Справа № 809/3781/13-а
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року Справа № 876/10124/14
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Косівському районі Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2014 року в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Квант Агро ЛТД» до Державної податкової інспекції в Косівському районі Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

У грудні 2013 року позивач ТзОВ «Квант Агро ЛТД» звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ДПІ у Косівському районі ГУ Міндоходів у Івано-Франківській області (на даний час ДПІ у Косівському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області), в якому, з урахуванням збільшення позову, просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 31.10.2013 р.: - № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток у розмірі 733885 грн. (в т.ч. за основним платежем 587108 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями 146777 грн.); - № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 638159 грн. (в т.ч. за основним платежем 510527 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями 127632 грн.); - № /1 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток у розмірі 146777 грн. штрафних (фінансових) санкцій; - № /1 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 127632 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення, просив відмовити у задоволенні позову.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.10.2014 року позов задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Косівському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області форми «Р» від 31.10.2013 року за № , форми «Р» від 31.10.2013 року за № , форми «Р» від 31.10.2013 року за № /1, форми «Р» від 31.10.2013 року за № /1.

З цією постановою суду не погодився відповідач і оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням судом норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що працівниками ДПІ у Косівському районі була проведена позапланова невиїзна перевірка позивача ТзОВ «Квант Агро ЛТД» з окремих питань фінансово-господарської діяльності підприємства за період з 01.01.2011 року по 30.06.2012 року при здійсненні фінансово-господарських операцій з ПП «Симетрія». В ході перевірки було встановлено порушення позивачем п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.198.3, п.198.2, п.198.6 ст.198 ПК України, а саме до складу валових витрат включено витрати та сформовано податковий кредит з ПДВ за операціями з ПП «Симетрія», які фактично не відбулися, а лише відображені на первинних документах. Зазначає апелянт, що ПП «Симетрія» не могло фактично здійснювати господарську діяльність через відсутність майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій купівлі-продажу. Також вважає апелянт, що відсутність реальності вчинення господарських операцій з ПП «Симетрія» підтверджується матеріалами кримінального провадження. Таким чином, відповідачем було встановлено відсутність реальних поставок товару та виконання робіт за договірними відносинами між позивачем та ПП «Симетрія», і такі договірні зобов'язання не зумовили настання реальних наслідків.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції від 03.10.2014 р. та прийняти нове рішення, яким в позовних вимогах відмовити повністю.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в засідання суду, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що таку апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Так, судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що в період з 30.09.2013 року по 04.10.2013 року відповідачем ДПІ у Косівському районі було проведено документальну невиїзну перевірку позивача ТзОВ «Квант Агро ЛТД» з окремих питань фінансово-господарської діяльності підприємства за період з 01.01.2011 року по 30.06.2012 року. За результатами перевірки складено Акт № 243/22-0/30760570 від 11.10.2013 року (а.с. 18-83 Т.1).

У вказаному акті перевірки зазначено, що позивачем порушено вимоги: - п.198.3, п.198.2., п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 510527 грн. в тому числі: серпень 2011 року - 58948 грн., вересень 2011 року - 68247 грн., жовтень 2011 року - 69085 грн., грудень 2011 року - 314247 грн.; - п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2, п.п.2.15 та п.п.2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, зат. наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року за № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 року за № 168/704, встановлено заниження податку на прибуток у сумі 587108 грн., у тому числі: 2-3 квартал 2011 року - 171134 грн., в тому числі 3 квартал 2011 року в сумі 171134 грн., 2-4 квартал 2011 року в сумі 587108 грн., в тому числі за 4 квартал 2011 року в сумі 415974 грн..

Такі висновки податкового органу ґрунтуються на твердженнях про те, що позивачем протягом розглядуваного періоду безпідставно завищено валові витрати по взаєморозрахунках за господарськими операціями із ПП «Симетрія» про надання послуг та безпідставно віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ за цими операціями. На думку ДПІ договірні відносини мали безтоварний і нікчемний характер, не спричинили реального настання правових наслідків.

