Справа № 813/4786/15
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року №813/4786/15

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чижук М.М.,

представників позивача Дубаса В.М., Тритко А.І.,

представника відповідача Каранця Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Орел» до Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.07.2015 року №530, №530, від 09.10.2015 року №, №, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Орел» (надалі - ТзОВ «Орел») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління ДФС у Львівській області (надалі - ДПІ у Жовківському районі ГУ ДФС у Львівській області), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.07.2015 року №530, №530.

Згідно ухвали судді Львівського окружного адміністративного суду Лейко-Журомської М.В. від 12.10.2015 року, провадження у даній адміністративній справі відкрито та призначено попереднє судове засідання.

23.10.2015 року позивачем було подано до суду заяву від 22.10.2015 року про збільшення позовних вимог.

Ухвалою суду від 09.11.2015 року було закінчено підготовче провадження і призначено справу №813/4786/15 до судового розгляду.

Так, у зв'язку із припиненням повноважень судді Лейко-Журомської М.В. щодо здійснення нею правосуддя, на підставі розпорядження щодо проведення повторного автоматизованого розподілу справ від 14.12.2015 року №168-Р та на виконання вимог статті 15-1 Кодексу адміністративного судочинства України, був здійснений повторний автоматизований розподіл справи №813/4786/15 між суддями Львівського окружного адміністративного суду, за результатами якого останню передано на розгляд судді Сасевичу О.М.

Ухвалою від 15.12.2015 року справу №813/4786/15 було прийнято суддею Сасевичем О.М. до свого провадження та призначено судове засідання.

На час вирішення даного спору, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 22.10.2015 року, ТзОВ «Орел» просить суд постановити рішення, яким визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.07.2015 року №530, №530, від 09.10.2015 року №, №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями йому було визначено грошове зобов'язання за акцизним податком з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами.

Проте, відповідно до приписів чинного в період, який перевірявся, податкового законодавства, об'єктом оподаткування акцизним податком були не всі операції з продажу підакцизних товарів, а лише ті операції, які відносилися до роздрібного продажу з метою особистого некомерційного використання кінцевими споживачами. У той же час, окрім роздрібного продажу для некомерційного використання ТзОВ «Орел» також провадило реалізацію підакцизних товарів (пального) й суб'єктам господарювання на оптових засадах та для використання покупцями з комерційною метою (в межах господарської діяльності цих суб'єктів).

Тому, позивач вважає, що він правомірно не оподатковував частину здійснюваних ним операцій із реалізації пального, позаяк вони не були об'єктом оподаткування. Відтак, ураховуючи всі дійсні обставини справи, слід дійти висновку про безпідставність винесення податкових повідомлень-рішень, які він оскаржує, а тому такі податкові повідомлення-рішення є протиправними й підлягають скасуванню.

Відповідач проти таких вимог позивача заперечив, оскільки вважає оскаржувані рішення такими, що були прийняті в повній відповідності до норм чинного законодавства України та базуючись на дійсних обставинах справи.

Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що через мережу АЗС позивачем провадився роздрібний продаж нафтопродуктів кінцевим споживачам - громадянам і суб'єктам господарювання, а тому такі операції є об'єктом оподаткування акцизним податком, відповідно приписів чинного на той час податкового законодавства.

З цих підстав, відповідач вважає, що позивач занизив податкові зобов'язання зі сплати акцизного податку щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів в період, який був перевірений контролюючим органом. Відтак, відповідач вважає, що оспорювані податкові повідомлення-рішення є правомірними й підстав для їх скасування немає.

У судових засіданнях представники позивача позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просили позов задовольнити повністю, визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.07.2015 року №530, №530, від 09.10.2015 року №, №.

Представник відповідача проти позову заперечив, надав пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях та додаткового наголосив на правомірності спірних податкових повідомлень-рішень від 22.07.2015 року №530, №530, від 09.10.2015 року №, №, позаяк такі, на його думку, прийняті в повній відповідності з нормами чинного законодавства України та просить у позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ТзОВ «Орел» зареєстроване 24.05.1993 року Жовківською районною державною адміністрацією і на податковому обліку перебуває з 24.05.1993 року.

У період із 25.06.2015 року по 26.06.2015 року працівниками ДПІ у Жовківському районі ГУ ДФС у Львівській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «Орел» () з питань достовірності нарахування та сплати акцизного податку з роздрібного продажу нафтопродуктів за період січень-квітень 2015 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем було складено акт №258/15-04/19322290 від 03.07.2015 року, у якому було зафіксовано наступні порушення податкового законодавства, допущені ТзОВ «Орел»:

1)п.п.213.1.9, 214.1.4, 215.3.10, 222.3.1 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено суму податкових зобов'язань із акцизного податку щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 68 016,36 грн., у т.ч. в січні 2015 року на суму 17 101,95 грн., в лютому 2015 року на суму 17 050,28 грн., в березні 2015 року на суму 18 990,04 грн., в квітні 2015 року на суму 14 874,09 грн.

Як вбачається зі змісту акта №258/15-04/19322290 від 03.07.2015 року, відповідач обґрунтовує свої висновки тим, що реалізацію нафтопродуктів через мережі АЗС, які здійснювало ТзОВ «Орел», слід вважати виключно роздрібним продажем товарів кінцевим споживачам. У зв'язку із цим, усі операції з продажу ТзОВ «Орел» нафтопродуктів через належну йому мережу АЗС є об'єктом оподаткування акцизним податком, відтак, такий платник податків не мав права відображати вартість реалізованих підакцизних товарів по окремих операціях в графі 4 додатку 6 до декларації акцизного податку й таким чином зменшувати об'єкт оподаткування акцизним податком.

Таким чином, на підставі акту №258/15-04/19322290 від 03.07.2015 року, ДПІ у Жовківському районі ГУ ДФС у Львівській області було прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

1)№530 від 22.07.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання ТзОВ «Орел» з акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів на загальну суму 59 223,68 грн. (у т.ч. 47 378,95 грн. за основним платежем, 11 844,73 грн. за штрафними санкціями);

2)№530 від 22.07.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання ТзОВ «Орел» з акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів на загальну суму 24 796,76 грн. (у т.ч. 20 637,41 грн. за основним платежем, 5 159,35 грн. за штрафними санкціями).

Не погоджуючись із рішеннями ДПІ у Жовківському районі ГУ ДФС у Львівській області позивачем було оскаржено їх до адміністративного суду за даною позовною заявою та в адміністративному порядку до Головного управління ДФС у Львівській області за скаргою вх. №3998/10 від 03.08.2015 року. Проте, за результатами розгляду скарги позивача рішенням Головного управління ДФС у Львівській області №4701/10/13-01-10-0705 від 02.10.2015 року вона була залишена без задоволення, а окрім того, позивачеві було донараховано податкове зобов'язання по акцизному податку в сумі 1 780,59 грн. за основним платежем і 445,15 грн. за штрафними санкціями та 3 985,65 грн. за основним платежем і 996,41 грн. за штрафними санкціями.

У зв'язку з чим, на підставі акту №258/15-04/19322290 від 03.07.2015 року та рішення про результати розгляду скарги, ДПІ у Жовківському районі ГУ ДФС у Львівській області було додатково прийнято податкові повідомлення-рішення:

1)№ від 09.10.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання ТзОВ «Орел» з акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів на загальну суму 2 222,74 грн. (у т.ч. 1 780,59 грн. за основним платежем, 445,15 грн. за штрафними санкціями);

2)№ від 09.10.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання ТзОВ «Орел» з акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів на загальну суму 4 982,06 грн. (у т.ч. 3 985,65 грн. за основним платежем, 996,41 грн. за штрафними санкціями).

З огляду на вказане, суд відзначає, що відповідно до п.п.14.1.4 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених Податковим кодексом України як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

Згідно з п.п.14.1.145 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, підакцизні товари (продукція) - товари за кодами згідно з УКТ ЗЕД, на які Податковим кодексом України встановлено ставки акцизного податку.

Як передбачено у п.п.14.1.212 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, реалізація підакцизних товарів (продукції) - будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів - продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, товарів, зазначених у п.п.215.3.4 п.215.3 ст.215 Податкового кодексу України, безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Згідно з п.п.212.1.11 п.212.1 ст.212 Податкового кодексу України, платником акцизного податку є особа - суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

Згідно п.п.213.1.9 п.213.1 ст.213 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування акцизним податком є операції з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Таким чином, слід прийти до обґрунтованого висновку, що обов'язковою умовою для віднесення операцій із продажу товарів до тих, які є об'єктом оподаткування акцизним податком, є віднесення таких товарів до підакцизних, а також їх реалізація громадянам й іншим кінцевим споживачам вроздріб та виключно для їх особистого некомерційного використання.

Відповідно до п.п.215.3.4 п.215.3 ст.215 Податкового кодексу України, акцизний податок справляється з нафтопродуктів, скрапленого газу, речовин, що використовуються як компоненти моторних палив, палива моторного альтернативного.

Як підтверджується матеріалами справи, ТзОВ «Орел» здійснювалася реалізація фізичним, юридичним особам, суб'єктам господарювання нафтопродуктів через мережу належних позивачеві АЗС. При цьому, окремі операції щодо реалізації нафтопродуктів ТзОВ «Орел» не були включені до бази оподаткування акцизним податком, позаяк такі нафтопродукти були реалізовані через АЗС на оптових засадах і з метою комерційного використання їх покупцями (споживачами).

У зв'язку з чим, суд відзначає, що як уже зазначено вище, для віднесення операцій із продажу підакцизних товарів до складу об'єкта оподаткування акцизним податком, вони провинні здійснюватися виключно для особистого некомерційного використання кінцевими споживачами.

Як же засвідчується поданими позивачем доказами на обґрунтування підстав реалізації нафтопродуктів, зокрема, копіями відповідних договорів купівлі-продажу, товар (нафтопродукти) продавався саме з метою подальшого комерційного використання у господарській (підприємницькій) діяльності покупців.

У цьому контексті суд відзначає, що відповідно до Порядку заповнення та подання декларації акцизного податку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №14 від 23.01.2015 року, в графі 4 Розрахунку суми акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів до декларації акцизного податку вказується вартість (з податком на додану вартість) реалізованих підакцизних товарів для комерційного використання, яка не включається у базу оподаткування акцизним податком.

Отже, законодавець установив, що підакцизні товари, реалізовані для комерційного використання, не є об'єктом оподаткування акцизним податком.

А тому, продаючи нафтопродукти кінцевим споживачам, які вони зобов'язалися використовувати в комерційних цілях, ТзОВ «Орел» правомірно не включало вартість таких реалізованих товарів до бази оподаткування акцизним податком, оскільки, при вчиненні господарських операцій щодо купівлі-продажу нафтопродуктів договірні сторони дійшли погодження, що їх метою є подальше комерційне (господарське) використання придбаних товарів.

У той же час, відповідач не навів жодних доказів на спростування таких обставин і на підтвердження фактів реалізації ТзОВ «Орел» нафтопродуктів для їх використання покупцями за некомерційним призначенням та дійсне використання придбаних нафтопродуктів саме за таким призначенням, що було би правовою підставою для віднесення цих операцій до об'єкта оподаткування акцизним податком.

Окрім того, суд надає критичної оцінки твердженням відповідача з приводу того, що всі операції з продажу нафтопродуктів на АЗС відносяться до роздрібного продажу, що нібито підтверджується нормами п.2 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 20.12.1997 року.

Так, п.2 зазначених вище Правил обумовлено, що роздрібний продаж нафтопродуктів здійснюється через мережу автозаправних станцій (АЗС), що призначені для відпуску споживачам нафтопродуктів. Продаж нафтопродуктів (крім бензину, дизельного палива, скрапленого вуглеводневого газу) у дрібній розфасовці здійснюється також через спеціалізовані магазини, що продають товари господарського вжитку (спеціалізовані магазини).

При цьому, суд також бере до уваги, що Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 20.12.1997 року, регулюють порядок приймання та роздрібної торгівлі бензином, дизельним паливом, скрапленим вуглеводневим газом, гасом, маслами, мастилами (нафтопродукти), розфасованими нафтопродуктами, а також регламентують вимоги стосовно дотримання прав споживачів щодо належної якості нафтопродуктів, безпеки для життя та здоров'я споживачів, навколишнього природного середовища і рівня торговельного обслуговування.

Отже, виходячи зі змісту наведених вище норм Правил №1442, такі спрямовані на регулювання операцій із роздрібного продажу нафтопродуктів, а не на регулювання діяльності АЗС. Тобто, п.2 Правил слід розуміти таким чином, що він встановлює вимоги для місць роздрібного продажу нафтопродуктів (обмежує місця їх роздрібної реалізації), проте не встановлює вимог для видів діяльності на АЗС і не обмежує їх у видах і способах діяльності (роздрібний продаж нафтопродуктів, оптовий чи ін.).

Також не обґрунтованим суд вважає в цьому контексті й посилання відповідача на норми п.4.4 ДСТУ 4303:2004.

Так, згаданий п.4.4 ДСТУ 4303:2004 передбачає, що роздрібною торгівлею є вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачеві та надавання йому торговельних послуг.

Однак, суд звертає увагу на те, що даний п.4.4 національного стандарту не містить яких-будь відсилань до торговельних об'єктів, де може здійснюватися така роздрібна торгівля (напр. АЗС).

Одночасно, п.4.5 ДСТУ 4303:2004 визначає, що оптовою торгівлею є вид економічної діяльності у сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів за договорами поставки партіями для подальшого їх продажу кінцевому споживачеві через роздрібну торгівлю або для виробничого споживання та надавання пов'язаних із цим послуг.

На переконання суду, дане визначення за п.4.5 національного стандарту також може відповідати й окремим операціям із продажу нафтопродуктів, у т.ч. і на АЗС, позаяк не мітить обмежень щодо виду торговельних об'єктів, де може здійснюватися оптова торгівля.

Відтак, суд приходить до обґрунтованого висновку, що твердження контролюючого органу про те, що торгівля нафтопродуктами через мережу АЗС можлива лише в роздріб є суб'єктивним та ґрунтується на невірному трактуванні норм чинного законодавства України. Фактично ж, законодавство на даний час не встановлює обмежень щодо торгівлі нафтопродуктами через мережу АЗС оптом, відповідно, ототожнення кожного факту продажу пального на АЗС із роздрібним продажем є помилковим.

А тому, продаючи нафтопродукти кінцевим споживачам на оптових засадах, ТзОВ «Орел» також правомірно не включало вартість таких реалізованих товарів до бази оподаткування акцизним податком.

Вирішуючи даний спір, суд також особливу увагу акцентує на тому, що у відповідності до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Такий підхід узгоджується також з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у п.110 рішення у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління. При цьому, суд підкреслює необхідність дотримуватися й позиції, висловленої у п.53 рішенні Європейського суду з прав людини рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Суд відзначає, що збільшуючи платнику податків грошове зобов'язання з акцизного податку та притягуючи його до відповідальності, податковий орган повинен був достовірно встановити, базуючись на належних і допустимих доказах, ті обставини, що є істотними в цьому випадку, а зокрема: факт роздрібного продажу нафтопродуктів і факт їх використання кінцевими споживачами з метою особистого некомерційного використання. У той же час, в матеріалах справи відсутні належні й допустимі докази на підтвердження окреслених вище фактів, а твердження податкового органу, якими він обґрунтовував свої рішення, не можуть достовірно свідчити про порушення позивачем норм податкового законодавства й спростовані в ході розгляду даної справи.

Тож, суд приходить до обґрунтованого висновку, що відповідач при прийнятті оспорюваних податкових повідомлень-рішень щодо збільшення ТзОВ «Орел» грошового зобов'язання з акцизного податку та застосування до нього штрафних санкцій ґрунтувався на припущеннях і не довів підставність, а відтак, і правомірність своїх рішень. А тому, податкові повідомлення-рішення від 22.07.2015 року №530, №530, від 09.10.2015 року №, № є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України регламентовано, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи, суд приходить до висновку, що суб'єкт владних повноважень не надав до суду достатніх і беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки та заперечення, ним не було спростовано доводів позивача, таким чином він не виконав свого обов'язку по доказуванню правомірності своїх висновків та рішень, а прийнявши оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не в повній мірі дотримався принципу верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, вимог чинного податкового законодавства України та передбачених ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України принципів.

У зв'язку з чим, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 24, 69-72, 86, 87, 94, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління ДФС у Львівській області від 22.07.2015 року №530.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління ДФС у Львівській області від 22.07.2015 року №530.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління ДФС у Львівській області від 09.10.2015 року №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління ДФС у Львівській області від 09.10.2015 року №.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Орел» () сплачений судовий збір у сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 01 лютого 2016 року.