі інформація про відсутність в картці особового рахунку платника податків даних про сплату податку, збору (обов'язкового платежу) без надсилання контролюючим органом рішення про нарахування відповідного податку/збору не створює для такого платника негативних наслідків, не порушує прав та інтересів позивача у розмінні норм КАС України.

Таким чином, оскільки позивачем не оскаржується податкова вимога або інше рішення контролюючого органу про нарахування податку з найманих працівників за травень 2014 року в результаті не зарахування до бюджету коштів, визначених у платіжному дорученні від 17.06.2014 року №13192, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача про зобов'язання контролюючого органу внести до зворотнього боку картки особового рахунку ПАТ «Одесагаз» відомості про сплату сум цим платіжним дорученням, є передчасними, отже такими, що не порушують права та інтереси позивача, тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Також, дійшовши правильного висновку щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 94 КАС України шляхом стягнення з державного бюджету на користь позивача сплаченої суми судового збору у розмірі 182 грн. 70 коп., в порушення вказаної норми процесуального законодавства суд першої інстанції не розподілив ці витрати, ухвалюючи рішення у справі.

З огляду на викладене, оскільки висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову є вірним, але ґрунтується не неправильному застосуванні норм процесуального права та вирішенні не всіх питань, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення відповідно до ст. 201 підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п. 2 ч. 1 ст. 198, ст. 201, ч. 2 ст. 205, ст.ст. 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Одесагаз», Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року - змінити в частині мотивів, з яких виходив суд, та викласти абз. 4 рішення наступного змісту:

«Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Одесагаз» () документально підтверджені судові витрати у сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.»

Постанова апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

В.Л. Романішин