Справа № 823/3543/14
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року м. Київ К/800/19993/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді - Васильченко Н.В.,

суддів: Чумаченко Т.А., Леонтович К.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2015 року у справі №823/3543/14 за позовом ОСОБА_1 до управління Держземагенства у Смілянському районі Черкаської області, третя особа Смілянська міська рада, відділ культури виконавчого комітету Смілянської міської ради про визнання проекту землеустрою погодженим, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до управління Держземагенства у Смілянському районі Черкаської області, третя особа Смілянська міська рада, відділ культури виконавчого комітету Смілянської міської ради, в якому просила: визнати протиправними дії відповідача про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,1134 га під нежитлову будівлю на АДРЕСА_1; визнати погодженим проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,1134 га відділу культури виконавчого комітету Смілянської міської ради та ОСОБА_1 під нежитлову будівлю на АДРЕСА_1 в оренду на 10 років.

Позивач вважає оскаржувані дії відповідача протиправними, а зроблені висновки від 4 серпня та 24 вересня 2014 року такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права, а також порушують її конституційні права на землю.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2014 року, адміністративний позов задоволений частково. Визнані протиправними дії управління Держземагентства у Смілянському районі Черкаської області про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,1134 га під нежитлову будівлю на АДРЕСА_1 та зобов'язано управління Держземагентства у Смілянському районі Черкаської області надати позитивний висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,1134 га відділу культури виконавчого комітету Смілянської міської ради та ОСОБА_1 під нежитлову будівлю на вул. АДРЕСА_1, в оренду на 10 років.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2015 року скасоване рішення суду першої інстанції та відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи на предмет повноти та всебічності дослідження їх судом та обґрунтованість застосування норм матеріального права до вирішення спірних правовідносин, вивчивши доводи касаційної скарги колегія суддів вважає їх не обґрунтованими, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню із наступних міркувань.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до свідоцтва від 18 грудня 2002 року право власності на нежилі будівлі площею 471,9 кв. м. розташовані в АДРЕСА_1 (раніше 100 згідно довідки управління архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста № 519 від 13.10.2009) належать на праві власності Смілянській міській раді.

Згідно копії витягу про державну реєстрацію прав позивач являється власником частини нежитлової будівлі приватної форми власності, що розташована за адресою АДРЕСА_1. Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу від 26.12.2012 № 2467.

18 серпня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до відділу культури виконавчого комітету Смілянської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,1134 га за адресою: АДРЕСА_1, для реконструкції власної будівлі під "Центр правової допомоги населенню" та під будівлю міського краєзнавчого музею відділу культури виконавчого комітету Смілянської міської ради в оренду з відповідними частками строком на 10 років.

Рішенням Смілянської міської ради від 29.08.2013 № 43-10/УІ відділу культури виконавчого комітету Смілянської міської ради та позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,1134 га та під нежитлову будівлю на АДРЕСА_1 в оренду.

Пунктом 1 вказаного рішення надано дозвіл відділу культури виконавчого комітету Смілянської міської ради та ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,1134 га під нежитлову будівлю, що належить їм на праві спільної власності, а саме: приміщення Міського краєзнавчого музею та нежитлові приміщення, що планується реконструювати в "Центр правової допомоги" на АДРЕСА_1, в оренду на 10 років.

Головне управління Держземагентства у Смілянському районі Черкаської області, розглянувши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки відділу культури виконавчого комітету Смілянської міської ради та ОСОБА_1, листом від 04.08.2014 №959/01-10 відмовило у його погодженні.

Розглянувши проект повторно 24, вересня 2014 року Головне управління Держземагентства в Смілянському районі Черкаської області листом №1157/01-10 не погодило його.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у наданні позитивного висновку щодо погодження проекту відведення земельної ділянки загальною площею 0,1134 га відділу культури виконавчого комітету Смілянської міської ради та ОСОБА_1 під нежитлову будівлю на АДРЕСА_1 в оренду на 10 років є протиправною, та безпідставною.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що частина вказаної землі відноситься до земель комунальної власності історико-культурного призначення на якій розташована будівля музею, тобто відповідачем правомірно відмовлено у погоджені проекту відведення земельної ділянки.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст. 186-1 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III (Далі - ЗК України) Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Відповідно ч.1 ст. 19 ЗК України Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Таким чином, земельна ділянка може бути віднесена лише до однієї категорії земель.

Згідно ст.11 Закону України "Про музеї та музейну справу" від 29.06.1995 №249/95-ВР територія, відведена для музею, належить до земель історико-культурного призначення. На цій території та в музейних будівлях (спорудах) забороняється діяльність, що суперечить його функціональному призначенню або може негативно впливати на стан зберігання музейного зібрання, та інша діяльність, несумісна з діяльністю музею як закладу культури.

Судом встановлено, що згідно Довідки 6-зем частина земельної ділянки площею 0,1134 га на якій знаходиться Міський краєзнавчий музей, відноситься до земель комунальної власності, історико-культурного призначення.

З наведеного також вбачається, що Міський краєзнавчий музей є об'єктом нерухомого майна, який перебуває у комунальній власності.

Таким чином, земельна ділянка має дві категорії земель - землі житлової та громадської забудови та землі історико-культурного призначення, що не передбачено Земельним кодексом України.

Судом встановлено, що згідно витягів із реєстру прав власності на нерухоме майно НОМЕР_1, НОМЕР_2 від 26.05.2006 та від 27.12.2012 Смілянській міській раді на праві комунальної власності та ОСОБА_1 на праві приватної власності, належить нежитлова будівля по вул. АДРЕСА_1.

Пунктом 5 частини першої ст. 123 ЗК України визначено, що земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна, що перебувають у державній чи комунальній власності, передаються особам, зазначеним у пункті "а" частини другої статті 92 цього Кодексу, лише на праві постійного користування.

Згідно п. "а" частини другої ст. 92 ЗК України, права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду щодо правомірності оскаржуваної дії відповідача по відмові у погодженні проекту землеустрою з огляду на неможливість відведення земельної ділянки комунальної власності, із наведених підстав.

Беручи до уваги, що вимога про визнання погодженим проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є похідною від вимоги про визнання протиправною відмови відповідача у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, апеляційним судом вірно зазначено про відсутність підстав для її задоволення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів дійшла думки, що суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, вірно встановив характер спірних правовідносин та обґрунтовано застосував норми матеріального права до їх вирішення.

Порушень норм процесуального закону, які б призвели до ухвалення незаконного рішення, не встановлено.

Доводи касаційної скарги зазначений висновок суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до ст.224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2015 року у справі №823/3543/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: