Справа № 810/2338/14
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року 810/2338/14

Суддя Київського окружного адміністративного суду Виноградова О.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомленння-рішення,

в с т а н о в и в:

11 квітня 2014 р. до Київського окружного адміністративного суду звернулася фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 27 листопада 2013 р. № НОМЕР_1.

14 травня 2014 р. постановою Київського окружного адміністративного суду позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення від 27 листопада 2013 р. № НОМЕР_1.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2015 р. постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2014 р. скасовано та постановлено нову, якою у задоволенні позову відмовлено.

9 листопада 2015 р. ухвалою Вищого адміністративного суду України постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2015 р. та постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2014 р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

19 листопада 2015 р. згідно з автоматизованим розподілом справ адміністративну справу № 810/2338/14 було передано для розгляду судді Виноградовій О.І.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та прийнятими з порушенням норм законодавства України, порушують права та законні інтереси позивача. Крім того, позивач зазначив, що всі господарські операції з контрагентами, а саме з: товариствами з обмеженою відповідальністю «Оптима Інжиніринг», «Техно - Трейд», «Севідж», «ІФМ Електронік», «Вид-Б», «Альрус Україна», «ВКФ Промсистем», «Бітіес груп» (далі - ТОВ «Оптима Інжиніринг», ТОВ «Техно - Трейд», ТОВ «Севідж», ТОВ «ІФМ Електронік», ТОВ «Вид-Б», ТОВ «Альрус Україна», ТОВ «ВКФ Промсистем», ТОВ «Бітіес груп») підтверджуються первинними документами, які під час перевірки були надані перевіряючим. Стверджує, що при проведенні документальної планової виїзної перевірки, результати якої оформлені актом від 15 листопада 2013 р. № 247/17-2/НОМЕР_2 (далі акт перевірки № 247/17-2/НОМЕР_2), посадовими особами відповідача зроблено помилкові висновки, оскільки, ними не було взято до уваги усі первинні документи.

Відповідач позов не визнав, подав до суду письмові заперечення, в яких у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на те, що позивачем сформовано податковий кредит без підтвердження фактичного здійснення господарських операцій з контрагентами (т. ІІ а.с. 11-18 ).

Суд у судовому засіданні, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

25 вересня 2008 р. позивач зареєстрований Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області як фізична особа підприємець, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця Серія В 03 № 109341 (т. 1 а.с. 245).

Крім того, з 13 жовтня 2008 р. являється платником податку на додану вартість, підтверджується відповідним свідоцтвом № 100144966.

У період з 21 жовтня по 8 листопада 2013 р. відповідачем було проведено планову документальну виїзну перевірку позивача з питань дотримання ним вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період роботи з 1 січня 2010 р. по 31 грудня 2012 р.

15 листопада 2013 р. за результаттами проведеної перевірки, посадовими особами відповідача було складено акт перевірки № 247/17-2/НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 12-51).

Згідно з висновками податкового органу позивачем порушено п. 198.6 ст. 198, п. 201.12 ст. 201 Податкового кодексу України (надалі ПК України), а саме безпідставне внесення до податкового кредиту суми податку на додану вартість, в результаті чого сума нарахованого за результатами перевірки податку на додану вартість складає 75 681,00 грн., у тому числі : за лютий 2012 р. 15 435,00 грн., за березень 2012 р. 11 123,00 грн., за квітень 2012 р. 401,00 грн., за травень 2012 р. 4 170,00 грн., за травень 2012 р. 12 124,00 грн., за липень 2012 р. 4 314,00 грн., за серпень 2012 р. 3 933, грн.,за вересень 2012 р. 7 934,00 грн., за грудень 2012 р. 16 247,00 грн.

На підставі акту перевірки № 247/17-2/НОМЕР_2, відповідачем було винесено спірне податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 27 листопада 2013 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 75 681, 00 грн. за основним платежем та 18 920, 25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення стали висновки податкового органу щодо непідтвердження реальності господарських правовідносин між позивачем та його контрагентами.

У зв'язку з тим, що позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправними, ним було подано даний адміністративний позов до суду.

Спірні правовідносини врегульовані ПК України та Цивільним кодексом України від 16 січня 2003 р. № 435-IV (далі ЦК України).

Згідно із п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно із п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

При цьому для формування податкового кредиту мають значення податкові накладні та інші первинні документи, які, виходячи з наведеного, видаються на підтвердження реально вчиненої операції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Наявні матеріали справи свідчать, що позивачем було вірно визначені грошові зобовязання з податку на додану вартість по взаємовідносинах з його контрагентами: ТОВ «Техно - Трейд», ТОВ «ІФМ Електронік», ТОВ «Вид-Б», ТОВ «Альрус Україна», ТОВ «ВКФ Промсистем», ТОВ «Бітіес груп».

Щодо контрагентів позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Оптима Інжиниріг» та товариства з обмеженою відповідальністю «Севіж», то суми завищення податкового кредиту з податку на додану вартість за наслідками даних господарських правовідносин позивача з відповідними контрагентами, встановлені також у акті перевірки, не ввійшли до розрахунку донарахування податкових зобовязань за спірним податковим повідомлень рішенням.

Дана обставина зазначена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 9 листопада 2015 р.

Щодо правовідносин з товариствами з обмеженою відповідальністю ТОВ «Техно - Трейд», ТОВ «ІФМ Електронік», ТОВ «Вид-Б», ТОВ «Альрус Україна», ТОВ «ВКФ Промсистем», ТОВ «Бітіес груп» суд зазначає наступне.

1. Стосовно взаємовідносин позивача з ТОВ «Техно - Трейд» судом встановлено таке.

1 лютого 2012 р. між ФОП ОСОБА_1 (постачальником) та ТОВ «Техно - Трейд» (покупцем) було укладено договір № 010212 (далі договір № 010212) (т. 2 а.с. 220).

Згідно з п.п. 1.1 п. 1 названого договору постачальник зобовязується передати у властінсть, а покупець прийняти і оплатити відповідно до умов даного договору погоджену сторонами продукцію.

На підтвердження виконання умов договору № 010212 позивачем було надано суду (оригінали для огляду та копії для долучення до матеріалів справи) такі докази:

1) Рахунки - фактури (т. 2 а.с. 221, 222, 226, 233, 240, 244, 248, т. 3 а.с 3, 7, 11, 15, 19, 27, 31);

2) Довіреність (т. 2 а.с. 223, 230, 235, 238, 242, 246, 250, т.3, а.с. 5,9, 13, 17, 23, 29, 33);

3) Податкові накладні (т. 2 а.с. 224, 225, 228, 231, 232, 236, 239, 243, 247,т. 3 а.с. 1, 2, 6, 10, 14, 18, 24, 25, 26, 30, 34);

4) Видаткові накладні (т. 2 а.с. 227,229, 234, 237, 241, 245, 249, т. 3 а.с. 4, 8, 12, 16, 20, 21, 22, 28, 32).

Зазначені документи підписані сторонами даних правовідносин, завірені печаткою та свідчать, що позивачем було поставлено на адресу контрагента перелічений у них товар.

2. Стосовно взаємовідносин позивача з ТОВ «ІФМ Електронік» судом встановлено таке.

Між ТОВ "ІФМ Електронік" (постачальником) та позивачем (покупцем) було укладено договір постачання в усній формі, передбачений ст. 639 ЦК України.

На підтвердження виконання договору позивачем було надано суду (оригінали для огляду та копії для долучення до матеріалів справи) такі докази:

1) Рахунок фактури (т. 2 а.с. 163,168, 171, 176, 179);

3) Видаткові накладні (т. 2 а.с. 164, 166, 169, 172, 174, 177, 180);

4) Податкові накладні (т. 2 а.с. 165, 167, 170, 173, 175, 178, 181).

Зазначені документи підписані сторонами усної угоди, завірені печаткою цього підприємства та свідчать, що ТОВ «ІФМ Електронік» було поставлено на адресу позивача перелічений у них товар.

3. Стосовно взаємовідносин позивача з ТОВ «Вид-Б» судом встановлено таке.

Між ТОВ «Вид-Б» (постачальником) та позивачем (покупцем) було укладено договір постачання в усній формі, передбачений ст. 639 ЦК України.

