Справа № 816/4653/15
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 р. Справа № 816/4653/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Жигилія С.П. , Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.,

позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Сиромятнікова Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2015р. по справі № 816/4653/15

за позовом ОСОБА_1

до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області

про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та наказу про звільнення,

ВСТАНОВИЛА

25 листопада 2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (далі по тексту - УМВС України в Полтавській області, відповідач), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 11 грудня 2015 року, прийнятої судом, просив суд :

1) визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 23 жовтня 2015 року № 1149 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління УМВС України в Полтавській області, підполковника міліції ОСОБА_1;

2) визнати протиправним та скасувати положення наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 06 листопада 2015 року № 625 о/с, в частині звільнення у запас за порушення службової дисципліни відповідно до пункту 64 "є" "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України" старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод СУ УМВС України в Полтавській області, підполковника міліції ОСОБА_1, змінивши формулювання наказу, щодо підстав звільнення з пункту 64 «є» (у запас за порушення дисципліни) на пункт 64 «г» (через скорочення штатів) «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України»;

3) змінити запис у трудовій книжці позивача щодо підстав звільнення ОСОБА_1 з пункту 64 "є" "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України" на пункту 64 "г" (через скорочення штатів) "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України";

4) допустити негайне виконання рішення суду в частині зміни формулювання наказу № 625 о/с від 06.11.2015 року, щодо підстав звільнення та зміни запису в трудовій книжці підстав звільнення ОСОБА_1.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2015 року по справі № 816/4653/15 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та наказу про звільнення з органів внутрішніх справ задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 23 жовтня 2015 року № 1149 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління УМВС України в Полтавській області, підполковника міліції ОСОБА_1.

Визнано протиправним та скасовано положення наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 06 листопада 2015 року № 625 о/с, в частині звільнення у запас за порушення службової дисципліни відповідно до пункту 64 "є" "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України" старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод СУ УМВС України в Полтавській області, підполковника міліції ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), змінивши формулювання наказу щодо підстав звільнення з пункту 64 "є" (у запас за порушення дисципліни) на пункт 64 "г" (через скорочення штатів) "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України".

Змінено запис у трудовій книжці ОСОБА_1 щодо підстав його звільнення з пункту 64 "є" "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України" на пункт 64 "г" (через скорочення штатів) "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України".

Стягнуто з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань за зобов'язаннями Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області () на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання АДРЕСА_1, 36004) витрати зі сплати судового збору в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 (двадцять) копійок.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2015 року по справі № 816/4653/15 та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що в ході проведення службового розслідування встановлено фактичні обставини, що підтверджують порушення позивачем вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460 та Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22 лютого 2012 року № 155, що виразилось у вчиненні дій, які привернули увагу громадян та негативно вплинули на громадську думку про авторитет працівника міліції та органів внутрішніх справ у цілому, про що 23 жовтня 2015 року Управлінням затверджено висновок службового розслідування. Вказує, що оскільки позивачем було допущено грубе порушення службової дисципліни, у зв'язку з чим відповідачем по справі було цілком правомірно винесено оскаржувані накази №1149 від 23.10.2015 р. та № 625 о/с від 06.11.2015 р. про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ. Вказує, що Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, затвердженою Наказом МВС України від 12.03.2013 р. № 230, не передбачено обов'язку ознайомлювати особу, відносно якої проводиться службове розслідування, з наказом про призначення розслідування. Беручи до уваги викладене, вважає хибними висновки суду першої інстанції про необ'єктивність службового розслідування. З посиланням на ч.2 ст.16, ст.18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ стверджує, що накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ наказом УМВС від 23.10.2015 р. № 1149 у період його тимчасової непрацездатності не суперечить вимогам Статуту. Крім того, вказує, що згідно зі ст.ст.10, 11 Закону України «Про національну поліцію» перебування працівника міліції на лікарняному не є перешкодою для звільнення його зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до Прикінцевих та перехідних положень цього Закону. З огляду на викладене, вважає правомірними оскаржувані накази УМВС України в Полтавській області та не вбачає підстав для їх скасування.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, просив суд апеляційної інстанції постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2015 року по справі № 816/4653/15 скасувати, прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Позивач в судовому засіданні просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін. Зазначив, що накази, на підставі яких позивача звільнено з органів внутрішніх справ України згідно пункту 64 "є" "Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Вважає недоведеним факт, що став підставою для звільнення, а також наголошує на тому, що спірні накази винесені відповідачем під час перебування позивача на лікуванні.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника відповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 27 липня 1994 року по 06 листопада 2015 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією трудової книжки позивача (а.с. 32-33).

На підставі наказу від 15 жовтня 2015 року № 988 (а.с. 85) відносно позивача проведено службове розслідування за фактом порушення Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України працівником СУ УМВС України в Полтавській області.

В ході службового розслідування встановлено порушення ОСОБА_1 вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460 та Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22 лютого 2012 року № 155, що виразилось у вчиненні дій, які привернули увагу громадян та негативно вплинули на громадську думку про авторитет працівника міліції та органів внутрішніх справ у цілому. За результатами розслідування складено висновок від 23 жовтня 20153 року (а.с. 78-84).

23 жовтня 2015 року наказом Управління МВС України в Полтавській області № 1149 "Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності" старшого слідчого відділу розслідування ДТП СУ УМВС підполковника міліції ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ (а.с. 135-136).

Зазначений наказ реалізовано шляхом прийняття наказу Управління МВС України в Полтавській області від 06 листопада 2015 року № 625 о/с, яким підполковника міліції ОСОБА_1, старшого слідчого відділу розслідування ДТП СУ УМВС звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (у запас за порушення дисципліни) (а.с. 137).

Не погодившись із зазначеними наказами, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про їх скасування, зміну формулювання наказу від 06.11.2015 року № 625 о/с та зміну запису у трудовій книжці щодо підстав звільнення з пункту 64 «є» (у запас за порушення дисципліни) на пункту 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено вимоги процедури проведення внутрішнього розслідування відносно ОСОБА_1, оскільки не ознайомлено останнього з наказом про призначення перевірки, та з того, що накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та про звільнення його з ОВС винесено в період тимчасової непрацездатності позивача.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що зроблені при неповному з'ясуванні обставин у справі, що мають значення для справи, що призвело до помилкового застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні справи, виходячи з наступного.

Колегія суддів зазначає, що правовідносини щодо проходження служби в органах внутрішніх справ врегульовано Законом України "Про міліцію" від 20.12.1990 р. № 565-ХІІІ, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке затверджено Постановою Кабінету Міністрів УССР від 29.07.1991 року № 114 (далі - Положення № 114), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, який затверджено Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ" від 22.02.2006 року № 3460-ІV та Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, яка затверджена наказом МВС від 12.03.2013 року № 230.

Як вбачається зі змісту копії наказу УМВС в Полтавській області від 23.10.2015 р. № 1149, підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є допущення ним порушення ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-ІV, Правил поведінки та професійної етики осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року № 155, що виразилось у скоєнні дій, які привернули увагу громадян та негативно вплинули на громадську думку про авторитет працівника міліції та органів внутрішніх справ в цілому.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначено Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, що затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV.

В силу положень статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (надалі - Дисциплінарний статут) під службовою дисципліною слід розуміти дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно з ст. 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

За змістом статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення (ч.5 ст.14 Дисциплінарного статуту).

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України (ч.4 ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року №230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за №541/23073 (далі по тексту - Інструкція).

Зазначена Інструкція визначає порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні (пункт 1 Інструкції).

Пунктом 2.1. вказаної Інструкції передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу (далі по тексту - РНС) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника (пункт 2.6 Інструкції ).

Матеріалами справи підтверджено, що начальником УМВС України в Полтавській області 15.10.2015 року видано наказ №988 "Про призначення та проведення службового розслідування" за інформацією з приводу неправомірних дій з боку старшого слідчого відділу розслідування ДТП СУ УМВС підполковника міліції ОСОБА_1 та неналежної організації роботи слідчо-оперативної групи Ленінського РВ ПМУ УМВС на місці пригоди.

Службове розслідування було проведено комісією у складі заступника начальника УМВС України в Полтавській області ОСОБА_3, начальника УКЗ УМВС ОСОБА_4, начальника ПМУ УМВС ОСОБА_5, начальника штабу УМВС ОСОБА_6, заступника начальника СУ УМВС - начальника відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров'я ОСОБА_7, в.о. заступника начальника УКЗ УМВС - начальника відділу ІОС ОСОБА_8

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в межах проведеного службового розслідування, на підставі пояснень ОСОБА_1, працівників Ленінського РВ Полтавського міського управління УМВС України в Полтавській області ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, начальника Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_14, заступника начальника СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_15, начальника відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_16, старшого слідчого в ОВС відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_17, громадянина ОСОБА_18, матеріалів службового розслідування за фактом неналежного виконання службових обов'язків з боку окремих працівників Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області від 15.10.2015 р., члени комісії дійшли висновку про порушення позивачем вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ та Правил поведінки та професійної етики рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року № 155. Зокрема, як вказано у висновку, ОСОБА_1 не реагував на вимоги працівників слідчо-оперативної групи, поводив себе дуже збуджено та емоційно, постійно повторював, що він є працівником міліції, кричав та ображав присутніх, що дало підставу застосувати до нього спеціальні засоби.

За результатами службового розслідування складено висновок, що затверджений начальником УМВС України в Полтавській області полковником міліції ОСОБА_19 23 жовтня 2015 року (а.с.78-83). Пунктом 3 зазначеного висновку запропоновано звільнити старшого слідчого відділу розслідування ДТП СУ УМВС підполковника міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за порушення вимог ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, Правил поведінки та професійної етики рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року № 155, що виразилось у скоєнні дій, що привернули увагу громадян та негативно вплинули на громадську думку про авторитет працівника міліції та органів внутрішніх справ в цілому.

На підставі вказаного висновку службового розслідування УМВС України прийнято рішення про звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

Як вбачається зі змісту наказу № 998 від 15.10.2015 р. «Про призначення та проведення службового розслідування» та висновку службового розслідування від 23.10.2015 р., підставою для призначення службового розслідування стало надходження 12.10.2015 року до керівництва УМВС інформації з приводу неправомірних дій з боку старшого слідчого відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_1 та неналежної організації роботи слідчо-оперативної групи Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області на місці пригоди.

Слід відмітити, що фактично інформація надійшла 14.10.2015 року, а не 12.10.2015 року, як помилково зазначено в наказі.

Колегія суддів зазначає, що фактично висновок про порушення позивачем у спірних відносинах службової дисципліни ґрунтується на поясненнях осіб, опитаних в ході службового розслідування.

Разом з цим вказані пояснення є суперечливими, та містять розбіжності щодо обставин події, яка відбулася 14.10.2015 року за участю ОСОБА_1

Так, деякі з опитаних в ході розслідування осіб (ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12) стверджували, що позивач перебував у нетверезому стані, деякі з опитаних (ОСОБА_9) ознак нетверезого стану у позивача не помітили.

Позивач наполягав, що в салон автомобіля не сідав, деякі з опитаних (ОСОБА_10, ОСОБА_11) повідомили, що з салону автомобіля позивач був силоміць витягнутий працівником міліції, а деякі (ОСОБА_12) зазначили, що ОСОБА_1 самостійно вийшов із автомобіля.

Жодна з опитаних в ході службового розслідування осіб не змогла впевнено вказати, чи перебував ОСОБА_1 у стані алкогольного сп'яніння, чи вийшов він із автомобіля самостійно чи його було витягнуто звідти працівниками міліції, коли на нього було одягнуто металеві браслети та у зв'язку з якими саме його діями, коли стало відомо, що невідомою особою, яка проникла в автомобіль ОСОБА_18, є працівник міліції ОСОБА_1

Так, член СОГ ОСОБА_10 вказав, що члени СОГ ОСОБА_11 та ОСОБА_12 попросили чоловіка вийти з автомобіля, на що останній відмовився. Працівники міліції силоміць витягли вказану особу з автомобіля та, одягнувши металеві браслети, посадили на лавку. Про те, що невідомий чоловік є працівником міліції, ОСОБА_10 дізнався від когось із членів СОГ. Зазначив, що на місці події ОСОБА_1 щось голосно висловлював, але що саме, пояснити не може, оскільки в цей час спілкувався з ОСОБА_18 Запаху алкоголю від ОСОБА_1 не чув.

З пояснень ОСОБА_11 вбачається, що під час спілкування з невідомим було встановлено, що останній перебуває в нетверезому стані та є працівником СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_1 Останньому було запропоновано вийти з автомобіля, однак, він відмовився, після чого ОСОБА_11 разом з ОСОБА_12 силоміць витягли його на вулицю. На вулиці ОСОБА_1 висловлювався нецензурною лайкою, поводив себе дуже емоційно та казав, що він є працівником міліції. Враховуючи, що останній поводив себе неадекватно, на нього було одягнуто металеві браслети.

Член СОГ ОСОБА_12 пояснив, що ОСОБА_1 самостійно вийшов з автомобіля та присів на лавочку, яка знаходилась поруч. Останній перебував у п'яному вигляді, мав запах алкоголю з ротової порожнини, кричав та ображав присутніх. ОСОБА_1 ще на місці події повідомив усім, що він працівник міліції.

При цьому, поясненнями опитаних в ході службового розслідування осіб підтверджено, що освідування ОСОБА_1 на стан сп'яніння не проводилось, адміністративний протокол відносно нього не складався, ОСОБА_1 був доставлений до приміщення Ленінського РВ Полтавського МУ УМВС України в Полтавській області, де останній ознак неадекватної поведінки не виявляв, приміщення райвідділу залишив у супроводі свого безпосереднього керівника ОСОБА_16 та співробітника ОСОБА_17

З пояснень ОСОБА_1, наданих в ході службового розслідування (а.с.118), вбачається, що у власності позивача перебуває автомобіль Ваз-21099 червоного кольору. Позивач, пробувши деякий час у свого товариша ОСОБА_20, вирішив йти додому, по дорозі підійшов до свого (як йому здалося) автомобіля. Позивач відчинив дверцята, спрацювала сигналізація. На подвір'я вийшов власник даного автомобіля ОСОБА_18, в ході спілкування з яким позивач зрозумів, що переплутав даний автомобіль марки «Славута» зі своїм автомобілем, що стояв поруч. Автомобілі стояли один за одним, колір автомобіля «Славута» ОСОБА_18 співпадає з кольором автомобіля ОСОБА_1 Усвідомивши, що переплутав автомобіль, ОСОБА_1 роз'яснив цю ситуацію ОСОБА_18 та наряду міліції, що під'їхав, попросив вибачення. Після цього позивача було доставлено до приміщення Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області для з'ясування обставин події.

Крім того, поясненнями усіх опитаних осіб підтверджено, що власник автомобіля ОСОБА_18 до ОСОБА_1 претензій не мав, подальшої перевірки за цим інцидентом не бажав.

Колегія суддів відмічає, що пояснення ОСОБА_18, власноручно написані ним 14.10.2015 року безпосередньо після вказаної події (а.с.101), відрізняються від тих, що були записані з його слів в.о. начальника ВІОС УКЗ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_8

Так, у поясненнях від 14.10.2015 року ОСОБА_18 зазначив, що згідно ст.63 Конституції України давати будь-які пояснення стосовно свого виклику він відмовляється, претензій ні до кого не має, подальшої перевірки не бажає, матеріального збитку йому не завдано (а.с.101).

В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_18 від 14.10.2015 р., в якій останній просив працівників міліції не проводжувати подальшу перевірку за його викликом, оскільки до приїзду працівників міліції все було вирішено мирним шляхом, претензій ні до кого не має, матеріального збитку йому не завдано (а.с.98).

При цьому, в поясненнях ОСОБА_18 від 22.10.2015 р., відібраних в ході службового розслідування, останнім було вказано, що у його авто перебував невідомий чоловік, який на його вимогу вийти за машини відмовився, стверджуючи, що знаходиться у своєму авто. Разом із своїм сусідом ОСОБА_6 ОСОБА_18 намагались витягти невідомого з машини, однак, він опирався. На прохання ОСОБА_18 його донькою було викликано міліцію, працівники якої, прибувши на місце події, наказали невідомому вийти з автомобіля. Невідомий відмовився це зробити, у зв'язку з чим працівники міліції силоміць витягли його з машини, одягнули спеціальний засіб - металеві браслети. Невідомий чоловік перебував у стані алкогольного сп'яніння, стверджував, що це його автомобіль та повторював : «Що ви від мене хочете?». Після того, як працівники міліції посадили невідомого на лавку, він привселюдно оголосив, що є працівником міліції.

Однак, колегія суддів зауважує, що у попередніх поясненнях ОСОБА_18 від 14.10.2015 року такі відомості відсутні.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Колегія суддів зазначає, що належним доказом наявності або відсутності у позивача ознак алкогольного сп'яніння 14.10.2015 року може бути лише медичний висновок уповноваженої установи. Однак, посилання на такий висновок в матеріалах службового розслідування відсутні.

Натомість, в матеріалах справи наявний висновок щодо результатів медичного огляду з метою встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів від 14.10.2015 року, складений об 11 год. 21 хв. лікарем Полтавського обласного наркологічного диспансеру, згідно з яким ознак сп'яніння у позивача не виявлено (а.с.21).

Згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що обставини, на які йде посилання у висновку службової перевірки, недоведені відповідачем належними доказами по справі, колегія суддів вважає, що службовою перевіркою не підтверджено належним чином факту порушення позивачем службової дисципліни 14.10.2015 року.

Крім того, беручи до уваги, що ОСОБА_18 було власноручно написано заяву та надано пояснення про те, що інцидент за участю ОСОБА_1 було вирішено мирним шляхом до приїзду працівників міліції, претензій до позивача ОСОБА_18 не має, претензії від інших осіб також відсутні, колегія суддів зауважує, що твердження відповідача про те, що позивачем було вчинено дії, які привернули увагу громадян та негативно вплинули на громадську думку про авторитет працівника міліції та органів внутрішніх справ в цілому є хибним.

Крім того, відповідачем не спростовано тієї обставини, що подія за участю ОСОБА_1 відбулася у неробочий час.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що факт вчинення позивачем порушення службової дисципліни, який міг би слугувати підставою накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ, не підкріплено належними доказами, які б заслуговували на увагу.

Як встановлено статтею 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни є дисциплінарним проступком.

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 14 зазначеного Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Аналіз вищезазначених норм закону свідчить про те, що обов'язковою умовою для притягнення працівників органів внутрішніх справ до дисциплінарної відповідальності та накладення на них дисциплінарного стягнення є наявність встановленого факту невиконання чи неналежного виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, а також наявність обґрунтованих підстав для застосування до працівника міліції такого крайнього заходу дисциплінарного впливу, як звільнення з органів внутрішніх справ.

Однак, відповідачем не обґрунтовано застосування до ОСОБА_1 такого крайнього заходу дисциплінарного впливу, як звільнення з органів внутрішніх справ.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що службове розслідування відносно дій старшого слідчого СУ УМВС України в Полтавській області Баленка Р.В. проведено без урахування належним чином підтвердженого факту порушення ОСОБА_1 вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, а тому висновок даного розслідування не є належною підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, колегія суддів зауважує, що у відповідності до ч.3 ст.40 Кодексу законів про працю України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

За правилами частин першої та другої статті 18 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач з 28 вересня 2015 року по 14 жовтня 2015 року проходив профілактичне стаціонарне лікування в поліклініці-лікарні УМВС України в Полтавській області, що підтверджується копією довідки про тимчасову непрацездатність № 1996 та виписного епікризу від 14 жовтня 2015 року № 848 (а.с. 16-17).

З 29 жовтня 2015 року по 13 листопада 2015 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в поліклініці-лікарні УМВС України в Полтавській області, що підтверджується копією довідки про тимчасову непрацездатність № 2026 та копією виписного епікризу від 13 листопада 2015 року № 555 (а.с. 24-25).

Таким чином, наказ № 625 о/с від 06.11.2015 року винесений в період тимчасової непрацездатності позивача, що є неприпустимим з точки зору ч.3 ст.40 КЗпП України та ст.18 Дисциплінарного статуту.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на те, що накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ не суперечить вимогам Статуту, що підтверджено постановою колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 08.10.2013 р., виходячи з наступного.

У постанові від 08.10.2013 року (реєстраційний номер 346342521), на яку посилається відповідач в апеляційній скарзі, Верховний Суд України дійшов висновку, що на осіб рядового і начальницького складу за вчинення порушень службової дисципліни наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади видається з дотриманням строків, передбачених статтею 16 Статуту, у тому числі й щодо осіб, які тимчасово непрацездатні. Подальше виконання такого наказу відповідно до статті 18 Статуту здійснюється після прибуття їх до місця проходження служби.

