Справа № 826/7924/14
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2016 року м. Київ К/800/63679/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Київської митниці Міндоходів на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Віпкар» до Київської митниці Міндоходів про скасування рішення та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Віпкар» звернулося до суду з позовом до Київської митниці Міндоходів про скасування рішень про коригування митної вартості товару від 30.04.2014 №125000003/2014/000153/1 та від 30.04.2014 №125000003/2014/000152/1, а також стягнення з Державного бюджету України надмірно сплачених коштів у розмірі 221 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Київською митницею Міндоходів протиправно, на підставі хибного висновку щодо не підтвердження поданими позивачем документами митної вартості товарів, що ввозилися на територію України за вантажними митними деклараціями від 29.04.2014 №125110001/2014/122007 та від 29.04.2014 №125110001/2014/122008, прийнято необґрунтовані рішення щодо її коригування, що призвело до заподіяння позивачеві збитків у вигляді надмірно сплачених митних платежів у сумі 221 000,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2014 року скасовано; прийнято нову, якою позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовано рішення Київської митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів №125000003/2014/000153/1 та №125000003/2014/000152/1 від 30.04.2014.

У поданій касаційній скарзі Київська митниця Міндоходів із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 15.12.2004 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Віпкар» та компанією Bentley Motors Limited (Велика Британія) укладено контракт №001/2004 на поставку, зокрема, легкових автомобілів марки Bentley.

З метою здійснення митного оформлення двох легкових автомобілів марки Bentley моделі Continental GT W12 (Speed) 2014MY (номера кузова: SCBFG63W4EC095454 та SCBFA63W3EC095155), об'ємом двигунів 5998 куб. см, ввезених на підставі зазначеного контракту, позивачем подано митні декларації від 29.04.2014 №125110001/2014/122007 та від 29.04.2014 №125110001/2014/122008.

Під час митного контролю правильності визначення митної вартості товару у посадової особи митного органу виникли сумніви стосовно заявленої митної вартості, які, як встановлено судами попередніх інстанцій, виникли у зв'язку із тим, що в наданих позивачем інвойсах у графі «Final amount» (остаточна сума) зазначені суми, які відрізняються від сум, заявлених до розмитнення згідно з митними деклараціями. Так, в інвойсі від 11.04.2014 №90094254 остаточна вартість автомобіля складає 164351,00 євро, при заявленій 136351,00 євро, а в інвойсі від 11.04.2014 №90094255 остаточна вартість автомобіля зазначена 148809,50 євро, при заявленій 120809,50 євро. Тобто, остаточна сума в кожному інвойсі є більшою від заявленої позивачем до митного оформлення на 28000,00 євро.

Пояснюючи такі відмінності, позивач вказував на те, що постачальником надано йому знижку, про яку, зокрема, йдеться в самих інвойсах, про що свідчить наявний у них напис про узгоджені між постачальником та покупцем знижки на суму 28000,00 євро по кожному інвойсу.

Відповідач не врахував такі пояснення позивача, посилаючись на те, що суми знижок в інвойсах, при буквальному прочитанні змісту таких, надані підприємством Bentley Motors Cars Limited для підприємства Bentley Kiev, а не компанією Bentley Motors Limited (Велика Британія) Товариству з обмеженою відповідальністю «Віпкар», які є сторонами контракту від 15.12.2004 №001/2004.

Окрім того, при аналізі задекларованої позивачем митної вартості імпортованих автомобілів, відповідач використав інформацію, надану Всеукраїнською асоціацією автомобільних імпортерів і дилерів (далі - ВААІД) листом від 17.06.2013 №73, відповідно до якої ціни на імпортовані автомобілі зазначені без знижок та не відповідають числовим значенням, заявленим декларантом під час митного оформлення. Згідно з переліком, доданим до цього листа, ціна закупки базового авто Bentley Continental GT Speed 2014 року становить 149296,00 євро, Bentley Continental GT W12 2014 року - 138460,00 євро. Також, в переліку наведені інші дані щодо вартості одиниці вказаного товару: 151133,50 євро (за Bentley Continental GT Speed 2014) та 138405,50 євро (Bentley Continental GT W12 2014).

Таким чином, вказуючи на не підтвердження наданими позивачем документами числових значень заявленої митної вартості товару органом доходів і зборів від декларанта витребувано прайс-лист виробника товару та експортну декларацію країни відправлення. .

Зазначені документи надані позивачем, проте не були враховані відповідачем, оскільки в експортній декларації не вказано числових значень вартості товару, а в прайс-листі ціни зазначені без урахування знижок.

Зважаючи на викладене, 30.04.2014 відповідачем оформлено картки відмови у прийнятті митних декларацій, поданих позивачем, а також прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №125000003/2014/000153/1 та №125000003/2014/000152/1, згідно з якими митна вартість автомобіля, придбаного на підставі інвойсу №90094254 від 14.04.2014 визначена на рівні 164851,00 євро (замість 136851,00 євро), а придбаного на підставі інвойсу №90094255 від 11.04.2014 - 149309,50 євро (замість 121309,50 євро). Коригування здійснено із застосуванням шостого методу визначення митної вартості.

Вказуючи на протиправність рішень органу доходів і зборів від 30.04.2014 №125000003/2014/000153/1 та №125000003/2014/000152/1 товариство з обмеженою відповідальністю «Віпкар» звернулося до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з правомірності рішень Київської митниці Міндоходів від 30.04.2014 №125000003/2014/000153/1 та №125000003/2014/000152/1 як таких, що прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, за наявності у органу доходів і зборів підстав для витребування додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості та неможливості визначення митної вартості за першим методом на підставі наявних документів, у тому числі додатково поданих позивачем.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, виходив з недоведеності з боку відповідача наявності підстав для витребування від декларанта додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товару. Так, судом апеляційної інстанції в обґрунтування судового рішення зазначено, що митна вартість, самостійно визначена позивачем, ґрунтувалась на документально підтверджених даних, що піддавались обчисленню та підтверджували ціну товару.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, зважаючи на обставини, встановлені судами попередніх інстанцій на підставі доказів, досліджених під час судового розгляду справи, погоджується із позицією суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з частиною третьою статті 53 Митного Кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що підставою для витребування у позивача додаткових документів, а також для винесення рішень про коригування митної вартості товарів було те, що, на переконання митного органу, позивач належно не підтвердив знижку, надану йому виробником, про яку зазначено в інвойсах №90094254 та №90094255 від 11.04.2014.

Колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції в частині недоведеності з боку відповідача наявності підстав для витребування додаткових з мотивів непідтвердження позивачем належними документами наявності у нього знижки, з огляду на наступне.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження надання позивачеві від постачальника - Bentley Motors Limited (Велика Британія) знижки на придбавання автомобілів позивачем надавалась до митного оформлення підписана та скріплена печатками сторін додаткова угода №15 від 11.04.2014 до контракту, копія якої митним органом звірена з оригіналом, відповідно до якої сторони контракту №001/2004 від 15.12.2004 дійшли згоди встановити знижку в розмірі 56000 євро на ціни згідно з інвойсами №90094254 від 11.04.2014 та №90094225 від 11.04.2014. Для кожного з цих інвойсів знижка становить 28000,00 євро.

Окрім того, на підтвердження дійсності встановлених цими інвойсами знижок позивачем під час судового розгляду справи надавався лист компанії Bentley Motors Limited від 14.07.2014, яким підтверджується, що назви Bentley Motors і Bentley Motor Cars іменують саме виробника автомобілів - Bentley Motors Limited (Велика Британія), і що ТОВ «Віпкар» за умовами поставки повинно сплатити саме вартість придбаних автомобілів, визначену з урахуванням знижки, відображеної на першому аркуші інвойсів.

Наявності інших розбіжностей, ознак підробки чи відсутності відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, що є підставою для витребування від позивача (декларанта) додаткових документів відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України, Київською митницею Міндоходів не обґрунтовано.

Одночасно з викладеним, колегія суддів вказує не необґрунтованість доводів касаційної скарги в частині наявності підстав для коригування заявленої митної вартості товарів з мотивів відсутності у експортній декларації країни відправлення відомостей щодо числових значень митної вартості.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, наведений у частині другій статті 53 Митного кодексу України.

Перелік документів, які можуть витребовуватися на вимогу органу доходів і зборів у випадку, якщо основні документи містять розбіжності, у них наявні ознаки підробки або не вони містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наведений у частині третій статті 53 Митного кодексу України.

Митна декларація країни відправлення є документом, який може додатково витребовуватися органом доходів і зборів на підтвердження митної вартості, у випадку, якщо основні документи містять розбіжності, у них наявні ознаки підробки або не вони містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У той же час, як встановлено судом апеляційної інстанції, наявності розбіжностей, ознак підробки чи відсутності відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відповідачем в обґрунтування позиції про наявність підстав для витребування додаткових документів, не обґрунтовано.

Відповідно до частини другої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Згідно з частиною сьомою статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Враховуючи викладене, зважаючи на обставини, встановлені судами попередніх інстанцій на підставі доказів, досліджених під час судового розгляду справи, колегія суддів погоджується із позицією суду апеляційної інстанції щодо протиправності рішень про коригування митної вартості товарів від 30.04.2014 №125000003/2014/000153/1 та від 30.04.2014 №125000003/2014/000152/1.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судом апеляційної інстанції дана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення судом не допущено.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Київської митниці Міндоходів відхилити, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: