Справа № 821/3797/15-а
Суддя: Кузьменко Н.А.
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/3797/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кузьменко Н.А.,

при секретарі - Багненко Т.В.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Бондар І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-

встановив:

18 грудня 2015 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_3.) до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (далі - відповідач, ДПІ) з позовними вимогами про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, а саме:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.02.2014 року яким ФОП ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 27798,76 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.02.2014 року яким ФОП ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 37405,00 грн.

Обґрунтовуючи свою правову позицію позивач в адміністративному позові зазначив, що висновки відповідача викладені в акті перевірки № 99/21-03-17-02/ від 23 січня 2014 року, що стали підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень, є безпідставними та такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства України, оскільки проведені господарські операції з контрагентами є реальними, товарними, такими, що відповідають нормам чинного законодавства, на підтвердження чого надав первинну бухгалтерську документацію. З наведеного позивач робить висновок про наявність підстав для постановлення судового рішення про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.02.2014 року № та №.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в адміністративному позові.

Відповідач 11 січня 2016 року надав письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнає, посилаючись на ті обставини, що висновки акту перевірки ґрунтуються на матеріалах перевірок контрагентів позивача, які надійшли з органів податкової служби за місцем реєстрації контрагентів. Дії відповідача по проведенню перевірки є правомірними та вчинені в порядок і спосіб передбачений Податковим кодексом України (далі - ПК України), висновки акту перевірки не спростовано позивачем, а тому відсутні підстави для скасування спірних податкових повідомлень-рішень. Все це на думку відповідача є підставами для залишення адміністративного позову без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала посилаючись на обставини викладені в акті перевірки, а також в актах перевірок контрагентів позивача.

Розглянувши надані сторонами документи, заслухавши представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) зареєстрований Виконавчим комітетом Херсонської міської ради 20 січня 2000 року, номер запису 0026755. Перебуває на обліку в ДПІ у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області з 20 січня 2000 року №7866-К, в перевіряє мий період був платником податку на додану вартість з 26 вересня 2008 року по 13 квітня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом №100141677, а також з 22 травня 2012 року по 19 грудня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом №200048014.

Основним видом діяльності позивача за КВЕД є: 46.90 - Неспеціалізована оптова торгівля. Підприємницька діяльність здійснюється на власному об'єкті за адресою: м. Херсон, вул. Комарова, буд.108.

Податковими органами під час проведення перевірок контрагентів - постачальників позивача встановлені факти відсутності їх за юридичною адресою, що викликає сумнів стосовно можливості реально здійснити задекларовані операції, як наслідок господарські угоди визнані самими податковими органами нікчемними в односторонньому порядку.

На підставі наказу ДПІ № 825 від 19 грудня 2013 року та плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб'єктів господарювання на VІ квартал 2013 року, згідно з пп.20.1.4. п.20.1 ст.20, п.77.4 ст.77 ПК України проведено документальну планову невиїзну перевірку діяльності ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період 01.07.2010 по 31.12.2012, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2012, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 по 31.12.2012.

Дана перевірка проведена на підставі даних, зазначених у інформації з наявних в інспекції комп'ютерних автоматизованих систем податкового органу: «ІС Податковий блок», АРМів «БЕСТ ЗВІТ», ЦБД ДРФО, АРМ - свідоцтво (ПДВ) тощо; копії документів наданих підприємцем, що підтверджують взаємовідносини з постачальниками, а також матеріали перевірок державних податкових інспекцій, в яких зареєстровані контрагенти (5-6 арк. акта перевірки, а.с. 17-18).

За наслідками перевірки ДПІ складено акт «Про результати документальної планової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період з 01.07.2010 по 31.12.2012, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 по 31.12.2012» № 99/21-03-17-02/ від 23 січня 2014 року, згідно із висновками якого встановлено порушення вимог 198.3, 198.6 статті 198 ПК України в результаті чого завищено податковий кредит з ПДВ у 2012 році на загальну суму 29652 грн.; пункту пп.54.3.2 п.54.3 ст.54, п.п. 177.1, 177.2 ст.177 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб за 2012 р. в сумі 22239,01 грн.

На підставі висновків акта перевірки № 99/21-03-17-02/ від 23 січня 2014 року, відповідачем 19 лютого 2014 року прийняті податкові повідомлення-рішення № , яким ФОП ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи з фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 27798 грн., в тому числі основний платіж 22239,01 грн., штрафні (фінансові) санкції 5559,75 грн. та № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість у розмірі 37405 грн., в тому числі за основним платежем 29652 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 7753 грн.

При вирішенні спору по суті, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч.2 ст.5 КАС України).

Стосовно твердження відповідача, щодо порушення позивачем ст. 177 ПК України, при формуванні складу валових витрат за наслідками спірних господарських операцій, то суд зазначає наступне.

Згідно з п. 167.1 ст. 167 ПК України, ставка податку на доходи фізичних осіб становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, одержаних (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.4 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які виплачуються (надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу у державну та недержавну грошову лотерею, виграшу гравця (учасника), отриманого від організатора азартної гри. У разі, якщо загальна сума отриманих платником податку у звітному податковому місяці доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, ставка податку становить 17 відсотків суми перевищення з урахуванням податку, сплаченого за ставкою, визначеною в абзаці першому цього пункту.

Пунктом 177.1 ст. 177 ПК України, встановлено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.2 ст. 177 ПК України, передбачено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (п. 177.3 ст. 177 ПК України).

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу (п. 177.4 ст. 177 ПК України).

Відповідно до абзаців "а" та "б" п. 176.2 статті 176 ПК України, платники податку зобов'язані:

вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку. Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом державної податкової служби;

отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого цим Кодексом, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку та формується податкова знижка платника податку.

Суд враховує, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

У відповідності до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно положень статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України); ї) номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України.

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику.

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що для включення ФОП ОСОБА_3 до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість достатніми підставами мають бути: придбання ним товарів (робіт, послуг); використання зазначених товарів, робіт та послуг у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням, належним чином оформлена первинна бухгалтерська документація.

Преамбула до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачає, що цей Закон визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства. Юридичний аспект вчинених господарських дій або подій не входять до складу поняття "господарська операція" (бухгалтерський чи економічний ефект).

Цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ч.1 ст.2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Згідно з вимогами ст. 4 цього Закону одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання суті над формою, тобто операції обліковуються відповідно до їх суті, а не лише з урахуванням юридичної форми.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідачем, відповідно до акту перевірки та письмових заперечень, реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами заперечується з тих підстав, що за матеріалами перевірок податкових органів, останні дійшли висновку про нереальність здійснення контрагентами - постачальниками господарських операцій в перевіряємих періодах, а тому відсутні підстави вважати правовідносини між позивачем та ПП «Інсайт Плюс» () за 2012 рік; ПП «Троя-Гранд» () за 2012 рік та ПП «Авто-Агро-Світ» () за 2012 рік реальними та враховувати їх вплив на податкову звітність.

Дослідивши акт перевірки суд зазначає, що перевіряючими не досліджувався факт здійснення господарських операцій між контрагентами - постачальниками та позивачем, а висновки акту перевірки, з урахуванням даних програмного забезпечення, побудовані:

- стосовно ПП «Авто-Агро-Світ» на акті ДПІ у м. Херсоні «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Авто-Агро-Світ» (35330165) щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами-постачальниками та покупцями за березень, червень 2012 року» від 17.08.2012 року №432/22-4/35330165; акті ДПІ у м. Херсоні «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП«Авто-Агро-Світ» (35330165) щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків, їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.07.2012 по 31.07.2012» від 23.08.2012 року №114/15-3/35330165.

- стосовно ПП «Троя-Гранд» на акті ДПІ у м. Херсоні «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Троя Гранд» (код 37839813) щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за квітень, травень, серпень-грудень 2012 року та січень-вересень 2013 року» від 23.01.2014 року №37/221-03-22-05.

- стосовно ПП «Інсайт Плюс» на акті ДПІ у м. Херсоні «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Інсайт Плюс» (код 33015134) щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків, їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.02.2012 по 30.04.2012» від 01.06.2012 року №84/15-3/33015134.

Окремо відповідач зазначив, що в провадженні СВ ПМ ДПС у Херсонській області знаходиться кримінальна справа №330109-11, під час досудового слідства в якій встановлено створення та організацію групою невідомих осіб ряду підконтрольних суб'єктів господарської діяльності, в тому числі ПП «Інсайт Плюс». При цьому, матеріалах справи знаходиться лист в.о. начальника СУ ФР ГУ ДФС у Херсонській області капітана міліції А.Ю. Зелінського на адресу начальника управління правової роботи ГУ ДФС у Херсонській області ОСОБА_7 від 19.01.2016 року №48/21-22-09-0214, яким повідомлено про відсутність кримінальних проваджень стосовно службових осіб ПП «Інсайт Плюс» станом на 18.01.2016 року. Таким чином, позиція відповідача щодо наявності кримінальної справи відносно посадових осіб ПП «Інсайт Плюс» відхиляється судом, оскільки вона не відповідає дійсності.

Суд звертає увагу відповідача на наступні норми законодавства.

Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу (п.77.8 ст.77 ПК України).

Матеріали, які є підставами для висновків під час проведення перевірок передбачені в ст.83 ПК України, серед них: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки (п. 85.2. ст.85 ПК України).

З метою отримання податкової інформації контролюючі органи мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків.

Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється контролюючими органами з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За результатами зустрічних звірок складається довідка, яка надається суб'єкту господарювання у десятиденний термін (п.73.5. ст.73 ПК України).

Суд зазначає, що акти про неможливість проведення зустрічних звірок не є тим самим, що і результати проведених зустрічних звірок, які є джерелом отримання податкової інформації, що положеннями ст. 83 Податкового кодексу України визначена в якості підстави для висновків під час проведення перевірок. Сама по собі неможливість реалізації органами державної податкової служби визначеної законодавством компетенції щодо проведення зустрічних звірок вказаного контрагенту не може вважатись доказом вчинення порушень податкового законодавства ФОП ОСОБА_3. Аналогічного висновку дійшов Вищий адміністративний суд в постанові від 27 лютого 2014 року в справі № К/800/41631/13.

Позивач надав підтверджувальні документи щодо фактичного здійснення господарських операцій з наведеними контрагентами - постачальниками.

З наданої бухгалтерської документації вбачається, що між позивачем та контрагентом ПП «Авто-Агро-Світ» укладено договір поставки №0010 від 01 червня 2012 року (а.с. 60), строк дії договору до 31 грудня 2012 року. Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти і оплатити товар в кількості, за цінами та на умовах, визначених даним договором. Поставка здійснюється автотранспортом постачальника і за рахунок постачальника (п.2.1. договору). Розрахунок здійснюється покупцем в грошовій валюті України в безготівковій формі.

В матеріалах справи містяться копії документів та матеріалів виданих та виписаних на підставі даного договору та за наслідками його виконання ( а.с. 61-89). Факт здійснення господарських операцій з боку позивача ДПІ не перевірявся, а факт сплати за отримані послуги визнається сторонами та підтверджується копіями платіжних доручень наявних в матеріалах справи.

Отримання позивачем послуг від контрагента підтверджене наявними у матеріалах справи копіями первинних бухгалтерських документів.

Між позивачем та контрагентом ПП «Інсайт Плюс» укладено договір про надання транспортних послуг №1 від 02 квітня 2012 року (а.с. 56), строк дії договору до 31 грудня 2012 року. Відповідно до пункту 1.1 в порядку та на умовах, визначених договором, виконавець бере на себе зобов'язання доставити автомобільним транспортом довірений йому замовником вантаж з місця відправлення до пункту призначення, а замовник бере на себе зобов'язання прийняти вантаж та сплатити плату за перевезення вантажу, яка становить 1500,00 грн. Розрахунки між виконавцем і замовником здійснюються шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок виконавця або готівкою (п.4.1. договору).

В матеріалах справи містяться копії документів та матеріалів виданих та виписаних на підставі даного договору та за наслідками його виконання (а.с. 57-59). Факт здійснення господарських операцій з боку позивача ДПІ не перевірявся, а факт сплати за отримані послуги визнається сторонами та підтверджується копіями платіжних доручень наявних в матеріалах справи.

Отримання позивачем послуг від контрагента підтверджене наявними у матеріалах справи копіями первинних бухгалтерських документів.

Між позивачем та контрагентом ПП «Троя-Гранд» 02 квітня 2012 року укладено договір на постачання продуктів харчування №01-04 (а.с. 47), строк дії договору до 31 грудня 2012 року. Відповідно до пункту 1.1 постачальник передає у власність покупця товар, а покупець сплачує товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами. Постачальник надає покупцю накладну на товар, що постачається за договором та рахунок до оплати (п.3.1. договору). Постачання здійснюється автотранспортом постачальника або за домовленістю сторін автотранспортом покупця (п.4.6 договору).

В матеріалах справи містяться копії документів та матеріалів виданих та виписаних на підставі даного договору та за наслідками його виконання (а.с. 48-55). Факт здійснення господарських операцій з боку позивача ДПІ не перевірявся, а факт сплати за отримані послуги визнається сторонами та підтверджується копіями платіжних доручень наявних в матеріалах справи.

Отримання позивачем послуг від контрагента підтверджене наявними у матеріалах справи копіями первинних бухгалтерських документів.

Наявні докази дають підстави для висновку про реальність господарських взаємовідносин між ФОП ОСОБА_3 та контрагентами ПП «Троя -Гранд», ПП «Авто-Агро-Світ», ПП «Інсайт Плюс» по господарським відносинам в 2012 році, що були об'єктом перевірки.

Суд не вважає належним та допустимим доказом в даному спорі акти перевірки складені іншими органами державної податкової служби з питань які не стосуються предмету даної справи.

Сам по собі акт перевірки містить факти, на які посилається відповідна посадова особа органу Державної податкової служби України при складанні відповідних висновків перевірки, проте ці факти повинні підтверджуватися певними засобами доказування, в порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства.

Належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України, ст.70 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст.207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Відповідач не надав суду доказів наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

За змістом норми частини 1 статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду, розмір судових витрат тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Відповідно до статті 3 Конституції України утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Частина друга статті 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно зі статтею 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт яких підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 70 КАС України.

Окремо суд звертає увагу, що відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі (ч.4,5 ст.11, ч.2 ст. 69, ч.5 ст.71 КАС України). Обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він як відповідач заперечує адміністративний позов (ч.2 ст. 71 КАС України).

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали", а якщо такі приписи відповідач без поважних причин не виконує, то "суд вирішує справу на основі наявних доказів" (ч. 4,6 ст. 71 КАС України).

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідачем не надано суду доказів протиправності дій позивача, а доводи викладені в запереченнях на адміністративний позов спростовуються наявними в справі матеріалами.

Згідно Листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, тобто достовірні первинні документи. Для з'ясування обставин реальності вчинення господарської операції судам належить ретельно перевіряти доводи податкових органів про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або підтверджені іншими доказами.

Первинні фінансові та бухгалтерські документи, надані позивачем є достатніми для висновку про дійсне виконання господарських операцій з контрагентами, тобто такими, що дають право позивачу віднести відповідні суми до податкового кредиту.

Позивач належними доказами підтвердив правомірність своїх вимог, натомість наявні в матеріалах справи докази дають суду підстави для висновку про неправомірність дій відповідача.

На підставі вимог частини 3 статті 160 КАС України, в судовому засіданні 27 січня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 14, 71, 86, 94, 158 - 163 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.02.2014 року яким ФОП ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 27798,76 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.02.2014 року яким ФОП ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 37405,00 грн.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області судовий збір в сумі 652 грн. 04 коп., шляхом безспірного списання коштів органами державної казначейської служби.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Херсонський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови виготовлено та підписано суддею 29 січня 2016 р.

Суддя Кузьменко Н.А.

кат. 8.3.3.