Справа № 822/6307/15
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/6307/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіБлонського В.К.
при секретаріВарченко В.В.
за участі: представників позивача представника відповідачаОСОБА_3. ОСОБА_4. Почкуна О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_6 с. Йосипівка Старосинявського району Хмельницької області до Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про заборону в'їзду на територію України від 29 липня 2015 року, затверджену начальником ОКПП «Київ» підполковником Є.В. Матусяк, винесену відносно громадянки Російської Федерації ОСОБА_6.

Свій позов позивач мотивує тим, що при розгляді адміністративної справи про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в наданні дозволу на міграцію в Україну, вона дізналася про наявність постанови про заборону в'їзду в Україну від 29 липня 2015 року.

Таку постанову позивач вважає незаконною, зважаючи на наступне.

Підставою для винесення оскаржуваної постанови про заборону в'їзду на територію України від 29.07.2015 року стало невиконання вимог постанови про накладення адміністративного стягнення від 13 липня 2015 року.

Адміністративне стягнення за постановою від 13 липня 2015 року про застосування штрафу в сумі 850 грн., позивач сплатила 15.07.2015 року, про що свідчить фіскальний чек.

Таким чином станом на 29 липня 2015 року у відповідача не було законних підстав для прийняття постанови про заборону в'їзду на територію України від 29 липня 2015 року, затверджену начальником ОКПП «Київ» підполковником Є.В. Матусяк, винесену відносно громадянки Російської Федерації ОСОБА_6.

Заборона в'їзду на територію України позбавляє позивача права на сім'ю, оскільки в Україні знаходиться її матір, інвалід 2-ї групи, за якою вона здійснює постійний догляд, а також чоловік.

Європейський Суд з прав людини у своїх справах вказав, що втручання у право на повагу до сімейного життя становить порушення статті 8, якщо воно здійснюється не згідно із законом, не має однієї або кількох законних цілей, зазначених у пункті 2 статті 8, а також не є необхідним у демократичному суспільстві для досягнення такої цілі чи цілей.

Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі і зокрема є пропорційним до поставленої законної мети.

За таких обставин позов необхідно задовольнити.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, пояснивши суду, що при розгляді адміністративної справи про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в наданні дозволу на міграцію в Україну, позивач дізналася про наявність постанови про заборону її в'їзду в Україну від 29 липня 2015 року.

Таку постанову позивач вважає незаконною, зважаючи на наступне.

Підставою для винесення оскаржуваної постанови про заборону в'їзду на територію України від 29.07.2015 року стало невиконання позивачем вимог постанови про накладення адміністративного стягнення від 13 липня 2015 року.

Адміністративне стягнення за постановою від 13 липня 2015 року про накладення адміністративного штрафу в сумі 850 грн., позивач сплатила 15.07.2015 року, про що свідчить фіскальний чек.

Таким чином станом на 29 липня 2015 року у відповідача не було законних підстав для прийняття постанови про заборону в'їзду на територію України від 29 липня 2015 року, затверджену начальником ОКПП «Київ» підполковником Є.В. Матусяк, винесену відносно громадянки Російської Федерації ОСОБА_6.

Заборона в'їзду на територію України позбавляє позивача права на сім'ю, оскільки в Україні знаходиться її матір, інвалід 2-ї групи, за якою вона здійснює постійний догляд, а також чоловік.

Європейський Суд з прав людини у своїх справах вказав, що втручання у право на повагу до сімейного життя становить порушення статті 8, якщо воно здійснюється не згідно із законом, не має однієї або кількох законних цілей, зазначених у пункті 2 статті 8, а також не є необхідним у демократичному суспільстві для досягнення такої цілі чи цілей.

Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі і зокрема є пропорційним до поставленої законної мети.

За таких обставин позов необхідно задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, пояснивши суду, що під час спроби перетину державного кордону України позивач вчинила порушення частини 2 статті 203 КУпАП, про що складено протокол та винесено постанову № 131396 від 13.07.2015 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 850 грн.

В постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності зазначено, що документ який підтверджує сплату штрафу позивач має надіслати до ОКПП «Київ». Такий обов'язок передбачений пунктом 5.4 Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справи про адміністративні правопорушення.

В строк встановлений статтею 307 КУпАП позивач штраф не сплатила, тому постанова була направлена на примусове виконання.

Згідно статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну.

Враховуючи те, що позивач не виконала вимоги постанови про накладення адміністративного стягнення, а саме: не сплатила штраф та не надіслала підтвердження сплати штрафу до ОКПП «Київ», начальник ОКПП «Київ» прийняв рішення про заборону в'їзду в Україну позивачу.

Під час винесення постанови про заборону в'їзду в Україну позивачу, відповідач не порушив вимоги Конституції України та Законів України.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 29 липня 2015 року начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу ОКПП «Київ» прийнята постанова «Про заборону в'їзду в Україну», якою громадянці Російської Федерації ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканці Російської Федерації, документ, що посвідчує особу-закордонний НОМЕР_1 від 03.12.2013 року, заборонено в'їзд в Україну строком на 3 (три) роки.

Вказана постанова затверджена начальником ОКПП «Київ» 29 липня 2015 року.

Постановою «Про заборону в'їзду в Україну» від 29 липня 2015 року встановлено, що громадянка Російської Федерації ОСОБА_6 не сплатила штраф в сумі 850 грн., який на неї був накладений постановою про адміністративне правопорушення № 131396 від 13 липня 2015 року, а також в зв'язку із відсутністю в ОКПП «Київ» підтверджуючих документів про виконання постанови, що стало підставою для прийняття органом охорони державного кордону рішення про заборону іноземцю в'їзду в Україну.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлення порядку їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначений Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI від 22.09.2011 року.

