Справа № 587/2365/15-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2016-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 р. Справа № 587/2365/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Калиновського В.А. , Філатова Ю.М.

за участю секретарів судового засідання Тітової А.В., Ружинської К.О

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідачів (Сумського міського голови Лисенка О.М., Сумської міської ради)- Чайченка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у м.Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської міської ради на постанову Сумського районного суду Сумської області від 18.11.2015р. по справі №587/2365/15-а

за позовом ОСОБА_4

до Сумського міського голови Лисенка Олександра Миколайовича, Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, Сумської міської ради, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОПАЗ"

про визнання протиправним і скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_4, звернувся до суду із адміністративним позовом до Сумського міського голови Лисенка Олександра Миколайовича, Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, Сумської міської ради, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Сумського міського голови від 25.08.2015 року № 326 - к «Про звільнення ОСОБА_4.»;

- поновити позивача на роботі в посаді директора Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради з дати звільнення і в цій частині звернути судове рішення до негайного виконання;

- стягнути з Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради на користь позивача заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, починаючи з дати звільнення (25.08.2015 року) по дату фактичного поновлення на роботі на посаді директора Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради з розрахунку 174,64 грн. середньоденної заробітної плати і в цій частині звернути судове рішення до негайного виконання в розмірі виплати за один місяць;

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення у даній справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно оспорюваного розпорядження позивача звільнено з роботи на підставі п.1 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, а саме надання містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок по АДРЕСА_1 для будівництва багатоквартирного житлового будинку з порушенням положень про Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 20.01.2014 року №3013-МР. ЗНа думку міського голови, директор департаменту не має право готувати, підписувати та видавати вказані зміни до містобудівних умов та обмежень, як і департамент не може виступати замовником зазначеного будівництва, оскільки ніби - то департамент не є правонаступником управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, якому свого часу вказана ділянка була надана в постійне користування. Оскільки Сумський міський голова вважав, що позивач вийшов за межі наданих йому повноважень, допустив одноразове грубе порушення трудових обов'язків, ним було прийняте розпорядження. Разом з тим, оскільки жодних порушень вимог діючого законодавства позивачем порушено не було, вважає що звільнення його з роботи є незаконним, а оскаржуване розпорядження протиправним.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 03.11.2015 року, постановленої без виходу до нарадчої кімнати, залучено в якості третьої особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОПАЗ".

Постановою Сумського районного суду Сумської області від 18.11.2015 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Сумського міського голови від 25 серпня 2015 року № 326-к «Про звільнення ОСОБА_4.».

Поновлено позивача на роботі на посаді директора департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради з 25 серпня 2015 року.

Постанову суду в цій частині звернуто до негайного виконання.

Стягнуто з Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради на користь позивача заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 25 серпня 2015 року по дату фактичного поновлення на роботі на посаді директора департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради.

Постанову суду в цій частині звернуто до негайного виконання в розмірі виплати за один місяць.

Встановлено судовий контроль за виконанням судового рішення у справі, у відповідності з яким: зобов'язано Сумського міського голову Лисенка О.М. подати до суду у 3-денний строк з дати отримання даного судового рішення звіт про виконання цього судового рішення в частині поновлення позивача на роботі на посаді директора департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради з 25 серпня 2015 року; зобов'язано департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради подати у 3-денний строк з дати отримання даного судового рішення звіт про виконання цього судового рішення в частині виплати позивачу заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць; зобов'язано департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради подати в 3-денний строк з дати набрання цим рішенням законної сили звіт про виконання цього судового рішення в частині виплати позивачу заробітної плати за весь час вимушеного прогулу з 25 серпня 2015 року і по дату його фактичного поновлення на роботі на посаді директора департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради.

Не погодившись із судовим рішенням, Сумською міською радою подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Сумського районного суду Сумської області від 18.11.2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про їх обґрунтованість. Зазначив, що позивач видаючи зміни до містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок по АДРЕСА_1 для будівництва багатоквартирного житлового будинку, вийшов за межі наданих йому повноважень, чим допустив одноразове грубе порушення трудових обов'язків. Таким чином, звільнення позивача є правомірним, в зв'язку з чим, оскаржуване розпорядження є законним та обґрунтованим.

Позивач правом надання письмових заперечень на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідач - Департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, Сумської міської ради, та третя особа - ТОВ "ТОПАЗ", надали письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та об'єктивність рішення суду, просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Представник Сумського міського голови Лисенко О.М. та Сумської міської ради у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідачів, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 15 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. Будь-яка публічна служба є державною службою.

Складовими елементами правового статусу осіб публічної служби є вступ на публічну службу, умови та порядок її проходження, звільнення з публічної служби, соціальний статус осіб публічної служби.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету (ст. 2 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування").

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що позивач працював на посаді директора департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, згідно розпорядження міського голови м. Суми від 06.02.2014 року № 57-к, що підтверджується записом в його трудовій книжці, а також копією розпорядження (т. 1 а.с. 12-13).

Розпорядженням Сумського міського голови Лисенка О.М. від 25.08.2015 року №326-к позивача звільнено з посади директора департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради з 25.08.2015 згідно п. 1 ч.1 ст. 41 КЗпП України - за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, а саме: надання змін та обмежень від 27.02.2015 року на бланку №25/08.01 -15 до містобудівних умов забудови земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, не маючи на те законних підстав та повноважень (т. 1 а.с. 9).

Позивач, не погодившись із правомірністю винесення вказаного розпорядження, звернувся до суду із даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності в діях позивача порушень вимог діючого законодавства під час надання змін та обмежень від 27.02.2015 року на бланку №25/08.01 -15 до містобудівних умов забудови земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1. В зв'язку з чим, висновки про допущення позивачем одноразового грубого порушення трудових обов'язків є необґрунтованими, та як наслідок, звільнення на підставі оскаржуваного розпорядження є незаконним. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що дане розпорядження є протиправним та підлягає скасуванню, а позивач поновленню на роботі на раніше займаній посаді. Крім того, суд визнав необхідним стягнути з Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради на користь позивача заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 25.08.2015 року по дату фактичного поновлення на роботі та встановити судовий контроль за виконанням рішення.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно ст.7 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Статтею 20 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" встановлено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України.

Таким чином, при звільненні особи з публічної служби за загальними підставами, передбаченими КЗпП України, на цю особу поширюються гарантії, передбачені цим Кодексом, якщо інше прямо не визначено спеціальним законом.

Відповідно до ст.5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Порядок та підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу визначені ст. 40 КЗпП України.

Так, відповідно до положення вказаної статті Кодексу закріплено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; 2) виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці; 3) систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення; 4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; 5) нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв'язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; 6) поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу; 7) появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; 8) вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу; 9) виключено; 10) призову або мобілізації власника - фізичної особи під час особливого періоду.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках, серед іншого, одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами (п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України).

Згідно ч. 3 ст. 41 КЗпП України закріплено, що розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму ВСУ від 01.04.1994 року N 4, від 26.10.1995 року N 18, від 25.05.1998 року N 15) роз'яснено, що судам необхідно мати на увазі, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення.

Таким чином, у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Як свідчать письмові докази, підставою для прийняття оскаржуваного розпорядження слугувала службова записка начальника правового управління Сумської міської ради від 22.07.2015 року №584/09 - 15.07, згідно якої вказано, що 16.07.2015р. секретар Сумської міської ради ОСОБА_5 надала начальнику правового управління Сумської міської ради Чайченко О.В. для опрацювання Зміни на бланку №2852 від 27.02.2015р. № 25/08.01-15 до містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 25.09.2014р. за № 127/22.01-15; зміни викладені в пунктах 1.10., 2.1, 2.6., 2.9. забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 щодо будівництва багатоквартирного житлового комплексу. Замовником будівництва виступає Департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради та ТОВ «Топаз». Вказані зміни, що видані директором департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради ОСОБА_4, видані, незаконно та неповноважною особою, оскільки Положенням про департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 29.01.2014 р. №3013-МР, не передбачено повноваження департаменту виступати замовником будівництва багатоквартирного будинку. До того ж, рішенням Сумської міської ради від 15.07.2009 р. № 2847 земельна ділянка була надана в постійне користування Управлінню архітектури та містобудування Сумської міської ради, до якого Департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради правовідносин щодо правонаступництва не має. Крім того, в записці начальник правового управління послався на те, що відповідно до п. 3 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури. Пунктом 1.1. Положення про департамент містобудування та земельних відносин міської ради, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 29.01.2014 №3013-МР, визначено, що департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради відноситься до виконавчих органів Сумської міської ради та є робочим органом, на який покладено виконання функцій щодо регулювання діяльності у сфері розміщення зовнішньої реклами у м.Суми, створюється Сумською міською радою, їй підзвітне та підконтрольне, й підпорядковане виконавчому комітету Сумської міської ради та міському голові міста Суми. За приписом п. 2.4 Положення спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури на території міста Суми є Управління архітектури та містобудування Департаменту. Враховуючи припис Закону за зміст норм Положення, виключно Управління архітектури та містобудування в особі його керівника має право видавати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки. ОСОБА_4, як не уповноважена особа, не мав права підписувати та видавати зміни та обмеження до містобудівних умов забудови земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, тобто грубо порушив свої службові обов'язки.(т. 1 а.с. 50).

Перевіряючи обґрунтованість висновків суб'єкта владних повноважень, які слугували підставою для винесення оскаржуваного розпорядження, з приводу допущення позивачем одноразового грубого порушення трудових обов'язків, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що згідно рішення Сумської міської ради від 27.02.2013 року № 2176 - МР «Про затвердження структури виконавчих органів, загальної чисельності апарату та виконавчих органів Сумської міської ради у новій редакції», рішення Сумської міської ради від 27.03.2013 року №2219-МР «Про внесення змін до рішення Сумської міської ради від 27.02.2013 року №2176 - МР «Про затвердження структури виконавчих органів, загальної чисельності апарату та виконавчих органів Сумської міської ради у новій редакції» утворено управління містобудування та земельних відносин Сумської міської ради шляхом реорганізації управління земельних ресурсів Сумської міської ради шляхом приєднання його до управління архітектури та містобудування Сумської міської ради з перейменуванням останнього в управління містобудування та земельних відносин Сумської міської ради (пункт 3.3 Рішення Сумської міської ради від 27.03.2013 року №2219-МР).

Згідно до п.6 рішення Сумської міської ради від 27.02.2013 року № 2176 - МР «Про затвердження структури виконавчих органів, загальної чисельності апарату та виконавчих органів Сумської міської ради у новій редакції», встановлено, що в т.ч. вищевказаний утворений виконавчий орган міської ради є правонаступниками майна, всіх прав та обов'язків реорганізованих відповідних управлінь, відділів та інших структурних підрозділів ради.

Аналогічні положення щодо правонаступництва містяться в п. 1.3. Положення про управління містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 29.05.2013 року № 2363 - МР.

В подальшому, згідно до п. 1 рішення Сумської міської ради від 04.12.2013 року №2847 - МР «Про внесення змін до структури апарату та виконавчих органів Сумської міської ради» назва управління містобудування та земельних відносин Сумської міської ради змінена на Департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, який є відповідачем у даній справі.

Департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради здійснює свою діяльність, зокрема, на підставі Положення про департамент, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 29.01.2014 року № 3013-МР, відповідно до п. 1.3 якого департамент є правонаступником управління містобудування та земельних відносин Сумської міської ради.

Під час судового розгляду справи, представник відповідача - Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, зазначив, що департамент є правонаступником реорганізованого управління архітектури та містобудування Сумської міської ради та управління земельних ресурсів Сумської міської ради, що узгоджується з нормами статті 104 ЦК України, у відповідності з якою у разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу того, що Департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради є правонаступником управління архітектури та містобудування Сумської міської ради та управління земельних ресурсів Сумської міської ради, через те, що вказане управління спочатку було реорганізоване, а потім перейменоване з відповідним правонаступництвом, що спростовує висновки начальника правового управління про відсутність вказаного правонаступництва, яка були викладені у службовій записці від 22.07.2015 року №584/09 - 15.07.

Також, під час судового розгляду справи представником Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради було зазначено, що згідно Положення про департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, департамент є окремою юридичною особою (п.1.5 Положення), а управляння архітектури та містобудування є складовою Департаменту і не має окремого статусу юридичної особи (п.п. 2.2, 2.2.4, 2.4. Положення).

Відповідно до частини 3 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі. Тобто, не головним архітектором як посадовою особою, а спеціально уповноваженою юридичною особою - такою особою є Департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, а право підпису від імені цієї юридичної особи мають лише директор та його заступник, або інша уповноважена особа на час їх відсутності, про що вказується у розпорядженні міського голови.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено поняття замовник, яким є фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території однієї чи декількох земельних ділянок і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву. Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Разом з тим, згідно ст. 29 вказаного Закону визначено право особи, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, тобто замовника, на отримання вихідних даних щодо такої забудови, складовою частиною яких, згідно до вказаної правової норми, є і містобудівні умови та обмеження.

Згідно п. 3.2.61 Положення про департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 29.01.2014 року №3013-МР «Про положення про департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради» на департамент покладено, в тому числі, завдання по організації виконання рішень Сумської міської ради та її виконавчого комітету, розпоряджень та доручень міського голови із містобудівних та земельних питань.

Таким чином, забезпечуючи виконання покладеного на департамент завдання Сумською міською радою у прийнятому нею вищевказаному рішенні, департамент як постійний користувач вказаної земельної ділянки, правомірно виступив замовником вказаного будівництва, оскільки саме для такої мети Сумська міська рада передала зазначену земельну ділянку департаменту.

Згідно до п. п. 9 п. «а» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до власних повноважень виконавчих органів міських рад належить надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок.

Відповідно до п. 1.1. Положення про департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, останній є виконавчим органом Сумської міської ради.

Також, згідно до п. п. 3.2.19 п.3.2 вказаного Положення, саме Департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради відповідно до покладених на нього завдань надає відповідно до закону містобудівні умови і обмеження забудови земельних ділянок.

Крім того, п. 2.1. Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 року № 109, містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом семи робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви разом із документами, передбаченими пунктом 2.2 цього розділу, у порядку, встановленому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Внесення змін до містобудівних умов та обмежень передбачено п. 1.3. Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст.

З додатку до вказаного Порядку, яким є форма бланку містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки вбачається, що вказаний бланк підписує саме керівник органу, що видає ці умови та обмеження, тобто керівник департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, тобто позивач по справі.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що саме департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради є тим органом, який видає містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, а позивач, будучи директором департаменту, як керівник цього органу, має повноваження на їх підписання.

Крім того, на запит департаменту, останній отримав роз'яснення від Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області від 17.08.2015 року № 40-1018/2158-15 та Управління містобудування та архітектури Сумської обласної державної адміністрації від 10.03.2015 № 01-12/184, зі змісту яких вбачається, що як департамент, так і його керівник наділений достатнім обсягом встановлених законодавством повноважень для надання замовникам містобудівних умов та обмежень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що позивач, працюючи директором департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Положення про департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, мав повноваження на надання змін та обмежень від 27.02.2015 року на бланку №25/08.01 -15 до містобудівних умов забудови земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з'ясувати, чи мало місце порушення працівником своїх трудових обов'язків. Для цього перевіряють коло цих обов'язків та визначають, які саме обов'язки порушено працівником, у чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору на підставах, визначених законом.

З огляду на зміст оскаржуваного розпорядження про звільнення позивача вбачається, що його притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за те, що за відсутності повноважень ним було підписано містобудівні умови та обмеження забудови певної земельної ділянки і саме це відповідач вважав одноразовим грубим порушенням трудової дисципліни.

Разом з тим, посадової інструкції на директора департаменту у відділі правового та кадрового забезпечення департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради немає. Така інструкція не приймалася, не затверджувалася, не розроблялася у встановленому законом порядку. Коло посадових обов'язків для позивача визначається Положенням про департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради та діючим законодавством України.

Разом з тим, видаючи оскаржуване розпорядження про звільнення позивача з займаної посади, відповідач не зазначив, які ж норми права були порушені позивачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Проаналізувавши вищевикладені обставини, приймаючи до уваги те, що суб'єктом владних повноважень не доведено належними та допустимими доказами факт правомірності припинення перебування позивача на службі в органі місцевого самоврядування, а оскаржуване розпорядження прийнято без врахування всіх обставин і підстав звільнення, з порушенням діючого законодавства, без дотримання принципу пропорційності, що має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування розпорядження Сумського міського голови від 25.08.2015 року № 326-к «Про звільнення ОСОБА_4.».

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не довів законність та обґрунтованість прийнятого розпорядження, що є предметом оскарження позивачем.

Натомість позивач, на виконання вимог ч.1 ст. 71 КАС України, довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог стосовно визнання протиправним та скасування розпорядження Сумського міського голови від 25.08.2015 року № 326-к «Про звільнення ОСОБА_4.» та поновлення позивача на роботі на посаді директора департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, в зв'язку з чим, постанова в цій частині є законною та обґрунтованою.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дійшовши вірного висновку про незаконність звільнення позивача та поновлення останнього на займаній посаді, помилково не визначив суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню.

Згідно ч. 5 п. 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 20.05.2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі", задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати. Період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

Однак, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за певний період та зазначаючи про звернення рішення суду до негайного виконання в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку в межах суми платежу за один місяць, суд першої інстанції, в порушення зазначених приписів не вказав розмір даних сум в резолютивній частині постанови, що може утруднити виконання останньої.

Так, відповідно до ч. 2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Визначення розміру середньої заробітної плати, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку, здійснюється за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Із пункту 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом 1 пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до абз. 1 п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи, що звільнення позивача відбулось 25.08.2015 року, середня заробітна плата повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці, а саме: за червень та липень 2015 року.

Згідно довідки Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради від 13.01.2016 року, середньоденна заробітна плата складає 198,06 грн (т. 2 а.с. 33).

Період, за який підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу на користь позивача складає 107 робочих дні (з 25.08.2015 року по 25.01.2016 року (включно). Даний період розраховано з урахуванням листа Міністерства соціальної політики України "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік" від 09.09.2014 р. №10196/0/14-14/13.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.08.2015 року по 25.01.2016 року становить 21192 грн. 42 коп.

Наведене відповідає практиці Верховного Суду України, зокрема викладеної в постановах від 21.01.2012 р. №6-87цс11 та від 14.01.2014 р. №21-395а13.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про стягнення з Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 25 серпня 2015 року по 25 січня 2016 року включно в розмірі 21192 грн. 42 коп.

З приводу встановлення судом першої інстанції судового контролю за виконанням рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями КАС України визначені загальні та спеціальні способи судового контролю.

Загальний судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому ст. 181 КАС України.

В свою чергу, спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень закріплені статтею 267 КАС України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України визначено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вказані норми кореспондують положення абзацу сьомого пункту 4 частини першої статті 163 КАС України та абзацу п'ятого пункту 4 частини першої статті 207 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови суду першої чи апеляційної зазначається встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіт про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі, суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Тобто, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом суду, а не його обов'язком, яке реалізується виключено під час прийняття постанови по суті.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності встановлення судового контролю, а тому рішення суду в цій частині є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм матеріального права, колегія суддів вважає, що постанова Сумського районного суду Сумської області від 18.11.2015 року по справі №587/2365/15-а не відповідає вимогам ст.159 КАС України, а тому відповідно до ч. 2 ст. 205 ст. 202 КАС України підлягає скасуванню в частині стягнення з Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради на користь позивача заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 25 серпня 2015 року по дату фактичного поновлення на роботі на посаді директора департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, із прийняттям в цій частині нової постанови про стягнення з Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 25 серпня 2015 року по 25 січня 2016 року включно в розмірі 21192 грн. 42 коп.

В іншій частині постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Сумської міської ради задовольнити частково.

Постанову Сумського районного суду Сумської області від 18.11.2015 р. по справі №587/2365/15-а скасувати в частині стягнення з Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради (м. Суми, вул. Горького, 21) на користь ОСОБА_4 (код НОМЕР_1) заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 25 серпня 2015 року по дату фактичного поновлення на роботі на посаді директора департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути з Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради (м. Суми, вул. Горького, 21, 40004, код СДРПОУ 02499021) на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 25 серпня 2015 року по 25 січня 2016 року включно в розмірі 21192 (двадцять одна тисяча сто дев'яносто дві) грн. 42 коп.

В іншій частині постанову Сумського районного суду Сумської області від 18.11.2015 р. по справі №587/2365/15-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Калиновський В.А. Філатов Ю.М.

Повний текст постанови виготовлений 01.02.2016 р.