На підтвердження виконання договору позивачем було надано суду (оригінали для огляду та копії для долучення до матеріалів справи) такі докази:

1) Рахунки оплату (т. 2 а.с. 188);

2) Податкова накладна (т. 2 а.с. 190);

3) Видаткова накладна (т. 2 а.с. 189).

Зазначені документи підписані сторонами договору, завірені печаткою та свідчать, що ТОВ «Вид-Б» було поставлено на адресу позивача перелічений у них товар.

4. Стосовно взаємовідносин позивача з ТОВ «Альрус Україна» судом встановлено таке.

Між ТОВ «Альтрус Україна» (постачальником) та позивачем (покупцем) було укладено договір постачання в усній формі, передбачений ст. 639 ЦК України.

На підтвердження виконання договору з ТОВ «Альтрус Україна» позивачем було надано суду (оригінали для огляду та копії для долучення до матеріалів справи) такі докази:

4) Рахунки фактури (т. 2 а.с. 194, 197, 200, 203, 207);

5) Податкові накладні (т. 2 а.с. 192, 193, 196, 199, 202, 205, 206, 209);

6) Видаткові накладні (т. 2 а.с. 191,195, 198, 201, 204, 208).

Зазначені документи підписані сторонами договору, завірені печаткою та свідчать, що ТОВ "Альтрус Україна" було поставлено на адресу позивача перелічений у них товар.

5. Стосовно взаємовідносин позивача з ТОВ «ВКФ Промсистем» судом встановлено таке.1 січня 2010 р. між ТОВ «ВКФ Промсистем» (постачальником) та позивачем (замовником) було укладено договір купивлі продажу (т. 2 а.с.210-212).

На підтвердження виконання договору позивачем було надано суду (оригінали для огляду та копії для долучення до матеріалів справи) такі докази:

1) Рахунок фактури (т. 2 а.с. 203, т. 3 а.с. 35, 38, 42);

2) Податкові накладі (т. 2 а.с. 215, т. 3 а.с. 37, 41, 45);

3) Видаткові накладні (т. 2 а.с. 214, т. 3 а.с. 36, 39, 43);

4) Довіреність (т. 3а.с. 36,40,44).

Зазначені документи підписані сторонами, завірені печаткою та свідчать, що ТОВ «ВКФ Промсистем» було поставлено на адресу позивача перелічений у них товар.

6. Стосовно взаємовідносин позивача з ТОВ "Бітіес - груп" судом встановлено таке.

Між ТОВ «Бітіес - груп» (постачальником) та позивачем (покупцем) було укладено договір купівлі - продажу в усній формі, передбачений ст. 639 ЦК України.

На підтвердження виконання договору позивачем було надано суду (оригінали для огляду та копії для долучення до матеріалів справи) такі докази:

1) Рахунок на оплату (т. 2 а.с. 216);

2) Податкову накладну (т. 2 а.с. 218, 219);

3) Видаткову накладну (т. 2 а.с. 217).

Зазначені документи підписані сторонами, завірені печаткою цього товариства та свідчать, що ТОВ "Бітіес - груп" було поставлено на адресу позивача перелічений у них товар.

Крім того, усі вище перелічені накладні містяться у реєстрах отриманих та виданих накладних (т. 3 а.с. 62-80), що надані позивачем до суду.

При вирішенні справи судом враховано, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення обєкта оподаткування, а також податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції:

- договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо, необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції;

- можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо;

- наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Надані позивачем документи підтверджуєть отримання ним товару при виконанні укладених договорів поставки, а також його подальший рух.

Наведене свідчить, що позивачем було укладено ряд договорів для забезпечення здійснення господарської діяльності, внаслідок якої ним було отримано прибуток.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, що і було зроблено позивачем.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, відповідачем не доведено належними та достатніми доказами правомірність нарахування податкового зобовязання.

Крім того, суд не може взяти до уваги обставини, викладені відповідачем у запереченнях на позов, оскільки вони спростовуються поданими позивачем доказами.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а податкове повідомлення-рішення від 27 листопада 2013 р. № НОМЕР_1 протиправними та такими, що підлягають скасуванню

Керуючись ст.ст. 9, 69 - 72, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 27 листопада 2013 р. № НОМЕР_1.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Виноградова О.І.