Справа № 152/1930/15-а
Суддя: Строгий І. Л.
Дата ухвалення: 2016-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 152/1930/15-а
Постанова

іменем України

25 січня 2016 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого Строгого І.Л.,

за участі:

секретаря Палій М.Д.,

позивача ОСОБА_1,

представників:

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі Вінницької області про визнання незаконним рішення та зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду із указаним адміністративним позовом.

Зазначила, зокрема, що 23 травня 2015 року їй виповнилося 52 роки. Вважаючи, що відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, позивач у серпні 2015 року звернулася до УПФУ у Шаргородському районі Вінницької області (далі відповідач) із заявою та відповідними документами з проханням призначити пенсію.

Проте, протокольним рішенням № 1099 від 20 жовтня 2015 року відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах, з посиланням на те, що позивачем не підтверджено 4 роки проживання або постійної роботи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року.

Не погоджуючись із відмовою відповідача, позивач просить визнати нечинним рішення відповідача (протокол) № 1099 від 20 жовтня 2015 року та зобовязати відповідача з 10 серпня 2015 року призначити позивачупенсію на пільгових умовах відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, зазначені у позові.

Позивач, зокрема, пояснила, що з 1963 року і по теперішній час вона проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, при цьому, у період з 1987 року по 1992 рік вона проживала там без реєстрації. Окрім того, позивач пояснила, що з 1988 року по 1992 рік вона працювала кухарем у КСП ім. Суворова у с. Зведенівка.

Відповідач у письмових запереченнях на позовну заяву (а.с. 25), а представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку. За умови, якщо дані особи станом на 1 січня 1993 року проживали або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсійний вік зменшується на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

20 жовтня 2015 року відповідачем було прийнято рішення у формі протоколу № 1099 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком, як потерпілій 4 категорії внаслідок аварії на ЧАЕС, у звязку з відсутністю 4 років проживання або постійної роботи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року, оскільки позивачем надано недостатньо підтверджуючих документів про фактичне проживання та реєстрацію з 26 квітня 1986 року по 1 січня 1993 року, а також відсутнє підтвердження постійної роботи у зоні посиленого радіологічного контролю.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

23 травня 2015 року позивачу виповнилося 52 роки, що вбачається із її паспорта (а.с. 4).

Згідно з розрахунком стажу позивача (а.с. 2, 3 відмовної пенсійної справи), загальний трудовий стаж позивача складає 29 років 8 місяців та 21 день.

22 серпня 2013 року Вінницькою облдержадміністрацією позивачу було видано посвідчення Серія В-П № 817195 громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (Категорія 4) (а.с. 7).

Із дублікату трудової книжки позивача АН № 105385 та довідок ПОП «Авангард» від 3 липня 2013 року № 106 та № 107 вбачається, що з 1 листопада 1988 року по 30 грудня 1992 року позивач працювала кухарем у КСП ім. Суворова (а.с. 8-11, 17, 18, 43).

У довідці Зведенівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 16 серпня 2013 року № 652 зазначено, що ОСОБА_1 дійсно постійно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1963 року і по даний час. У період з 12 лютого 1987 року по 19 серпня 1992 року проживала у с. Зведенівка без реєстрації (а.с. 46).

Відповідно до довідки Зведенівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 18 листопада 2015 року № 906 село Зведенівка відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю, 4 категорії, внаслідок аварії ЧАЕС відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106 (а.с. 19).

Згідно з листом Управління соціального захисту населення Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області від 28 грудня 2015 року № 01-10/29, ОСОБА_1 відповідно до поданих документів працювала у КСП ім. Суворова (ПОП «Авангард») з 1 листопада 1988 року по 30 грудня 1992 року, про що свідчить запис № 3 у трудовій книжці та довідка ПОП «Авангард» № 107 від 3 липня 2013 року. ОСОБА_1 працювала відповідно до документів на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 1 січня 1993 року 4 роки і 2 місяці (а.с. 41).

Із виписки з медичної карти амбулаторного хворого від 20 серпня 2012 року вбачається, що позивач періодично, зокрема: 17 грудня 1987 року, 24 грудня 1987 року, 17 лютого 1988 року, 1 вересня 1988 року, 22 грудня 1988 року, 3 травня 1989 року, 5 травня 1989 року, 21 жовтня 1991 року, 28 січня 1992 року, 9 вересня 1994 року та 3 жовтня 1994 року зверталася до лікарів Рахнянської амбулаторії Шаргородської центральної районної лікарні (а.с. 15).

У судовому засіданні були допитані як свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які дали показання, що у своїй сукупності свідчать про те, що вони добре знають ОСОБА_1, оскільки або є її сусідами або ж працювали з нею. Також свідки стверджували, що ОСОБА_1 дійсно проживала у с. Зведенівка та працювала у КСП ім. Суворова, у тому числі з 1987 по 1993 роки.

Окрім того, судом були допитані як свідки директор ПОП «Авангард» ОСОБА_7, секретар та голова Зведенівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відповідно.

Свідок ОСОБА_7, зокрема пояснила суду, що вона є директором ПОП «Авангард», який є правонаступником КСП ім. Суворова. Довідки про роботу та заробітну плату позивача від 3 липня 2013 року № 106 та № 107 вона видавала на підставі первинних документів - книг про нарахування та виплату заробітної плати та обліку робочого часу за 1988 1992 роки КСП ім. Суворова. На даний момент зазначені книги у підприємства викрадені, тому надати їх для огляду у судовому засіданні вона не може.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили, що довідку про час проживання позивача у с. Зведенівка від 16 серпня 2013 року № 652 вони видали на підставі власної інформації, інформації, отриманої в результаті опитування жителів села та погосподарських книг.

З огляду на встановлені обставини, визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із такого.

Частиною 1 ст. 46 ОСОБА_10 України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - ОСОБА_11 № 1788-XII) умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Статтею 12 Закону № 1788-XII встановлено, що право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно із преамбулою до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі -ОСОБА_11 № 796-ХІІ) Чорнобильська катастрофа торкнулася долі мільйонів людей. У багатьох регіонах, на величезних територіях виникли нові соціальні та економічні умови. Україну оголошено зоною екологічного лиха. Створення системи надійного захисту людей від наслідків Чорнобильської катастрофи потребує залучення значних фінансових, матеріальних та наукових ресурсів.

ОСОБА_11 визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

У ст. 1 Закону № 796-ХІІ зазначено, що він спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території.

Державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов проживання і праці на забруднених територіях базується на принципах:

пріоритету життя та здоров'я людей, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, повної відповідальності держави за створення безпечних і нешкідливих умов праці;

комплексного розв'язання завдань охорони здоров'я, соціальної політики і використання забруднених територій на основі державних цільових програм з цих питань та урахування інших напрямів економічної та соціальної політики, досягнень в галузі науки та охорони навколишнього середовища;

соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 11 Закону № 796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Згідно з пунктом 4 ст. 12 Закону № 796-ХІІ особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років відносяться до 4 категорії.

Пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію (ст. 49 Закону № 796-ХІІ).

Статтею 55 Закону № 796-ХІІ визначено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, - передбачено зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Згідно із ч. 3 ст. 65 Закону № 796-ХІІ посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Підпунктом 2.1 Розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Відповідно до пункту «а» ч. 1 ст. 83 Закону № 1788-XII пенсії призначаються з дня звернення за пенсією.

10 серпня 2015 року позивач звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком, до якої додала відповідні документи, зокрема: копію посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи;копію трудової книжки; довідки ПОП «Авангард» та Зведенівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області про час роботи та проживання у с.Зведенівка (аркуші 7-27 відмовної пенсійної справи).

Проте, згідно з протоколом від 20 жовтня 2015 року № 1099 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії (а.с. 20).

Згідно зі ст. 3 ОСОБА_10 України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 8 ОСОБА_10 України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_10 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_10 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_10 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_10 України гарантується.

Суд вважає, що документи, надані позивачем для призначення пенсії, є належними та допустимими доказами постійного, не менше чотирьох років проживання та роботи позивача станом на 1 січня 1993 року на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Водночас, відповідачем не надано жодного доказу на спростування обставин, яким позивач обґрунтовувала свої вимоги, не зважаючи на те, що згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, оскільки судом установлено, що відповідач не довів правомірності свого рішення, що свідчить про порушення ним права позивача на отримання пенсії, то порушене право слід захистити.

Водночас, у позовній заяві позивач просить визнати нечинним рішення відповідача.

У пункті 10.2. постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» судам надано розяснення, згідно з яким, із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

При цьому суди повинні мати на увазі, що одночасне застосування обох способів захисту порушеного права - визнання спірного акта нечинним та скасування такого акта - є помилковим.

Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Згідно із ч. 2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, суд вважає, що з метою повного захисту прав позивача необхідно вийти за межі позовних вимог, визнавши протиправним та скасувати рішення відповідача у формі протоколу від 20 жовтня 2015 року № 1099 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком, зобовязавши відповідача з 10 серпня 2015 року, тобто з часу звернення про призначення пенсії призначити позивачу пенсію на пільгових умовах відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з пунктом 1 ч. 2 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Отже, цю постанову в межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору (а.с. 1), відповідно до ст. 94 КАС України, підлягають відшкодуванню із бюджету відповідача.

Керуючись статтями 2, 11, 69-72, 76, 77, 79, 86, 158-163, 167, 256, 257 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення (протокол) № 1099 від 20 жовтня 2015 року Управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі Вінницької області про відмову ОСОБА_1у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі Вінницької області з 10 серпня 2015 року призначити ОСОБА_1пенсію на пільгових умовах відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Допустити до негайного виконання постанову в межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути з бюджету Управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі Вінницької областіна користь ОСОБА_1487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок судового збору.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 КАС України.

Відповідно до статті 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя І.Л.Строгий