Справа № 817/3230/15
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3230/15

25 січня 2016 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі суддів Сала А.Б.(головуючий), суддів Жуковської Л.А. , Кравчук Т.О. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Міністерства юстиції України Головного територіального управління юстиції у Рівненській області
про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (відповідач - 1), Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (відповідач - 2) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.06.2015 Рівненським окружним адміністративним судом прийнято постанову по справі №817/461/15, якою поновлено його на посаді начальника Головного управління юстиції у Рівненській області.

Однак, відповідачем, Міністерством юстиції України рішення в частині поновлення на посаді, яке було допущене до негайного виконання, не виконано. У зв'язку із чим, керуючись ст.236 Кодексу законів про працю України, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

З врахуванням заяви про уточнення позовних вимог позивач наголосив, що середньоденна заробітна плата за час вимушеного прогулу становить 212,37 грн., затримка виконання рішення суду складала 147 днів. А тому, сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення становить 31 218,39 грн. (212,37 грн.*147).

З врахуванням виплаченої суми, остаточна сума до стягнення становить 6 055,96 грн., яку відповідно до вимог чинного законодавства відповідач повинен відшкодувати.

До початку розгляду справи по суті, позивачем було подано клопотання, в якому останній просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, а при прийнятті рішення, просив врахувати надані уточнення до позовних вимог.

Представник відповідача-1 та представник відповідача-2 в судове засідання також не прибули. Через відділ документального забезпечення Рівненського окружного адміністративного суду від відповідача -2 надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду та клопотання про розгляд справи без участі представників відповідачів.

За таких обставин, на підставі частини 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 на підставі наказу Міністра юстиції України № 104/К з 06.02.2007 року обіймав посаду начальнику Головного управління юстиції у Рівненській області.

08.02.2015 року позивача було попереджено про наступне звільнення його з посади за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у разі відмови обійняти посаду начальника Острозького районного управління юстиції у Рівненській області.

16.04.2015 року згідно наказу Міністра юстиції України №1141/к, враховуючи впровадження нової структури та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції У Рівненській області від 06.02.2015 року позивача начальника Головного управління юстиції у Рівненській області було звільнено з роботи 16.04.2015 у зв'язку зі зміною істотних умов праці, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Разом з тим, наявними у матеріалах справи доказами встановлено, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 11.06.2015 року у справі № 817/461/15 позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України №1141/к від 16.04.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Головного управління юстиції у Рівненській області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління юстиції у Рівненській області. Стягнуто з Головного територіального управління юстиції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 11 892, 72 грн. Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000, 00 грн. (а.с.11-19).

Таким чином, поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління юстиції у Рівненській області та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць допущеного до негайного виконання на підставі п.3 ч.1 ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

На виконання зазначеного судового рішення, 15.06.2015 року видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження з примусового його виконання.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2015 року постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 11.06.2015 року - залишено без змін.

Проте, у зв'язку з тривалим зволікання по виконанню рішення суду від 11.06.2015 року у справі № 817/461/15, позивач звернутися до суду з даним адміністративним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі.

Однак, під час розгляду адміністративного позову, на виконання рішення суду від 11.06.2015 року у справі № 817/461/15, наказом Міністра юстиції України від 04.11.2015 року №3126/к, ОСОБА_1 був поновлений на посаді начальника Головного управління юстиції у Рівненській області.

З огляду на це, як зазначає позивач, у заяві про уточнення позовних вимог, періодом протягом якого відповідачем було затримано виконання рішення суду становить 147 календарних дня, а саме з 11.06.2015 року по 04.11.2015 року.

Таким чином, позивач зазначив, що загальна сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення становить 31 218,39грн.

Разом з тим, йому були нараховані та отримані кошти в сумі 25 162,43грн. Даний факт також підтверджується долученим до матеріалів справи платіжним дорученням від 06.11.2015 року № 514 на суму 20 308,08грн., платіжним дорученням від 13.11.2015 №520 на суму 97 254,35грн та платіжною відомістю № 01.316 від 12.11.2015 року згідно якої сума що виплачена позивачу становить 4 854,35 грн. (20 308,08грн. + 4 854,35грн.)=25 162,43 грн.

Крім того, відповідачем - 2 надано суду архівну відомість № 395 з січня 2015 року по грудень 2015 року про розмір нарахування та відрахування сум та довідку про заробітну плату за 2015 рік ОСОБА_1. З змісту вказаної відомості вбачається, що за спірний період, позивачу було нараховано та виплачено заробітну плату.

Факт отримання коштів у сумі 25 162,43 визнається позивачем у поданих заявах.

Разом з тим, на думку позивача, відповідачем не було виплачено йому кошти за час затримки виконання рішення суду, в частині різниці між загальною сумою середнього заробітку за час затримки виконання рішення 31 218,39грн. та сумою виплачених коштів 25 162,43грн., а саме 6 055,96 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2, 6 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ч. 1 ст. 255 цього Кодексу постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

У відповідності п.3 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно з ч. 2 ст. 257 цього Кодексу судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини, регулюються Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Згідно із ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

У відповідності до ст. 236 КЗпП у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Крім того, ст. 236 КЗпП кореспондується з роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року за № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - роз'яснення Пленуму ВСУ від 06.11.1992 року № 9) та рішенням Конституційного суду України від 22.02.20112 за № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст.ст.233,117, 237-1 КЗпП України, відповідно до яких роботодавець зобов'язаний сплатити незаконно звільненому працівнику як середній заробіток за час вимушеного прогулу, так і середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Статтею 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

При цьому, варто звернути увагу на пункт 34 роз'яснення Пленуму ВСУ від 06.11.1992 року № 9, де зазначається, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Враховуючи те, що на виконання постанови від 11.06.2015 року № 817/461/15, ОСОБА_1 було поновлено на посаді начальника Головного управління юстиції у Рівненській області, згідно із відповідного наказу від 04.11.2015 року Міністра юстиції України, суд дійшов висновку про наявність факту затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді.

Крім того, згідно із до ч. 3 п.32 роз'яснення Пленуму ВСУ від 06.11.1992 року № 9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Основним нормативно-правовим актом, що визначає порядок розрахунку заробітної плати за час вимушеного прогулу є Постанова Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку розрахунку середньої заробітної плати» (далі - Порядок № 100 від 08.02.1995 року).

Відповідно до п.2 Порядку № 100 від 08.02.1995 року у разі визнання середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Водночас, суд звертає увагу на те, що розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення, не відображають суми відрахувань згідно вимог чинного законодавства.

Про що робиться відповідна відмітка в рішення суду.

Аналогічні положення містяться в п.8 розділу 4 вказаного Порядку, де передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Саме у зв'язку із неврахуванням суми відрахувань, з виплаченої позивачу заробітної плати і виникла різниця яку останній просить стягнути.

Аналогічна правова позиція викладена в п.6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» відповідно до якого, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Подібні приписи зазначені також в п.3 Порядку № 100 від 08.02.1995 року, а саме усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Таким чином, суду необхідно наголосити, що роботодавець зобов'язаний при виконанні судового рішення утримати податки та інші обов'язкові платежі з нарахованих фізичній особі сум. Натомість, суд у випадку задоволення позовних вимог, у резолютивній частині рішення зазначає суми до стягнення без утримання податків та інших обов'язкових платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідачем доведено факт правомірності своїх дій. Натомість факт наявності у позивача порушеного права не знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду, оскільки належні суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення, ОСОБА_1 в повному обсязі виплачені, відповідно до наявних доказів в матеріалах справи.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі в сумі 6 055,96грн. - є необґрунтована, безпідставна та не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Оскільки суб'єктом владних повноважень не надано суду жодного доказу щодо понесення витрат пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, то судові витрати відповідачу не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя Сало А.Б.

Судді Жуковська Л.А.

Кравчук Т.О.