Справа № 808/1455/14
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2016 рокусправа № 808/1455/14
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Юхименка О.В. Нагорної Л.М.

за участю секретаря судового засідання:

представника позивача: Кузьменко Є.В.

представника відповідача: Воронкової Н.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Улісс-Тур»

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 28 травня 2014 року у справі №808/1455/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Улісс - Тур» до державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

в с т а н о в и в :

25 лютого 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Улісс - Тур» звернулось до суду з адміністративним позовом в якому просила: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 10.01.2014 року №; №; № та №.

В обґрунтування своїх позовних вимог ТОВ «Улісс-Тур» зазначає про необґрунтованість висновків органу доходів і зборів, які стали підставою для прийняття оскаржуваних рішень, про допущене заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість, завищення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість, а також щодо невідображення суми нарахованого та виплаченого доходу фізичний особі, у зв'язку з чим, просить визнати протиправними та скасувати прийняті податкові повідомлення-рішення.

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем подано заяву про відмову від адміністративного позову в частині вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 10.01.2014 року.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 28 травня 2014 року судом прийнята відмова позивача від частини позовних вимог та провадження у справі в цій частині - закрито.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 10.01.2014 року в задоволенні адміністративного позову ТОВ «Улісс-Тур» відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована фактично доводами адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 28.11.2013 року по 04.12.2013 року посадовими особами ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя було проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Улісс-Тур» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2010 року по 31.12.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010 року по 31.12.2010 року, за наслідками якої складено акт перевірки від 13.12.2013 року за №140/08-29-22-0209/31970760.

Перевіркою встановлено: порушення ТОВ «Улісс-Тур»:

абз. б) пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платника податків перед бюджетом та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 р. №1281-ІІІ, а саме: не надання у строки декларації з податку на прибуток за 2010 рік;

абз. а) пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платника податків перед бюджетом та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 р. №1281-ІІІ. Підприємством не подано до декларації з податку на додану вартість за: жовтень 2010 року, листопад 2010 року.

абз. а) пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платника податків перед бюджетом та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 р. №1281-ІІІ. Підприємством не подано декларації з комунального податку за: жовтень 2010 року, листопад 2010 року.

п. 4.1 ст. 4, пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону №334 «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 року в редакції ЗУ №283/97-ВР від 22.05.1997 року із змінами та доповненнями, пп. 14.1. 231 п. 14.1 ст. 14, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ (із змінами та доповненнями), п. 1.32 ст. 1 п.5.1 ст. 5 ЗУ «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 року №334/94-ВР у редакції ЗУ від 22.05.1997 року №283/97-ВР (із змінами і доповненнями) , що призвело до заниження податку на прибуток підприємств всього у сумі 148 638 грн., у тому числі по періодах:

рік 2010 - у сумі 59 817 грн.;

І кв. 2011 року - 31255 грн.;

ІІ-ІІІ кв. 2011 року - 13800 грн.:

І кв. 2012 року - 33 264 грн.;

півріччя 2012 року - 43 764 грн.;

ІІ кв. 2012 рік - 43 764 грн.;

рік 2012 - 43 764 грн..

п. 3.1, п. 4.1, пп. 7.2.3 п. 7.2, пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року №168/97-ВР (зі змінами та доповненнями), п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-ІУ (із змінами та доповненнями), встановлено:

завищення р. 19 «Від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного кредиту поточного звітного періоду» на загальну суму 19 237 грн.; у т.ч. по періодам:

лютий 2011 року на суму 17447 грн.;

червень 2011 року на суму 1249 грн.;

березень 2012 року на суму 541 грн.

заниження р. 24 «Залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду» по періодам:

лютий 2011 року на суму 2834 грн.;

липень 2011 року суму 17462 грн.