На підставі вказаного вище Акта перевірки від 11.10.2013 року відповідачем винесено відносно позивача податкові повідомлення-рішення: - № від 31.10.2013 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток у розмірі 733885 грн. (в т.ч. за основним платежем 587108 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями 146777 грн.); - № від 31.10.2013 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 638159 грн. (в т.ч. за основним платежем 510527 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями 127632 грн.); - № /1 від 31.10.2013 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток у розмірі 146777 грн. штрафних (фінансових) санкцій; - № /1 від 31.10.2013 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 127632 грн. штрафних (фінансових) санкцій (а.с. 16, 17 Т.1, 244, 245 Т.3).

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості тверджень ДПІ про безтоварний (нереальний) і нікчемний характер господарських договорів між позивачем ТзОВ «Квант Агро ЛТД» та контрагентом ПП «Симетрія», про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України і Цивільного кодексу України та щодо скасування винесених податкових повідомлень-рішень від 31.10.2013 року, з врахуванням наступного.

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності.

Згідно п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 цього ж Кодексу, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.2 ст.138 ПК України, передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п.138.4 ст.138 ПК України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 цього ж Кодексу, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У відповідності до п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього ж Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з : придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.4 ст.198 ПК України, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 ПК України.

Згідно п.п.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч.1 ст.9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення, і повинні мати визначені обов'язкові реквізити. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Із матеріалів адміністративної справи та змісту Акту податкової перевірки від 11.10.2013 року видно, що висновки податкового органу щодо порушення позивачем податкового законодавства ґрунтуються на твердженнях ДПІ про те, що товариством протягом перевіреного періоду безпідставно завищено валові витрати за господарськими договорами із ПП «Симетрія» про придбання товарів, робіт і послуг, та безпідставно віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ за цими договорами. На думку податкового органу встановлені факти відображення позивачем вказаних операцій із ПП «Симетрія» мали безтоварний і нікчемний характер, не спричинили реального настання правових наслідків.

Суд апеляційної інстанції вважає об'єктивними висновки суду першої інстанції щодо безпідставності вищевказаних тверджень ДПІ.

З цього приводу судом першої інстанції вірно враховано, що реальність укладення, фактичне виконання та настання правових наслідків за розглядуваними господарськими договорами і об'єктивність інформації в первинних документах за цими договорами підтверджується матеріалами справи.

Зокрема, усі контрагенти, тобто ТзОВ «Квант Агро ЛТД» і ПП «Симетрія» на час укладення господарського договору і його виконання були діючими суб'єктами господарювання (а.с. 225 Т.2).

Здійснення позивачем господарських операцій із вказаним контрагентом підтверджується: - договором № 47 від 28.07.2011 року про поставку товарів і надання послуг, укладеного між позивачем (як покупцем) та ПП «Симетрія» (як постачальником); - платіжними дорученнями за вересень 2011 року - квітень 2012 року; - податковими накладними та видатковими накладними на транспортування, зберігання, складування ТМЦ за серпень-жовтень, грудень 2011 року; - актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) за серпень-жовтень, грудень 2011 року; - договорами підряду № 445 від 16.12.2011 р., № 436 від 09.12.2011 р., № 419 від 01.12.2011 р., № 418 від 01.12.2011 р., № 417 від 01.12.2011 р., № 415 від 01.12.2011 р., № 414 від 01.12.2011 р., № 448 від 19.12.2011 р., № 309 від 06.10.2011 р. між Службою автомобільних доріг у Чернівецькій області (замовник) та ТзОВ «Квант Агро ЛТД» (підрядник), і матеріалами виконання цих договорів, щодо капітального ремонту вул. Головна в с. Виженка Вижницького району Чернівецької області, вул. Гробищанська у с. Киселиці Путильського району Чернівецької області, вул. Т.Шевченка та вул. Кобилянської в с. Вашківці Вижницького району Чернівецької області, вул. Підволоцької в с. Бабино Чернівецької області, вул. Чапаєва у с. Мигово Вижницького району Чернівецької області, вул. Черемошська в с. Мілієво Чернівецької області, вул. Прикордонна в с. Шепіт Путильського району Чернівецької області, вул. Сторонецький потік у с. Рижа Путильського району Чернівецької області; - договором підряду № 2 від 29.09.2011 р. між Шепітською сільською радою (замовник) та ТзОВ «Квант Агро ЛТД» (підрядник) і матеріалами виконання цього договору, щодо капітального ремонту даху Шепітського навчального закладу Путильського району Чернівецької області; - договорами підряду № 65 від 23.06.2011 р. та № 116 від 12.12.2011 р. між Управлінням капітального будівництва Чернівецької обласної державної адміністрації (замовник) та ТзОВ «Квант Агро ЛТД» (підрядник) і матеріалами виконання цих договорів, щодо капітального ремонту вул. І.Франка (І черга) та вул. Мешкова в смт. Путила Путильського району Чернівецької області; - довідками про вартість виконаних будівельних робіт за червень-грудень 2011 року; - актами приймання виконаних робіт за грудень 2011 року (а.с. 243-244 Т.2; 154-170 Т.1; 1-213 Т.2; 51-108, 116-229 Т.3; 245 Т.2; 1 Т.3).

Перевезення товару здійснювалось на підставі товарно-транспортних накладних, про що зазначено в акті перевірки та не заперечується відповідачем.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на безпідставність покликань апелянта на матеріали кримінального провадження відносно громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо придбання ними суб'єктів господарювання, зокрема ПП «Симетрія», з метою ведення фіктивного підприємництва, оскільки такими матеріалами не спростовується реальність укладення, фактичне виконання та настання правових наслідків за господарським договором ТзОВ «Квант Агро ЛТД» із ПП «Симетрія».

При цьому, згідно вироку Галицького районного суду м. Львова від 13.02.2015 року по справі № 461/10489/13-к, який набрав законної сили, вина вказаних вище осіб у здійсненні фіктивного підприємництва (в тому числі щодо ПП «Симетрія») не підтверджується доказами, і за ст.205 ч.2 КК України («Фіктивне підприємництво») цих осіб виправдано.

З врахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що господарські операції на поставку товарів та придбанню послуг у ПП «Симетрія» відбувалися фактично, були здійснені в межах господарської діяльності цього платника податків, а тому твердження податкового органу про те, що вказані господарські операції фактично не відбувались і такі договори носять нікчемний характер є необґрунтованими і не підтверджуються доказами по справі.

Відповідно до ст. 71 ч.2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що право на податковий кредит у платників ПДВ не пов'язано із фактами сплати до бюджету податків контрагентами за господарськими договорами, а пов'язано лише із фактичною сплатою вартості товарів (робіт, послуг) та із наявністю відповідних первинних документів і податкових накладних. Визначальним є реальність існування господарських операцій та факт сплати податку в ціні придбаних товарів (послуг) їх постачальникам. Такий платник податків не може нести відповідальність за невиконання чи неналежне виконання обов'язків по сплаті податків іншими платниками податків, якщо це прямо не встановлено законом.

Щодо покликань відповідача про нікчемність правочинів, укладених між позивачем та ПП «Симетрія», то суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені статтею 203 ЦК України, відповідно до якої: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину і вказано, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він невизнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (стаття 215 ЦК України).

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Правові наслідки недійсності правочину визначені статтею 216 ЦК України, де вказано, що в разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Крім цього, відповідно до ст. 207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно ч. 1 ст. 208 ГК України якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

З наведених вище норм випливає, що наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного правочину та усвідомлювали суперечність його інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Відповідно до ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

У зв'язку із цим, висновки про нікчемність правочину можуть бути зроблені лише за наявності доказів і встановлення фактів порушення обов'язкових вимог для чинності правочину в момент укладення такого правочину.

З цього приводу суд апеляційної інстанції враховує, що розглядувані договори між позивачем та ПП «Симетрія» на момент їх укладення відповідали усім вимогам необхідним для їхньої чинності, не суперечили вимогам чинного законодавства та моральним засадам суспільства, сторони договорів володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення були вільними і відповідали внутрішній волі сторін договору, договори були спрямовані на реальне настання правових наслідків і такі наслідки наступили.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що реальність господарської діяльності ПП «Симетрія» підтверджується судовою практикою, зокрема: ухвалами Вищого адміністративного Суду України: від 28.05.2015 року по справі № К/800/18545/15, від 22.10.2015 року по справі № К/800/16589/14, від 13.03.2015 року по справі № К/800/11410/15, від 18.03.2015 року по справі № К/800/12158/15, від 12.08.2015 року по справі № К/800/36521/15.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об'єктивно встановлено обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, постанова суду від 03.10.2014 р. винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Косівському районі Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області - залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2014 року в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Квант Агро ЛТД» до Державної податкової інспекції в Косівському районі Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 01.02.2016 року.