Справа № 819/3479/15
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/3479/15

26 січня 2016 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Чепенюк О.В.,

при секретарі судового засідання Порплиці Т.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів Стукало М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, в особі представника ОСОБА_3, звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області (далі - УМВС України в Тернопільській області, відповідач 1), Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі - ГУНП в Тернопільській області, відповідач 2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ УМВС України в Тернопільській області від 06 листопада 2015 року № 323 о/с, яким звільнено майора міліції ОСОБА_1, оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей КМ Тернопільського МВ УМВС з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію»;

- поновити ОСОБА_1 на роботі, зобов'язавши ГУНП в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 на посаду, що заміщується поліцейськими, рівнозначну вищій або нижчій посаді, яку він обіймав під час проходження служби в міліції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 26 серпня 1997 року проходив службу в УМВС України в Тернопільській області, з 28 жовтня 2014 року перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на підставі наказу УМВС України в Тернопільській області №312 о/с від 04 листопада 2014 року.

02 листопада 2015 року позивач ОСОБА_1 повідомив УМВС України в Тернопільській області, що він бажає в подальшому проходити службу в Національній поліції України, подавши відповідний рапорт своєму безпосередньому керівникові ОСОБА_4 Проте наказом відповідача 1 від 06 листопада 2015 року №323 о/с ОСОБА_1, оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей КМ Тернопільського МВ УМВС, звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію».

Позивач не погоджується з наказом про звільнення з посиланням на те, що звільнення зі служби проведено під час його перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що є порушенням статті 2 Закону України «Про відпустки», яка передбачає збереження на період відпустки місця роботи (посади), а також без врахування поданого ОСОБА_1 рапорту, в якому останній відповідно до пунктів 8 та 9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» підтвердив свою згоду на призначення його на посаду, що заміщується поліцейськими.

Також у позовній заяві позивач зазначив, що оскільки УМВС України в Тернопільській області перебуває в стані припинення, то вирішення питання призначення на посаду слід покласти на відповідача 2 ГУНП в Тернопільській області.

У судовому засіданні позивач та його представник адміністративний позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили його задовольнити.

Додатково позивач у судовому засіданні 24 грудня 2015 року надав такі пояснення. В жовтні 2015 року його та інших працівників УМВС в Тернопільській області, які перебували у відпустці по догляду за дитиною, було запрошено на зустріч з керівництвом УМВС України в Тернопільській області, на якій пропонувалось працівникам вийти на роботу на період проведення місцевих виборів з метою належного забезпечення громадського порядку під час виборчого процесу. Точну дату зібрання працівників ОСОБА_1 назвати не зміг, вказав орієнтовно в період з 10 по 15 жовтня 2015 року. Позивач не міг перервати відпустку та вийти на службу, оскільки фактично здійснює доглядає за дитиною та не мав можливості залишити дитину на інших членів сім'ї. Також ОСОБА_1 зазначив, що з цього приводу спілкувався з начальником сектору кадрового забезпечення ТМВ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_5 та повідомляв, що не буде переривати відпустку по догляду за дитиною та виходити на роботу. При цьому, працівником кадрової служби питання щодо продовження служби в Національній поліції не ставилось і не обговорювалося з ОСОБА_1

В подальшому позивач мав телефонну розмову з безпосереднім керівником сектору кримінальної міліції у справах дітей КМ Тернопільського МВ УМВС ОСОБА_4 саме з питання продовження служби та переведення до Національної поліції. Позивач повідомив останнього, що має бажання працювати в поліції, на що ОСОБА_4 пояснив про необхідність написання відповідного рапорту. З пояснень позивача слідує, що він в той же день 02 листопада 2015 року прибув в робочий кабінет працівників сектору кримінальної міліції у справах дітей КМ Тернопільського МВ УМВС, який знаходився у приміщенні УМВС в Тернопільській області (вулиця Валова, 11, на першому поверсі), написав рапорт про те, що бажає працювати в Національній поліції, та залишив його працівникам сектору, поклавши його до рапортів інших працівників сектору. Після цього позивач зробив телефонний дзвінок безпосередньому керівнику ОСОБА_4, доповівши про написання рапорту.

Позивач, представник позивача вважають, що звільнення згідно з оскаржуваним наказом проведено незаконно, оскільки ОСОБА_1 виявив бажання проходити в подальшому службу в Національній поліції, про що подав відповідний рапорт, який безпідставно не взято до уваги відповідачем 1. Просили адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача 1 УМВС України в Тернопільській області в судовому засіданні адміністративний позов не визнала з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову від 16 грудня 2015 року, та надала пояснення такого змісту.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано як юридичну особу УМВС України в Тернопільській області, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 жовтня 2015 року № 1327 утворено ліквідаційну комісію УМВС України в Тернопільській області, триває процес ліквідації, особовий склад управління звільнено.

Позивач проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей КМ Тернопільського МВ відповідно до наказу УМВС України в Тернопільській області від 01 квітня 2013 року № 75 о/с. На час прийняття Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 28 жовтня 2014 року по 15 квітня 2017 року.

У зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію», для роз'яснення співробітникам органів внутрішніх справ області, які перебувають у відпустках по догляду за дитиною, підстав та умов звільнення з органів внутрішніх справ або переходу для подальшого проходження служби в поліції, 30 жовтня 2015 року було проведено зустріч керівництва УМВС України в Тернопільській області, на якій був присутній і позивач. Після даної зустрічі 45 осіб виявили бажання проходити в подальшому службу в Національній поліції, в зв'язку з чим приступили до виконання службових обов'язків та на підставі наказу УМВС України в Тернопільській області від 06 листопада 2015 року № 321 о/с були звільнені з органів внутрішніх справ у зв'язку з переведенням та перепризначені на штатні посади ГУНП в Тернопільській області за їх згодою, а 15 працівників, у тому числі позивач, які не подали рапорти про вихід з відпустки та не виявили бажання проходити службу в ГУНП в Тернопільській області, були звільнені через скорочення штатів на підставі розділу XI Закону України «Про Національну поліцію».

Також представник відповідача 1 зауважила, що з позивачем перед прийняттям наказу про звільнення особисто проводив бесіду заступник начальника з кадрового забезпечення ТМВ УМВС України в Тернопільській області підполковник міліції ОСОБА_5, однак позивач категорично відмовився продовжувати службу в Національній поліції. Рапорту позивача про намір проходити службу в поліції УМВС України в Тернопільській області не отримувало.

З огляду на такі обставини, УМВС України в Тернопільській області прийнято спірний наказ про звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1 через скорочення штатів. В день звільнення позивач особисто отримав трудову книжку, жодних претензій з приводу підстав свого звільнення не заявляв.

Представник відповідача 1 просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник відповідача 2 ГУНП в Тернопільській області в судовому засіданні адміністративний позов не визнала з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову від 16 грудня 2015 року та надала пояснення такого змісту.

Відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», Положення про Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, затвердженого наказом Національної поліції від 06 листопада 2015 року № 36, територіальні органи поліції, зокрема, ГУНП в Тернопільській області, не є правонаступником УМВС України в Тернопільській області. Позивач не перебував у трудових відносинах з ГУНП в Тернопільській області, відповідач 2 жодних рішень відносно ОСОБА_1 не приймав, а тому позовні вимоги до ГУНП в Тернопільській області безпідставні.

Представник відповідача 2 просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Допитаний у судовому засіданні 24 грудня 2015 року свідок начальник сектору кадрового забезпечення ТМВ УМВС в Тернопільській області ОСОБА_5 надав такі показання. У жовтні 2015 року (перед проведенням виборів, тобто до 25 жовтня 2015 року) було проведено зібрання усіх працівників УМВС в Тернопільській області, які перебували у відпустці по догляду за дитиною, де роз'яснено працівникам необхідність вийти на роботу та в подальшому при їх згоді написати заяви про перехід на службу до поліції. Тобто працівникам пропонувалось написати рапорти про вихід на роботу, перервавши відпустку по догляду за дитиною, та заяву про бажання перейти на службу до поліції. З показів свідка слідує, що умовою для подальшого переходу на службу до Національної поліції для працівників, які перебували у відпустці по догляду за дитиною, було вихід на роботу з відпустки до вирішення питання про призначення на службу в Національну поліцію. Більшість працівників погодились на такі умови. ОСОБА_1 категорично відмовився виходити з відпустки на роботу. Свідок безпосередньо з позивачем мав телефонну розмову з цього питання, оскільки саме сектор кадрового забезпечення ТМВ УМВС в Тернопільській області проводив звірку працівників особового складу ТМВ, які подали рапорти про вихід на роботу, та з'ясовував питання чи будуть працівники, які перебували у відпустках по догляду за дитиною, виходити на роботу з відпустки до вирішення питання про призначення на службу в Національну поліцію. Про бажання ОСОБА_1 перейти на службу в Національну поліцію ОСОБА_5 не було відомо, так як таке питання не ставилось, вирішувалось лише питання щодо виходу позивача на роботу. Рапорт ОСОБА_1 від 02 листопада 2015 року про бажання останнього проходити службу в поліцію до сектору кадрового забезпечення ТМВ УМВС в Тернопільській області не надходив.

Допитаний у судовому засіданні 24 грудня 2015 року свідок начальник кримінальної міліції у справах дітей КМ Тернопільського МВ УМВС ОСОБА_4 (безпосередній керівник) дав показання про те, що дійсно мав розмову з позивачем про те, що необхідно написати рапорти з кадрових питань, проте не пам'ятає чи повідомляв його позивач про те, що бажає проходити службу в Національній поліції. Особисто до ОСОБА_4 з рапортом про намір працювати в Національній поліції позивач не звертався, такий рапорт свідку не надходив.

Допитані у судовому засіданні 26 січня 2016 року свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, колишні працівники сектору кримінальної міліції у справах дітей КМ Тернопільського МВ УМВС, дали показання про те, що дійсно в жовтні чи листопаді 2015 року ОСОБА_1 заходив на роботу, пояснив, що хоче написати рапорт, проте який саме рапорт він писав, жоден зі свідків показання не дав, оскільки особисто такого документу не бачили.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, в тому числі оглянувши особову справу позивача, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 26 серпня 1997 року прийнятий на службу в органи внутрішніх справ, що підтверджується відомостями трудової книжки позивача (а. с. 7). Відповідно до наказу УМВС України в Тернопільській області від 01 квітня 2013 року № 75 о/с призначений з 01 квітня 2013 року на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей КМ Тернопільського МВ (а. с. 22). Наказом по УМВС України в Тернопільській області №312 о/с від 04 листопада 2014 року ОСОБА_1 надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 28 жовтня 2014 року по 15 квітня 2017 року (а. с. 8).

В подальшому наказом УМВС в Тернопільській області від 06 листопада 2015 року №323 о/с згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) ОСОБА_1, оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей КМ Тернопільського МВ УМВС (а. с. 9).

Також судом встановлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, у тому числі УМВС в Тернопільській області (а. с. 32).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 жовтня 2015 року № 1327 на виконання даної постанови утворено ліквідаційну комісію УМВС України в Тернопільській області (а. с. 20). Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 14 січня 2016 року УМВС України в Тернопільській області перебуває в стані припинення (а. с. 54-56).

07 листопада 2015 року зареєстровано юридичну особу ГУНП в Тернопільській області, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 09 грудня 2015 року проведена реєстрація новоутвореної юридичної особи шляхом заснування юридичної особи на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 (а. с. 33-35).

З пояснень позивача та показів свідків, довідки начальника відділу кадрового забезпечення ГУНП в Тернопільській області від 15 грудня 2015 року № 2/15-192 (а. с. 21) вбачається, що в першій половині жовтня 2015 року в УМВС України в Тернопільській області відбувалася зустріч з працівниками органів внутрішніх справ області, які перебували у відпустці по догляду за дитиною, на якій було запропоновано таким працівникам приступити до виконання службових обов'язків, тобто перервати відпустку по догляду за дитиною. Також з наведених доказів та пояснення представника відповідачів слідує, що особам, які перебували у відпустці по догляду за дитиною, для призначення в ГУНП в Тернопільській області необхідно було перервати відпустки по догляду за дитиною, вийти на роботу до вирішення питання про їх перепризначення на службу в поліцію. 45 осіб особового складу виявили бажання проходити в подальшому службу в Національній поліції, в зв'язку з чим приступили до виконання службових обов'язків та на підставі наказу УМВС України в Тернопільській області від 06 листопада 2015 року № 321 о/с були звільнені з органів внутрішніх справ у зв'язку з переведенням на підставі пункту 64 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та перепризначені на штатні посади ГУНП в Тернопільській області за їх згодою, а 15 працівників, в тому числі позивач, які не подали рапорти про вихід з відпустки та не виявили бажання проходити службу в ГУНП в Тернопільській області, були звільнені через скорочення штатів на підставі розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Предметом спору у даній справі є оскаржений позивачем наказу УМВС України в Тернопільській області від 06 листопада 2015 року № 323 о/с, яким звільнено майора міліції ОСОБА_1, оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей КМ Тернопільського МВ УМВС з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил за пункту 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно із частиною другою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюються на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

З метою з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами суд вживав заходи, визначені частинами четвертою, п'ятою статті 11 КАС України, зокрема, зобов'язав відповідачів надати належні докази на підтвердження обставин, якими сторона обґрунтовує заперечення проти позову, допитав ряд свідків, які надали показання з приводу обставин спірних правовідносин.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, обов'язок доказування того, що позивача правомірно було звільнено з посади покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень.

На думку суду, відповідач у даній справі довів правомірність звільнення позивача з займаної посади, з огляду на таке.

Спірні відносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIІI (далі - Закон № 580-VІІІ) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114).

При цьому суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Відповідно до статті 1 Закону № 580-VІІІ Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Тобто, позивач попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу Закону.

Згідно з пунктом 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно до пункту 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону (пункт 11 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ).

З аналізу вказаних норм слідує, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції лише за їх власним бажанням у спосіб, передбачений пунктом 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ.

Враховуючи, що Закон № 580-VIІI було опубліковано 06 серпня 2015 в газеті «Голос України», то відповідно трьохмісячний термін з дня опублікування, протягом якого особи мали подати відповідні рапорти (заяви) про їх бажання проходити службу в поліції, закінчився 06 листопада 2015 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 рапорт про його бажання проходити службу в Національній поліції та рапорт про його звільнення з органів внутрішніх справ у зв'язку з переходом у встановленому порядку на службу в іншу установу особисто безпосередньому керівнику начальнику кримінальної міліції у справах дітей КМ Тернопільського МВ УМВС ОСОБА_4, начальнику УМВС України в Тернопільській області Богомолу О.М. не подавав. Не подавав та не надходила така заява до сектору кадрового забезпечення ТМВ УМВС в Тернопільській області та в управління кадрового забезпечення УМВС України в Тернопільській області, на які відповідно до Інструкції з організації обліку кадрів у системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 грудня 2015 року № 1276, покладено організацію обліку кадрів у системі Міністерства внутрішніх справ України. Відсутні такі рапорти (заява) в особовій справі ОСОБА_1

Такі обставини підтверджуються показаннями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, довідками заступника голови ліквідаційної комісії УМВС України в Тернопільській області від 25 січня 2016 року № 95/05/2/2016 (а. с. 95), начальника управління кадрового забезпечення ГУНП в Тернопільській області від 25 січня 2016 року № 94/05/2/2016 (а. с. 96).

З пояснень позивача також вбачається, що така заява ним особисто не подавалася безпосередньому керівнику чи керівнику установи. Суд допускає, що ОСОБА_1 можливо і писав рапорт про його бажання продовжувати службу та працювати в Національній поліції, проте такий рапорт у встановленому порядку не був доведений ним до відома керівництва, не надходив до сектору кадрового забезпечення УМВС України в Тернопільській області. Наявність рапорту ОСОБА_1 про його бажання продовжувати службу та працювати в Національній поліції чи бути призначеним до Національної поліції, чи про його звільнення з органів внутрішніх справ у зв'язку з переходом у встановленому порядку на службу в поліцію не підтвердили і свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, колишні працівники сектору кримінальної міліції у справах дітей КМ Тернопільського МВ УМВС.

Крім того, законодавець визначив трьохмісячний строк для подання відповідних заяв, і позивач не був позбавлений права завчасно скористатися наданим йому правом та подати заяву про прийняття на службу до поліції.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не скористався наданим йому Законом № 580-VІІІ правом на подачу заяви про прийняття на службу до поліції, що в силу даного Закону вважається не виявленням бажання на проходження служби в поліції.

При цьому, як зазначалося вище згідно з пунктом 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ. Отже, перебування ОСОБА_1 у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років не є перешкодою відповідачу 1 приймати рішення про звільнення позивача через скорочення штатів.

При цьому суд критично оцінює пояснення представника відповідачів, які підтвердженні показами свідка ОСОБА_5, довідкою ГУНП в Тернопільскій області від 15 грудня 2015 року № 2/15-192 (а. с. 21) про те, що умовою для подальшого переходу на службу до Національної поліції для працівників, які перебували у відпустці по догляду за дитиною, було вихід на роботу з відпустки до вирішення питання про призначення на службу в Національну поліцію, оскільки така вимога не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до підпункту «г» пункту 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

За сукупністю наведених обставин, враховуючи належне попередження позивача про можливість звільнення та не виявлення ним бажання проходити службу у поліції (не доведення до відома такого бажання до УМВС України в Тернопільській області), суд дійшов висновку, що УМВС України в Тернопільській області при прийнятті оскаржуваного наказу діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу УМВС України в Тернопільській області від 06 листопада 2015 року № 323 о/с про звільнення майора міліції ОСОБА_1, оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей КМ Тернопільського МВ УМВС з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про поновлення позивача на роботі, зобов'язавши ГУНП в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 на посаду, що заміщується поліцейськими, рівнозначну вищій або нижчій посаді, яку він обіймав під час проходження служби в міліції, то така не підлягає задоволенню оскільки є похідною від першої вимоги, у задоволенні якої судом було відмовлено так як судом не встановлено, що звільнення позивача є неправомірним.

Керуючись статтями 2, 11, 86, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України (оголошення вступної та резолютивної частини постанови), а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 29 лютого 2016 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.

копія вірна

Суддя Чепенюк О.В.