Справа № 1915/16992/12
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2016 року м. Київ К/800/23928/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
СуддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 травня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до Тернопільської міської ради про визнання недійсним рішення,

встановив:

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до Тернопільської міської ради про визнання недійсним рішення 23-ї сесії Тернопільської міської ради 6-го скликання від 17 серпня 2012 року № 6/23/91 «Про скасування державного акту на право постійного користування землею Тернопільській обласній дирекції акціонерно-комерційного банку «Укрсоцбанк» за адресою вул. С.Качали, 5».

Позов умотивований тим, що 14 червня 2011 року Голосіївською районною державною адміністрацією м. Києва проведено державну реєстрацію нової редакції статуту Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», який є правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», створеного в організаційно-правовій формі відкритого акціонерного товариства. Тому Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» право користування спірною земельною ділянкою не втрачало та було незаконно позбавлено такого права відповідачем.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 16 січня 2013 року позов задоволено: визнано нечинним рішення 23-сесії Тернопільської міської ради 6-го скликання від 17 серпня 2012 року № 6/23/91 «Про скасування державного акту на право постійного користування землею Тернопільській обласній дирекції Акціонерно-комерційного банку «Укрсоцбанк» за адресою вул. С.Качали, 5».

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 травня 2015 року постанову Тернопільського міськрайонного суду від 16 січня 2013 року скасовано, провадження в справі закрито.

Не погоджуючись із таким рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій ставить питання про його скасування та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідач заперечень проти касаційної скарги не надав.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як установлено судами, рішенням Тернопільської міської Ради народних депутатів від 17 січня 1996 року № 22 надано у постійне користування Акціонерно-комерційному банку «Укрсоцбанк» земельну ділянку, загальною площею 2719,36 кв. м, за адресою: вул. С.Качали, 5 під обслуговування адміністративного будинку Тернопільської обласної дирекції Акціонерно-комерційного банку «Укрсоцбанк».

На підставі зазначеного рішення Тернопільській обласній дирекції Акціонерно-комерційному банку «Укрсоцбанк» видано Державний акт на право постійного користування землею І-ТР № 000571, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 05 травня 1996 року за № 133.

Рішенням 21-ї сесії Тернопільської міської Ради народних депутатів 22 скликання від 27 листопада 1997 року банку надано в постійне користування земельну ділянку, площею 42,44 кв. м, яка розташована у м. Тернополі, по вул. С.Качали, 5, на підставі чого у вищезгаданий Державний акт на право постійного користування землею внесені відповідні зміни.

Рішенням загальних зборів акціонерів від 09 березня 2010 року змінено тип акціонерного товариства на публічне та змінено найменування (назву) банку. Банк визначений правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», створеного в організаційно-правовій формі відкритого акціонерного товариства. Банку належать всі права та обов'язки, все рухоме та нерухоме майно, які належали Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк».

14 червня 2011 року Голосіївською районною державною адміністрацією м. Києва проведено державну реєстрацію нової редакції статуту Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців за № 2002827.

Оскаржуваним рішенням 23-ї сесії Тернопільської міської ради 6-го скликання від 17 серпня 2012 року № 6/23/91 вищевказаний Державний акт на право постійного користування землею скасовано та зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» оформити в місячний термін користування земельною ділянкою відповідною документацією.

Ухвалюючи рішення про скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив із того, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки спір у цій справі не є публічно-правовим, зазначивши, що спірні правовідносини позивача з відповідачем, як власником спірної земельної ділянки, виникають із права користування земельної ділянки, а тому захист такого права має відбуватися у способи, визначені в статтях 152 Земельного кодексу України та 16 Цивільного кодексу України, в порядку господарського судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками.

Згідно зі статтями 1, 3, 15 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Стаття 2 КАС України завданням адміністративного судочинства визначає захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій.

З огляду на положення статей 3, 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цього суб'єкта, відповідно прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Таким чином, до адміністративної відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників - суб'єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Згідно із пунктом 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Земельний кодекс України є, зокрема, тим актом цивільного законодавства, який передбачає підставою виникнення цивільних прав та обов'язків акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Так, відповідно до частин другої та третьої статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно із частиною першою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За приписами статті 122 Земельного кодексу України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 Земельного кодексу України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю. Комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Статтею 80 Земельного кодексу України установлено, що самостійними суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

З урахуванням такого висновку Конституційного Суду України та з огляду на положення статті 11 Цивільного кодексу України, статей 78, 116, 122 Земельного кодексу України, в зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

За таких обставин рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка висловлена, зокрема, в постановах від 11 листопада 2014 року в справі № 21-493а14 та від 16 грудня 2015 року в справі № 6-2510ц15.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій, підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення, а ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 травня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: