Справа № 817/3221/15
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Жуковська Л.А.
Суддя-доповідач:Іваненко Т.В.
ПОСТАНОВА

іменем України

"26" січня 2016 р. Справа № 817/3221/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Іваненко Т.В.

суддів: Зарудяної Л.О.

Кузьменко Л.В.,

при секретарі Лялевич С.С. ,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес", Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "18" листопада 2015 р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес" до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес" звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09.10.2015 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1 241 206,00, у т.ч. 992 965,00 грн. за основним платежем та 248 241 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позов обґрунтовано тим, що позивачем правомірно сформовано валові витрати, до яких включено продаж цукру та пшениці за ціною нижчою від їх собівартості, оскільки вказані ціни були в суміжних господарствах. Також позивачем було включено до складу валових витрат оплату агентської винагороди для ФОП ОСОБА_3, яка посприяла укладенню контракту з контрагентом ADM Germany GMBH Ferdinand STR. Строк сплати по рахункам становив один день, тому строк позовної давності про стягнення заборгованості минув, а відтак позивачем і включено її до безнадійної заборгованості.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 18.11.2015 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області № від 09 жовтня 2015 року в частині збільшення податкового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 418 455, 36 грн. - за основним платежем та 104 613, 84 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, сторони подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять її скасувати у відповідних частинах та постановити нову.

Апеляційна скарга позивача обґрунтована тим, що господарські операції між позивачем та комерційним представником ФОП ОСОБА_3 підтверджені належними первинними документами. Вказує, що ФОП ОСОБА_3 здійснювала пошук контрагента ADM Germany GMBH Ferdinand STR та сприяла укладенню з ним контракту. Також вважає правомірним віднесення 432 000 грн. до складу безнадійної заборгованості, оскільки працівниками ТОВ "Захід Агробізнес" після усних домовленостей керівництва щодо уточнення дат реалізації та оплати товару були разом з видатковими накладними на реалізацію виставлені рахунки на оплату даного товару з строком оплати в 1 день. Відповідно днем, коли особа дізналася про порушення свого права, був день виставленого рахунку на оплату, який ідентичний з датою видаткової накладної, та не оплачений у вказані в ньому строки. З того часу ТОВ "Захід Агробізнес" почав відлік позовної давності, а по закінченню таких строків - було проведено списання безнадійної заборгованості.

Апеляційна скарга відповідача обґрунтована тим, що не наведено об'єктивних причин та не наведено обґрунтування розумних економічних або інших причин, ділової мети (зважаючи на ризик підприємницької діяльності) щодо укладення договорів поставки за цінами нижче собівартості.

Представник позивача в судовому засіданні доводи та вимоги своєї апеляційної скарги підтримав. Просив задовольнити. Щодо задоволення апеляційної скарги ДПІ в м. Рівному заперечував.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи та вимоги апеляційної скарги ДПІ в м. Рівному підтримав. Просив її задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес" (далі - ТОВ "Захід Агробізнес") займається вирощуванням овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; діяльністю посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами тощо.

У період з 01.09.2015 по 21.09.2015 року уповноваженими особами ДПІ у м. Рівному була проведена планова документальна виїзна перевірка ТОВ "Захід Агробізнес" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 року за результатами якої складено акт перевірки від 28.09.2015 року №294/17-16-22-02/37022936.

Перевіркою зокрема встановлено порушення позивачем п. 14.1.11 п.14.1 ст.14, п.138.2, п.138.4 ст.138, абз. "г" п.п.138.10.6 п.138.10 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-У1, в результаті чого завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування всього на суму 5 516 471 грн., що призвело до заниження податку на прибуток всього на суму 992 965 грн. за 2014 рік.

На підставі акта перевірки податковим органом було прийняте зокрема податкове повідомлення-рішення № від 09.10.2015 р. про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1 241 206,00 грн., з них 992 965,00 грн. - за основним платежем, 248 241,00 грн. - за штрафними санкціями, яке і є предметом позову.

Постановою суду першої інстанції позовні вимоги задоволено в частині включення до валових витрат витрати по реалізації товару за цінами, нижчими від собівартості, в решті вимог відмовлено.

Пунктом 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України встановлено, що об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження в Україні та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду на собівартість реалізованих товарів (робіт, послуг) та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 135.4.1 п. 135.4 ст. 135 Податкового кодексу України дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу.

Собівартість реалізованих товарів (робіт, послуг) формується за правилами п. 138.6 та п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України, відповідно до яких собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу. Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Зазначені пункти не містять обмежень щодо формування собівартості реалізованих товарів (робіт, послуг), залежно від розміру доходу від реалізації таких товарів (робіт, послуг).

Перевіркою встановлено, що ТОВ "Захід Агробізнес" віднесено в декларації з податку на прибуток за 2014 рік до собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) собівартість цукру та пшениці м'якої 6 класу у розмірі 9 298 814 грн.; до доходу від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів (робіт, послуг) - доходи від реалізації цукру та пшениці м'якої 6 класу у розмірі 6 974 062 грн. Різниця складає 2324752 грн.

Суд встановив, реалізація продукції нижче її собівартості відбулася для контрагента ТОВ "Схід Агробізнес" згідно видаткової накладної №1126 від 15.12.2014 року на загальну суму 5 503875 грн., у т.ч. ПДВ 917312,50 грн. (поставка цукру) та ТОВ "Луї Дрейфус Комодітіз Україна ЛТД" згідно видаткової накладної №926 від 4.08.2014 року на загальну суму 2 865000 грн., у т.ч. ПДВ 477500 грн. (поставка пшениці м'якої 6 класу) (а.с.84-93, 98-112).

Також судом встановлено, що ТОВ "Захід Агробізнес" визначало ціну цукру згідно ринкових (договірних) умов, а саме 6500 грн./т. спираючись, на той момент на ціни в інших підприємств, загалом згідно декларації про оптову ціну на продовольчі товари ПАТ "Гнідавський цукровий завод" ціна цукру білого в мішках 2014 року виготовлення становила 5500 грн./т без ПДВ-6600 з ПДВ (а.с.94).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що реалізація нижче собівартості відбулася лише у серпні та грудні 2014 року та не може свідчити про системний характер такої діяльності та одержання внаслідок таких операцій збитків на значні суми. Поміж цього, судом встановлено, що ТОВ "Захід Агробізнес" є прибутковим підприємством.

Крім того позивачу не заборонено відносити до складу валових витрат підприємства усі витрати, пов'язані з виготовленням товарів (робіт, послуг), та не вимагають віднесення до складу валових витрат лише витрати, здійснення яких пов'язане із отриманням прибутку. Законодавством не визначено обов'язку платника податку здійснювати лише прибуткову господарську діяльність, оскільки характерною ознакою господарської діяльності є її здійснення на власний ризик суб'єкта господарювання, що передбачає неоднозначність є наслідків такої діяльності і не виключає її збитковості. Неотримання підприємством доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов'язана з господарською діяльністю підприємства, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції.

Тож колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що реалізація товарів за ціною нижчою ніж собівартість не є порушенням податкового законодавства, а тому податкове повідомлення-рішенні від 09.10.2015 року № в частині визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 418455,36 грн. основного платежу та 104613,81 грн. штрафних санкцій є протиправним та підлягає скасуванню, а тому апеляційна скарга ДПІ в м. Рівному задоволенню не підлягає.

Стосовно висновків податкового органу та суду першої інстанції про неправомірне включення до складу витрат на збут агентської винагороди в розмірі 2759718,87 грн., колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

У відповідності до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно ч. 1 ст. 297 Господарського кодексу України за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов'язується надати послуги другій стороні (суб'єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб'єкта і за його рахунок.

01.09.2014 року між ТОВ "Захід Агробізнес" (довіритель) та ФОП ОСОБА_3 (Комерційний агент) було укладено агентський договір №01/09/14 за умовами якого комерційний агент зобов'язується надати довірителю послуги в укладенні договорів щодо поставки продукції третім особам та в сприянні укладенні таких договорів від імені та за рахунок довірителя, на умовах визначених цим договором (т.1 а.с.113-116).

Послуги надаються комерційним агентом у сфері поставок довірителем наступної продукції: соєві боби для технічних потреб насипом врожаю 2014 року (п.1.2 договору).

Комерційний агент одержує право здійснювати вищезазначені дії на території наступних країн: Польща, Німеччина (п.1.3).

Згідно п.3.1 договору довіритель зобов'язаний видати комерційному агенту довіреність на представництво інтересів довірителя, яка є підтвердженням повноважень комерційного агента.

У відповідності до п.4.1 договору, за посередницькі послуги, визначені у п.1.1 договору довіритель зобов'язується виплатити комерційному агенту агентську винагороду розмір якої складає 10 % від вартості продукції, яка була відвантажена (поставлена) третім особам (споживачам) та оплачена ними на підставі договорів, що були укладені за посередництвом (сприяння) комерційного агента.

12.09.2014 року між позивачем та ADM Germany GMBH Ferdinand STR укладений контракт на поставку сої товарної (т.1 а.с. 200-208).