Згідно абзацу 6 частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну.

Дослідження змісту вказаної статті Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», дає суду підставу зробити висновок про те, що в'їзд в Україну іноземцю не дозволяється якщо під час попереднього перебування на території України іноземець не виконав рішення суду або органу державної влади, уповноваженого накладати адміністративні стягнення.

Оскільки позивач притягнута до адміністративної відповідальності за порушення частини 2 статті 203 КУпАП, відповідно при вирішенні спору необхідно брати до уваги норми статті 307 цього Кодексу, яка регулює строк і порядок виконання постанови про накладення штрафу.

Згідно статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 3001 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України.

Позивач-ОСОБА_6 штраф в сумі 850 грн., за постановою про адміністративне правопорушення № 131396 від 13 липня 2015 року сплатила 15.07.2015 року, що підтверджується поясненнями представників позивача та банківською квитанцією про сплату штрафу, копія якої приєднана до матеріалів справи.

Таким чином позивач у повній відповідності до вимог статті 307 КУпАП виконала рішення органу державної влади, уповноваженого накладати адміністративні стягнення, в даному випадку постанову про накладення на неї штрафу в сумі 850 грн., прийняту 13 липня 2015 року ОКПП «Київ», а саме: сплатила штраф не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня вручення їй постанови про накладення штрафу із внесенням суми штрафу в банківську установу.

Суд при вирішенні спору не бере до уваги пояснення представника відповідача щодо обов'язку позивача після сплати штрафу надіслати відповідний фінансовий документ на адресу ОКПП «Київ», що позивачем не було зроблено, враховуючи наступне.

Наказом МВС України № 898 від 18.09.2013 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 жовтня 2013 року за N 1729/24261, затверджено «Інструкцію з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення».

Відповідно до пункту 5.4 Інструкції № 898 від 18.09.2013 року (в редакції пункту яка діяла до 02.10.2015 року), після перерахування суми штрафу правопорушник зобов'язаний надати платіжний документ (його копію) про сплату штрафу до органу (підрозділу) охорони державного кордону, посадовою особою якого винесено постанову.

Зазначений пункт 5.4 Інструкції № 898 від 18.09.2013 року суперечить змісту статті 307 КУпАП, яка не встановлює обов'язку особи яка перерахувала суму штрафу надати платіжний документ (його копію) про сплату штрафу до органу (підрозділу) охорони державного кордону, в зв'язку з чим суд враховує вимоги статті 307 КУпАП, оскільки вказана Інструкція приймалася на виконання КУпАП.

Саме тому, як вважає суд, наказом МВС України № 994 від 20.08.2015 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 вересня 2015 року за N 1089/27534, затверджено зміни до «Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення».

Відповідно до пункту 5.4 Інструкції № 898 від 18.09.2013 року (в новій редакції пункту), документ, що підтверджує сплату штрафу, або його копія підшивається до справи про адміністративне правопорушення, тобто таким наказом усунений обов'язок правопорушника надати платіжний документ (його копію) про сплату штрафу до органу (підрозділу) охорони державного кордону.

Разом з тим як встановлено судом із пояснень представників позивача, позивач надіслала копію квитанції про сплату адміністративного штрафу на адресу відповідача поштою.

Такі пояснення представників позивача не заперечуються доказами, наданими представником відповідача в судовому засіданні.

Оскільки позивач сплатила адміністративний штраф в установлений КУпАП спосіб, суд приходить до висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття 29 липня 2015 року начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу ОКПП «Київ» постанови «Про заборону в'їзду в Україну», якою громадянці Російської Федерації ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканці Російської Федерації, заборонено в'їзд в Україну строком на 3 (три) роки.

Заборона в'їзду на територію України позбавляє позивача права на сім'ю, оскільки в Україні знаходиться її матір, інвалід 2-ї групи, за якою вона здійснює постійний догляд, а також чоловік.

Європейський Суд з прав людини у своїх справах вказав, що втручання у право на повагу до сімейного життя становить порушення статті 8, якщо воно здійснюється не згідно із законом, не має однієї або кількох законних цілей, зазначених у пункті 2 статті 8, а також не є необхідним у демократичному суспільстві для досягнення такої цілі чи цілей.

Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі і зокрема є пропорційним до поставленої законної мети.

За таких обставин суд приходить до висновку, що постанову начальника відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу ОКПП «Київ» «Про заборону в'їзду в Україну» від 29 липня 2015 року, якою громадянці Російської Федерації ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканці Російської Федерації, документ, що посвідчує особу-закордонний НОМЕР_1 від 03.12.2013 року, заборонено в'їзд в Україну строком на 3 (три) роки, необхідно визнати протиправною та скасувати.

Аналізуючи все в сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та доведений у судовому засіданні дослідженими доказами, тому його необхідно задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись ст. 307 КУпАП України, ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», наказом МВС України № 898 від 18.09.2013 року, ст.ст. 9, 11, 86, 157, 159 - 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України від 29 липня 2015 року про заборону в'їзду на територію України громадянці Російської Федерації-ОСОБА_6

Стягнути з Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 487,20 грн., (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

В повному обсязі постанова суду буде виготовлена 25.01.2016 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 25 січня 2016 року

Суддя/підпис/В.К. Блонський
"Згідно з оригіналом" Суддя В.К. Блонський