заниження р.25 «Сума ПДВ що підлягає сплаті» на загальну суму 195 439 грн., у тому числі по періодам:

жовтень 2010 року на суму 8449 грн.;

березень 2011 року на суму 6045 грн.;

квітень 2012 року на суму 9795 грн.;

травень 2011 року на суму 9175 грн.;

серпень 2011 року на суму 4341 грн.;

вересень 2011 року на суму 12000 грн.;

січень 2012 року на суму 16180 грн.;

лютий 2012 року на суму 8500 грн.;

березень 2012 року на суму 6459 грн.;

квітень 2012 року на суму 10000 грн.;

травень 2012 року на суму 12500 грн.;

червень 2012 року на суму 14667 грн.;

липень 2012 року на суму 16000 грн.;

серпень 2012 року на суму 15000 грн.;

вересень 2012 року на суму 12000 грн.;

листопад 2012 року на суму 14175 грн.;

грудень 2012 року на суму 11447 грн.

На підставі висновків акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення - рішення:

№ від 10.01.2014 року, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток всього на суму 174672. 25 грн., в т.ч. за основним платежем на суму 148 606 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 26 066.25 грн..

№ від 10.01.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість всього на суму 216 602.25 грн., в т.ч. за основним платежем на суму 178 284 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 38 318.25 грн..

№ від 01.01.2014 року, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі за лютий 2011 року на 17447 грн., за червень 2011 року на суму 1249 грн., за березень 2012 року на суму 541 грн..

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року затверджено податковий компроміс відповідно до підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України у справі №808/1455/14 в частині позовних вимог ТОВ «Улісс-Тур» щодо оскарження податкового повідомлення - рішення Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області № від 10.01.2014 року в частині збільшення суми податкового зобов'язання з податку на прибуток на 57554 грн. та податкового повідомлення - рішення Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області № від 10.01.2014 року в частині збільшення податкового зобов'язання з податку на додану вартість на 172239 грн..

Отже, податкові повідомлення - рішення від 10.01.2014 року №, № в частині 6046 грн., в т.ч. основний платіж 6045 грн. та штрафні (фінансові) санкції на 1 грн., № в частині 105997.25 грн., в т.ч. основний платіж 91042 грн., та штрафна санкція - 14955.25 грн. є предметом спору переданого на вирішення суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи спір між сторонами суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що з урахуванням рішення про застосування податкового компромісу, станом на час розгляду справи, залишились неузгодженими податкові повідомлення - рішення № в частині 6046 грн., в т.ч. основний платіж 6045 грн. та штрафні (фінансові) санкції на 1 грн., № в частині 105997.25 грн., в т.ч. основний платіж 91042 грн., та штрафна санкція - 14955.25 грн. сформовані податковим органом на підставі встановлених за наслідками перевірки порушень чинного законодавства, а саме: неподання декларації за 2010 рік та не відображення валових доходів на суму 59817 грн., неправомірне включення до валових витрат по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_3 на суму 31225 грн., та включення до податкового кредиту частини неіснуючих податкових накладних від ВАТ «Запоріжжяобленерго».

Надаючи юридичну оцінку правомірності формування позивачем податку на прибуток в частині неузгодженого податкового зобов'язання суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на час виникнення правовідносин), валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

За змістом пункту 5.2. цієїж статті, до складу валових витрат включаються, зокрема: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до абзацу четвертого підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 зазначеного Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

За визначенням пункту 1.32 статті 1 цього Закону, господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною, та суттєвою. Під без посередньою її участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Необхідною умовою для включення витрат на оплату послуг до валових витрат підприємства є, зокрема, належне документальне підтвердження факту надання таких послуг (позаяк наслідки у податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції відповідно до їх економічного змісту) та отримання платником податків економічної вигоди від здійснення господарської операції як складової господарської діяльності. При цьому презумується, що така господарська операція здійснюється з врахуванням комерційного і розумного співвідношення розміру понесених витрат та очікуваної вигоди.

Аналогічні норми містяться в Податковому кодексі України, який набрав чинності з 01 січня 2011 року.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивачем в порушення вимог чинного податкового законодавства не було подано декларації з податку на прибуток за 9 місяців 2010 року та за 2010 рік.

Пунктом 16.4 статті 16 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» було встановлено, що податок за звітний період сплачується його платником до відповідного бюджету у строк, визначений законом для квартального податкового періоду.

Платники податку у строки, визначені законом, подають до податкового органу податкову декларацію про прибуток за звітний період, розраховану наростаючим підсумком з урахуванням від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових періодів у разі його наявності відповідно до пункту 6.1 статті 6 цього Закону. При цьому за звітні квартал, півріччя та три квартали платники податку подають спрощену декларацію, а за результатами звітного року - повну. Форми декларацій з цього податку встановлюються центральним податковим органом за узгодженням з комітетом Верховної Ради України, що відповідає за проведення податкової політики.

У зв'язку з відсутністю задекларованих платником податку самостійно у визначені строки показників податкової звітності з податку на прибуток податковим органом під час перевірки шляхом дослідження документів первинної бухгалтерської звітності встановлено валових доходів та витрат позивача за наслідками господарської діяльності в 2010 році, які мають вплив на формування та плату податку на прибуток.

Так, в ході перевірки встановлено, що у період з 01.07.2010 по 31.12.2010 позивачем надані послуги щодо надання в оренду власного нерухомого майна на загальну суму 228206 грн. (без ПДВ), яка не включена до складу валового доходу за 4 квартал 2010 року (т. 1 а.с. 13-14).

Вкзана сума наданих послуг встановлена на підставі наданих до перевірки актів виконаних робіт, банківських документів, та не оспорюється позивачем.

Також перевіркою встановлено, що ТОВ «Улісс-тур» не збільшено валового доходу на суму безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг) за 2010 рік у сумі 11062 грн., яка виникла відповідно до кредиторської заборгованості ПП «Архбуд» у розмірі 3192 грн. 04 коп., КП «ВРЕЖО № 13» у розмірі 2116 грн. 56 коп. та ТОВ «Схід Будпроект» у розмірі 5753 грн. 40 коп.(т. 1 а.с. 15-16).

Валовий дохід за 9 місяців 2010 року по ТОВ «Улісс-Тур» становить 303 779 грн.

До складу валового доходу від продажу товарів (робіт, послуг) по за 2010 рік підприємство мало віднести суму 543 047 грн.. (303 779+228206+11062).

Таким чином, сума заниження позивачем сум валових доходів за 2010 рік становить 239 268 грн.. (543 047 грн. - 303 779 грн.).

За наслідками виявлення зазначених правопорушень податковим органом визначено ТОВ «Улісс-Тур» податкове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем на суму 59817 грн..

Також, в ході перевірки податковим органом встановлено завищення позивачем валових витрат за рахунок взаємовідносин з ФОП ОСОБА_3 за перший квартал 2011 року на суму 125022 грн.

Матеріали справи свідчать про те, що 25.12.2010 р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (орендодавець) та позивачем (орендар) укладено Договір оренди нежитлового приміщення, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові кімнати АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 215-217).

За умовами Договору за користування об'єктом оренди орендар щомісячно сплачує орендодавцю оренду плату в сумі 162 грн. 39 коп. за один квадратний метр, що становить 34330 грн. 50 коп. Термін дії Договору встановлено з 01.01.2011 по 01.06.2011 р..

За Додатковою угодою від 01.05.2011 до вказаного Договору, сторонами змінено строк дії Договору до 01.05.2011, об'єкт оренди повернутий орендодавцю 01.05.2011 (т. 2 а.с. 219-220).

Відповідно до Акту перевірки та додатку «Реєстр суб'єктів господарювання, з якими ТОВ «Улісс-Тур» перебував у господарських відносинах», позивачем сплачено на користь ФОП ОСОБА_3 орендну плату у сумі 125022 грн.(без ПДВ), яка включена до складу валових витрат за І квартал 2011 року (т. 1 а.с. 17-18, 78).

Водночас, встановлені в ході перевірки обставини справи свідчать про те, що основним видом діяльності ТОВ «Улісс-Тур» - надання в оренду власного та орендованого нерухомого майна. За період з 01.01.2011 року по 31.03.2011 року на балансі ТОВ «Улісс-Тур» обліковується 13 нежитлових приміщень, 5 з яких - надаються в оренду, 8 - не надаються в оренду у зв'язку з відсутністю орендарів.

Посадовими особами відповідача під час перевірки встановлено, та позивачем під час розгляду справи не заперечувалось, що ТОВ «Улісс-Тур» не було передано в оренду (суборенду) нежитлові кімнати АДРЕСА_1, та прийняті позивачем в строкове платне користування від ФОП ОСОБА_3.

Пояснень щодо використання вказаного приміщення у власній господарській діяльності ТОВ «Улісс-Тур» під час розгляду справи не надано, в додаткових поясненнях до апеляційної скарги позивачем зазначено лише, що чинним законодавством не визначено обмежень щодо внесення до валових витрат витрати з оренди нежитлових приміщень, в разі документального підтвердження вказаних витрат первинними документами бухгалтерського обліку.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для віднесення витрат до валових в розрізі вимог податкового законодавства є неодмінно дві складові такі як: документальне підтвердження понесених витрат та їх пов'язаність із господарською діяльністю платника податку.

Оскільки позивачем в порушення ст.. 71 КАС України не доведено, що втрати у розмірі 125022 за 1 квартал 2011 року понесені ним з метою провадження господарської діяльності, не доведено обґрунтованості економічної та ділової мети з придбання послуг оренди нежитлових приміщень, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками податкового органу щодо завищення сум валових витрат з наслідками взаємовідносин з ФОП ОСОБА_3, що слугувало обґрунтованою підставою для нарахуванням податковим органом позивачу суми грошового зобов'язання за основним платежем податку на прибуток на суму 31225 грн..

Щодо нарахування позивачу сум грошового зобов'язання з податку на додану вартість в частині на суму 6046 грн., в т.ч. за основним платежем на суму 6045 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 1 грн. суд зазначає наступне.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення понесених витрат, у зв'язку з придбаванням товарів (робіт, послуг), до складу валових витрат та сплачених сум ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту платника. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідок якої є поставка товару (робіт, послуг), понесення витрат, у зв'язку з господарською діяльністю платника, сплата (нарахування) податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт понесення витрат, має підтверджуватися відповідними первинними документами.

Судом встановлено, що підставою для нарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 6045 грн. слугувало неправомірне включення позивачем до податкової звітності сум ПДВ за неіснуючими податковими накладними отриманими від ВАТ «Запоріжжяобленерго».

Так, перевіркою встановлено ненадання позивачем до перевірки податкових накладних , які були включені до податкового кредиту та відображені в реєстрі отриманих податкових накладних ТОВ «Улісс-Тур» за лютий 2011 року на суму 28107 грн. виписаних ВАТ «Запоріжжяобленерго».

В той же час, податкові декларації за лютий 2011 року з додатками 5 «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту», містять відомості про формування податкового кредиту в лютому 2011 на підставі податкової накладної, що виписана контрагентом, який має індивідуальний податковий номер 249, що відповідає податковому номеру ВАТ «Запоріжжяобленерго».

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в разі коли на момент перевірки латника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими визначеними законом документами, платник податку несе відповідальність згідно ПК України.

В той же час, в разі якщо подані до перевірки документами не були враховані податковим органом під час перевірки, платник податку вказує про даний факт в запереченнях на акт перевірки, що подаються у визначений законом період.

Суд зазначає, що узагальнений перелік документів, які були використані при проведенні перевірки ТОВ «Улісс-Тур» не містить в собі зазначень щодо використання під час перевірки податкових накладних від ВАТ «Запоріжжяобленернго» .

Однак, в апеляційній скарзі, та в запереченнях на акт перевірки позивач зазначає, що ним було подано до перевірки податкові накладні щодо всіх податкових періодів, на підставі яких було сформовано податкові зобов'язання та податковий кредит з ПДВ за наслідками господарської діяльності.

В той же час, позивачем не наведено номерів податкових накладних та дати їх виписки або інших реквізитів, що могли виокремити податкові накладні, не надано доказів їх подання до перевірки. Відтак, фактично, доводи позивача щодо подання до перевірки податкових накладних від ВАТ «Запоріжжяобленерго» не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «Улісс-Тур» в частині скасування податкового повідомлення - рішення про донарахування податку на додану вартість на суму 6045 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 1 грн. - відсутні.

Надаючи правову оцінку вимогам про скасування податкового повідомлення -рішення № про зменшення суми від'ємного значення з податку на додану вартість на 17447.00 грн. за лютий 2011 року, на 1249.00 грн. - червень 2011 року, на 541.00 грн. - березень 2012 року суд зазначає наступне.

За правилами п.200.1 ст.200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п.200.3 ст.200).

Суд зазначає, що сума бюджетного відшкодування за лютий 2011 року була зменшена на 17477.00 грн. за наслідками формування податкового кредиту на підставі неправомірно включених до податкової звітності сум ПДВ по податковим накладним отриманим від ВАТ «Запоріжжяобленерго», що не подані до перевірки платником податку.

Оскільки суд, під час розгляду даної справи, дійшов висновку про завищення ТОВ «Улісс-Тур» податкового зобов'язання з податку на додану вартість за період лютий 2011 року, то відповідно наявним є порушення позивачем в частині формування від'ємного значення з податку на додану вартість за наслідками звітного періоду - лютий 2011 року, отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

В свою чергу, позивач зазначає, що безумовними є підстави для скасування податкового повідомлення рішення зі зменшення від'ємного значення за періоди червень 2011 року на 1249.00 грн. та березень 2012 року на 541.00 грн. оскільки зобов'язання з ПДВ в цій частині є узгодженими за податковим компромісом.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з абз. 1 п. 1 підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу. Платник податків, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, під час дії податкового компромісу за такі податкові періоди має право подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Відповідно до норм абз. 1 п. 2 підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України сума заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість сплачується в розмірі 5 відсотків такої суми. При цьому 95 відсотків суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість вважаються погашеними, штрафні санкції не застосовуються, пеня не нараховується.

Отже, за податковим компромісом при узгодженні податкових зобов'язань платник податку сплачує 5% від визначеного податковим органом податкового зобов'язання, визнаючи його повністю, натомість звільняється від сплати 95% податкового зобов'язання, штрафних санкцій та пені.

Оскільки, позивачем узгоджено визначені податковим органом податкові зобов'язання з податку на додану вартість за червень 2011 року та березень 2012 року, сплачено 5% вказаних зобов'язань, а 95% зобов'язань вважаються погашеними з одночасним звільненням від нарахування пені та застосування санкцій, ТОВ «Улісс -Тур» фактично визнано суми визначені податковим органом ПДВ за відповідні періоди, а відтак коригуванню у бік зменшення підлягають і сформовані на підстави вказаних ПДВ суми від'ємного значення за періоди червень 2011 року та березень 2012 року.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та скасування податкового повідомлення - рішення № про зменшення суми від'ємного значення з податку на додану вартість на 17447.00 грн. за лютий 2011 року, на 1249.00 грн. - червень 2011 року, на 541.00 грн. - березень 2012 року.

За викладених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 28 травня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування податкових повідомлень - рішень, по яких не досягнуто податкового компромісу є законною та обґрунтованою, а підстави для її зміни або скасування - відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Улісс-Тур» - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 28 травня 2014 року у справі №808/1455/14 в частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Улісс - Тур» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 10.01.2014 року №000005220 про зменшення суми від'ємного значення на суму 17447 грн., № в частині нарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість всього на суму 6046 грн., в т.ч. основний платіж 6045 грн. та штрафні (фінансові) санкції на 1 грн., № в частині нарахування податкового зобов'язання з податку на прибуток всього на суму 105997.25 грн., в т.ч. основний платіж 91042 грн., та штрафна санкція - 14955.25 грн. - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: О.В. Юхименко

Суддя: Л.М. Нагорна