В підтвердження виконання комерційним агентом своїх обов'язків по договору від 01.09.2014 року №01/09/2014 наявні акти виконаних робіт № 1 від 31.10.2014 року всього на суму 335 412,65 грн.; № 2 від 30.11.2014 року на суму 403 204,74 грн., № 3 від 31.12.2014 року на суму 2 021101,41 грн. та розрахунки агентської винагороди за підсумками роботи за жовтень, листопад та грудень 2014 року (а.с.т.1 а.с. 117-122).

Перевіркою було встановлено, що розрахунки проведено на суму 301350 грн., а саме 15.12.2014 року у розмірі 181350 грн., 19.12.2014 року у розмірі 120 000 грн. Станом на 31.12.2014 року обліковувалася кредиторська заборгованість в розмірі 2 458 368,77 грн.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вчинення вказаним комерційним агентом сприяння в укладенні договору з ADM Germany GMBH Ferdinand STR, інформування зазначеного покупця про порядок та умови реалізації товару.

Щодо зауваження, що комерційний агент ФОП ОСОБА_3. не фігурує в контракті з контрагентом ADM Germany GMBH Ferdinand STR, то колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 3.2. агентського договору Довіритель (позивач) має право самостійно без участі Комерційного агента, укладати договори за здійсненими за посередництвом останнього потенційними клієнтами. Крім того, в спростування висновку про відсутність фактичного надання послуг ФОП ОСОБА_3. у зв'язку із його не фігуруванням в контракті з ADM Germany GMBH Ferdinand STR, слід зазначити, що фактичне укладення контракту є лише завершальною стадією взаємодії між сторонами господарської операції, якій передувала довга та клопітка робота комерційного агента по пошуку клієнта, узгодження, всіх істотних умов контракту (вартості, кількості, строків оплати, порядку транспортування, безпосередня зустріч з представниками покупця.), а також безпосереднього складання контракту та всієї супровідної документації.

Колегія суддів приходить до висновку, що укладення контракту з ADM Germany GMBH Ferdinand STR безпосередньо посадовими особами самого позивача, в жодному разі не може свідчити про невиконання, або ненадання послуг ФОП ОСОБА_3 як комерційним агентом, а навпаки, укладення контракту є результатом виконання своїх обов'язків за агентським договором.

Позивачем додано до матеріалів справи роздруківки електронної переписки з ADM Germany GMBH Ferdinand STR та копію довіреності ТОВ «Захід Агробізнес» яка уповноважує ФОП ОСОБА_3 на представлення інтересів позивача перед суб'єктами підприємницької діяльності у Польщі та Німеччині від 01.09.2014 року.

На момент укладення агентського договору №01/09/14 ОСОБА_3 не перебував у трудових відносинах з позивачем.

Також колегія суддів зазначає, що в подальшому була проведена оплата вказаних послуг, що підтверджується копіями платіжних доручень.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складенні під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - після її закінчення.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що подані позивачем документи на можуть вважатися первинними, оскільки не підтверджено реальність здійснення господарської операції та зазначає, що за сприяння агентських послуг, позивачем було здійснено реалізацію великої партії сої, а за вказані послуги, відповідно проведено належним чином розрахунки.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що включення до складу валових витрат сум агентської винагороди сплаченої позивачем для ФОП ОСОБА_3 в розмірі 2759 718,87 грн. є правомірним а тому податкове повідомлення-рішення від 09.10.2015 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 496749,42 грн. основного платежу та 124187,35 грн. штрафних санкцій підлягає скасуванню також.

Податковим органом було встановлено, з чим і погодився суд першої інстанції, протиправне включення до витрат безнадійну заборгованість суми в розмірі 432000 грн. по контрагентах - ТОВ "Кіттілар" та ТОВ "Продмясторг".

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до абз. "г" п.п.138.10.6 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України визначено, що витрати на створення резерву сумнівної заборгованості визнаються витратами з метою оподаткування в сумі безнадійної дебіторської заборгованості з урахуванням підпункту 14.1.11 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України.

Згідно п.п. 14.1.11 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI зі змінами та доповненнями визначено, що безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак:

а) заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності;

б) прострочена заборгованість, що не погашена внаслідок недостатності майна фізичної особи, за умови, що дії кредитора, спрямовані на примусове стягнення майна боржника, не призвели до повного погашення заборгованості;

в) заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв'язку з їх ліквідацією;

г) заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності коштів, одержаних після звернення кредитором стягнення на заставлене майно відповідно до закону та-договору, за умови, що інші дії кредитора щодо примусового стягнення іншого майна позичальника, визначені нормативно-правовими актами, не призвели до повного покриття заборгованості;

ґ) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством;

д) прострочена заборгованість померлих фізичних осіб, а також осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, недієздатними або оголошені померлими, а також прострочена заборгованість фізичних осіб, засуджених до позбавлення волі.

Суд встановив, що позивачем відображено в бухгалтерському та податковому обліку дебіторської заборгованості за рахунок резерву сумнівних боргів по наступних підприємствах:

ТОВ "Кіттілар", код 37268162 в сумі 234 000 грн. (за раніше реалізований цукор згідно видаткової накладної №РН-0000166 від 29.09.2011р. на суму 234 000 грн. в т.ч. ПДВ 39 000 грн.) згідно наказу "Щодо списання безнадійної дебіторської заборгованості" №30/09/2014 від 30.09.2014 р. (а.с.123-124).

ТОВ "Продм'ясоторг", код 36150147 в сумі 198 000,0 грн. (за раніше реалізований цукор згідно видаткової накладної №РН-0000165 від 26.09.2011 р. на суму 198 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 33 000,00 грн.) згідно наказу "Щодо списання безнадійної дебіторської заборгованості" №29/09/2014 від 29.09.2014 р. (а.с.129-130).

Судом встановлено, що згідно договору №211/2 від 23.09.2011р. укладеного позивачем з ТОВ "Кіттілар" - оплата товару може здійснюватися Покупцем банківським грошовим переказом на поточний рахунок Покупця (3.1 договору). Згідно п.3.2 договору - Оплата товару здійснюється Покупцем до 31.03.2012 р.

Згідно договору №211/1 від 05.09.2011 р. укладеного з ТОВ "Продмясторг" на поставку цукру білого кристалічного оплата товару може здійснюватися Покупцем банківським грошовим переказом на поточний рахунок Покупця (3.1 договору). Згідно п.3.2 договору - Оплата товару здійснюється Покупцем до 31.03.2012 р.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проте судом першої інстанції не встановлено, що між позивачем та TOB «Кіттілар» та TOB «Продмясторг» укладено додаткові угоди № 1 від 26.09.2011 року до договорів поставки № 211/2, № 211/1 від 23.09.2011 року та 05.09.2011 року відповідно. Відповідними додатковими угодами було змінено строки оплати, а саме встановлено, що оплата проводиться покупцем протягом одного робочого дня з моменту відвантаження продукції покупцеві, а не до 01.04.2012 року, як було встановлено безпосередньо договорами.

Згідно ч. 1 ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Як встановлено реалізація товару для ТОВ "Кіттілар" відбулася 29.09.2011 року, а для ТОВ "Продмясторг" 26.09.2011 року, а тому позивач правомірно почав відлік строку позовної давності від дня відвантаження товару за договорами постави та виставлення відповідного рахунку-фактури на оплату.

Враховуючи додаткові угоди з контрагентами, відповідно за нормами ст. 261 Цивільного кодексу України, право позивача порушується лише з 27.09.2011 року, та 30.09.2011 року, тобто саме із цієї дати починає свій перебіг позовна давність в межах якої позивач має право захистити своє право шляхом виставлення вимоги про оплату коштів чи звернення до суду про стягнення простроченої заборгованості. Тому вказана заборгованість є безнадійною, оскільки 3-річний строк позовної давності закінчився, відповідно 27.09.2014 та 30.09.2014 року, а тому списання позивачем безнадійної заборгованості в розмірі 432 000 грн. 29.09.2014 та 30.09.2014 року є правомірними.

Отже колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення в частині збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 77760,22 грн. основного платежу та 19 940,05 грн. штрафних санкцій є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду в частині відмови в задоволенні позову підлягає скасуванню з прийняттям нової про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 6 ст. 94 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, сплачений судовий збір в сумі 31251,86 грн. підлягає присудженню для ТОВ "Захід Агробізнес".

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2015 року відстрочено сплату судового збору в сумі 8630,64 грн. Державній податковій інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області до прийняття Житомирським апеляційним адміністративним судом рішення у даній справі.

Отже, судовий збір в сумі 8630,64 грн. підлягає стягненню з Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області залишити без задоволення. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес" задовольнити. Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "18" листопада 2015 р. скасувати в частині відмови в задоволенні позову скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову.

Позовні вимоги задовольнити.

Пункт другий резолютивної частини постанови суду першої інстанції викласти в такій редакції:

Податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області форми "Р" № від 09.10.2015 року визнати протиправним та скасувати.

Присудити на користь ТОВ "Захід Агробізнес" за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір в сумі 31251, 86 грн.

Стягнути з Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 8630,64 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.В. Іваненко

судді: Л.О. Зарудяна

Л.В. Кузьменко

Повний текст cудового рішення виготовлено "29" січня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Товариство з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес" вул.Князя Володимира,75, м.Рівне, 33013

3- відповідачу/відповідачам: Державна податкова інспекція у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області вул.Відінська,8, м.Рівне, 33023

- ,