Справа № 335/11341/15-а (2-а/335/310/2015)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.
суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю
за участю секретаря судового засідання: Трахт К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в частині не призначення позивачу пенсії за вислугою років; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити пенсію позивачу за вислугу років відповідно до Закону №1763-IV та п. «в» статті 12 Закону №2262-XII починаючи з 20.08.2015 року та виплатити заборгованість.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що він у період з 01.08.1988 року по 02.12.2005 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 в складі Збройних сил України. Наказом №489 від 10.11.2005 року був звільнений у запас за п.67, пп. «в» на підставі реформування Збройних Сил України. Станом на 20.08.2015р., вік позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1 , становив 45 років. Тобто, станом на 20.08.2015р., позивач набув право на призначення пенсії за вислугою років у відповідності до п.11 ст.1 Закону України від 15.06.2004р. №1763-IV «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їх сімей». В серпні 2015 року, позивач звернувся до ГУ ПФУ із завою про призначення пенсії за вислугу років. Відповідачем було відмовлено з тих підстав, що на день звільнення зі служби позивач не досяг 45-річного віку та його календарна вислуга була менша ніж 20 років, у зв`язку з чим права на пенсію за вислугу років згідно чинного законодавства України та таких підстав у позивача не виникає. Вважаючи вказану відмову необґрунтованою, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.
Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 18 листопада 2015 року позов задоволено, а саме:
визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років на підставі п.11 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з 20.08.2015 року;
зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити пенсію ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1763-IV та п. «в» статті 12 Закону №2262-XII починаючи з 20.08.2015р. та сплатити відповідну заборгованість.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом
Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 01.08.1988 року по 02.12.2005 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 в складі Збройних сил України. Наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України №489 від 10.11.2005 року позивача було звільнено з військової служби у запас за п. 67 пп. «в» Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, у зв`язку із скороченням штатів та реформуванням Збройних Сил України.
Таким чином, на момент звільнення ОСОБА_1 з військової служби вислуга років складала понад 17 років.
19.08.2015 року позивачу виповнилося 45 років, після чого він звернувся до ГУ ПФ України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії згідно пункту «в» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
14.09.2015 року листом №705/Т-9 ГУ ПФ України в Запорізькій області позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з недосягненням останнім на момент звільнення 45-річного віку та відсутністю необхідного стажу для призначення вказаної пенсії.
Правомірність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років є предметом спору, переданого на вирішення суду.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що станом на момент звернення за призначенням пенсії позивачу виповнилося 45 років, що в сукупності з відповідною вислугою років сформувало підстави для призначення пенсії.
З такими висновками суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погоджується з наступних підстав.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 11 статті 1 Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" (у редакції на час звільнення позивача зі служби) військовослужбовцям, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 15 років пенсія обчислюється у розмірі 40 відсотків від грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 відсотки за кожний наступний рік, але не більше ніж 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.
Згідно статті 3 Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" дію вказаної норми поширено на військовослужбовців, які звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України після 01 січня 2004 року.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» № 3591-IV (набрав чинності з 29 квітня 2006 року) внесено зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII). Так, статтю 12 викладено в іншій редакції, зокрема доповнено пунктом «в». У редакції, чинній і на час звернення позивача за призначенням пенсії, згаданою нормою передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності у них вислуги 20 календарних років, які звільняються з військової служби відповідно до Закону № 1763-IV.
Пунктом 11 статті 1 Закону України № 1763-IV «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» від 15 червня 2004 року (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 08 липня 2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року) передбачено, що військовослужбовцям, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 20 календарних років пенсія обчислюється у розмірі 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.
Вирішуючи питання про застосування зазначених норм закону у часі, суд першої інстанції правильно виходив з того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Рішенням Конституційного Суду України № 5-рп/2002 зазначено, що зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державною права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей.
Відповідно до пункту 11 статті 1 Закону України № 1763-IV «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» і висловленого у рішенні Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.
Оскільки, право на пенсійне забезпечення для осіб, які звільнені у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, при досягненні ними в майбутньому 45 років та наявності вислуги 15 років, було встановлено пунктом 11 статті 1 Закону України № 1763-IV «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей», чинного на момент звільнення позивача, то зазначена норма зберігає юридичну силу як для позивача, так і для відповідача.
Враховуючи те, що станом на момент звернення за призначенням пенсії позивачу виповнилося 45 років, він має понад 17 років вислуги, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 6 лютого 2012 року (справа № 21-322а11) та 1 липня 2014 року (21-244а14).
Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи заявника апеляційної скарги щодо не надання Запорізьким обласним військовим комісаріатом до ГУ ПФУ документів для призначення пенсії згідно вимог п.1 Постанови ПФУ від 30.01.2007 №3-1, що створило перешкоди для призначення пенсійним органом позивачу пенсії, оскільки згідно відповіді ГУ ПФУ підставою для відмови в призначенні позивачу пенсії за вислугою років зазначена позиція пенсійного органу щодо відсутності у позивача права на призначення такої пенсії. Тобто, в спірному випадку наведені заявником обставини, не були підставою для відмови в призначенні позивачу пенсії. Крім цього, вирішуючи питання щодо призначення позивачу пенсії відповідач не був позбавлений можливості роз`яснити заявнику, які необхідно надати документи для вирішення цього питання, як то передбачено п.6 Постанови ПФУ від 30.01.2007 №3-1. Більш того, орган, що призначає пенсії, має право вимагати від міністерств та інших органів, заявників дооформлення поданих документів, а також подання додаткових документів та перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі (п.16 Постанови). Таким чином, розглядаючи заяву позивача про призначення пенсії, Управління, враховуючи його позицію щодо недотримання вимог Постанови ПФУ від 30.01.2007 №3-1, повинно було не відмовляти у призначенні пенсії з підстав відсутності у особи такого права, а роз`яснити заявнику порядок звернення за призначенням пенсії.
Інші доводи апеляційної скарги стосуються підстав для призначення пенсії у відповідності до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», але предметом спору у цій справі є наявність у позивача права на призначення пенсії у відповідності до пункту «в» статті 12 зазначеного Закону.
З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
залишити без задоволення, а постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 18 листопада 2015 року по справі №335/11341/15-а (провадження №2-а/335/310/2015) - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.
(Ухвалу у повному обсязі виготовлено 27.01.2016р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк