Справа № 804/3301/14
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2016-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2016 року м. Київ К/800/21311/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий суддя:Вербицька О.В.
Судді: Лосєв А.М.
Маринчак Н.Є.
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районні м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2014 р.

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2015 р.

у справі № 804/3301/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Віртус - Трейд»

до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районні м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про визнання недійсним та скасування податкове повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Віртус - Трейд» (далі - позивач, ТОВ «Віртус - Трейд») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районні м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - відповідач, ДПІ у Бабушкінському районні м. Дніпропетровська) про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2014 р. позов задоволено. Визнано недійсним та скасовано податкове повідомлення - рішення від 12 грудня 2013 року № .

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2015 р. постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2014 р. залишено без змін.

У касаційній скарзі ДПІ у Бабушкінському районні м. Дніпропетровська, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2014 р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2015 р. і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Віртус - Трейд», за результатами якої складено акт від 29 листопада 2013 року №1142/221/35114291.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем п.п. 7.4.4. та п.п. 7.4.5. п.7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 198.3, п. 198.6 ст.198, п. 201.1 ст. 201 Податкового Кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 502 146 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 12 грудня 2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 502146,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 125004,25 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали необґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та ТОВ «САРУД» було укладено договір від 28.09.2010 року №2809-10КЕ1, предметом якого було надання агентських послуг. За цим договором ТОВ «САРУД» надав ТОВ «ВІРТУС-ТРЕЙД» послуги з пошуку контрагентів, у зв'язку із чим агент отримав винагороду у розмірі 256225,64 грн., у т.ч. ПДВ - 42704,27 грн.

09.12.2010 р. ТОВ «Агробіз-12» та ТОВ «ВІРТУС-ТРЕЙД» було укладено договір поставки від 07.12.2010 року №ВТ-53. За цим договором постачальник поставив ТОВ «ВІРТУС- ТРЕЙД» продукцію «м'ясо яловичини» на суму 211152,00 грн., у т.ч. ПДВ -35192,00 грн.

01.02.2010 р. ТОВ «Трансавтолюкс» та ТОВ «ВІРТУС-ТРЕЙД» було укладено договір від 01.02.2010 року транспортного експедирування та перевезення вантажу, згідно якого ТОВ «Трансавтолюкс» зобов'язувався доставляти вантаж.

01.11.2010 р. ТОВ Фірма «Клото» та ТОВ «ВІРТУС-ТРЕЙД» було укладено вищезазначений договір суборенди нерухомого майна від 01.11.2010 року. За цим договором ТОВ Фірма «Клото» надало ТОВ «ВІРТУС-ТРЕЙД» у грудні 2010 року послуги по суборенді нерухомого майна.

01.02.2010 р. ПП «Геліос - Д» та ТОВ «ВІРТУС-ТРЕЙД» було укладено договір транспортного експедирування та перевезення вантажу, згідно якого ПП «ГЕЛІОС-Д» зобов'язувався доставляти вантаж.

Виконання зазначених договорів підтверджено належним чином складеними первинними документами: видатковими накладними, податковими накладними, актами виконаних робіт, товарно-транспортними накладними, платіжними дорученнями тощо.

Отже, позивачем реально здійснені та фактично виконані господарські операції по взаємовідносинах з контрагентами, що підтверджено належним чином складеними первинними документами.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем виконані всі умови, передбачені податковим законодавством, які надають йому правові підстави для формування податкового кредиту.

Крім того, суди обґрунтовано не прийняли до уваги висновки податкового органу щодо нікчемності правочинів, з урахуванням всіх обставин справи та вимог законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає відхиленню, а постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2014 р. та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2015 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районні м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області відхилити.

2.Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2014 р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2015 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька

Судді А.М. Лосєв

Н.Є. Маринчак