Однак, колегія суддів відмічає, що в період тимчасової непрацездатності позивача винесено не наказ № 1149 від 23.10.2015 р. про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, а наказ № 625 о/с від 06.11.2015 р. про його звільнення.

Крім того, у постанові від 01.07.2014 року по справі № 21-212а14 Верховний Суд України з посиланням на ст.ст.36, 40, 492 КЗпП України вказав, що аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що розірвання трудового договору з працівником має супроводжуватися наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП, а також дотриманням установлених вимог при вивільненні працівника (попередження за 2 місяці про наступне вивільнення, врахування переважного права на залишення на роботі, наявність скорочення чисельності або штату працівників, змін в організації виробництва і праці тощо). Ці норми кореспондуються з конституційним правом громадянина на захист від незаконного звільнення (стаття 43 Конституції України). Крім того, наведені вище положення частини четвертої статті 36 КЗпП встановлюють, що звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 зазначеного Кодексу можливе у випадку скорочення чисельності або штату працівників. Більше того, відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Таким чином, практикою Верховного Суду України, яка в силу ст.244-1 КАС України є обов'язковою для врахування усіма судами України, підтверджено неможливість звільнення особи в період тимчасової непрацездатності.

Колегія суддів зауважує, що за змістом п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" підставами захисту порушеного права звільненої особи може бути не тільки звільнення без законних підстав, а й порушення порядку його проведення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вказує на неправомірність наказу від 06.11.2015 р. також і з підстав його винесення в період тимчасової непрацездатності позивача.

Як визначено статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідачем не надано суду доказів того, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та подальше його звільнення з органів внутрішніх справ України відбулося обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, безсторонньо, добросовісно, розсудливо та з дотриманням принципу рівності перед законом.

Крім того, беручи до уваги, що події за участю ОСОБА_1, про які йдеться у висновку службового розслідування, не становлять кримінального або адміністративного правопорушення, не потягли знищення або втрату службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, не пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), не викликали суспільного резонансу, цивільні особи, за участю яких сталася подія, не мають жодних претензій до ОСОБА_1, колегія суддів вважає, що відповідач, застосовуючи до ОСОБА_1 крайній захід дисциплінарного впливу - звільнення з органів внутрішніх справ, діяв непропорційно, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), тобто, з порушенням вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Враховуючи, що звільнення позивача відбулося з порушенням порядку, передбаченого законодавством щодо звільнення з публічної служби, колегія суддів приходить до висновку, що накази УМВС України в Полтавській області від 23 жовтня 2015 року № 1149 в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ (пункт 1 наказу) та від 06 листопада 2015 року № 625 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ в запас Збройних сил України за ст.64 п. "Є" (за порушення дисципліни) - є протиправними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зміну формулювання наказу № 625 о/с від 06.11.2015 р. щодо підстав звільнення з пункту 64 «є» (у запас за порушення дисципліни) на пункт 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, зміну запису в трудовій книжці ОСОБА_1 щодо підстав його звільнення з п.64 «Є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України» на п.64 «Г» зазначеного Положення, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що суд не має повноважень самостійно визначити підставу звільнення особи.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що будь-яке звільнення передбачає дотримання процедури передбаченої законодавством. В даному випадку процедуру звільнення позивача за скороченням штатів зобов'язане провести УМВС України в Полтавській області.

Отже, прийняття відповідачем рішення про зміну формулювання звільнення у наказі № 625 о/с від 06.11.2015 р. та зміну запису в трудовій книжці ОСОБА_1 щодо підстав його звільнення з п.64 «Є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України» на п.64 «Г» зазначеного Положення віднесено до виключної компетенції УМВС України в Полтавській області.

Самостійно визначити підставу звільнення у суду повноваження відсутні.

Відповідно суд не може виключити одну чи іншу підставу звільнення, з наказу, оскільки це буде втручанням в повноваження іншого державного органу.

Отже, вказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягає задоволенню.

Застосування ч. 3 ст. 235 КЗпП України в даному випадку не є можливим, оскільки питання стосується визначення підстав звільнення, а не формулювання причин звільнення у відповідності до чинного законодавства.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що обраний позивачем спосіб захисту (відновлення) порушеного права в частині зміни формулювання підстави звільнення в наказі № 625 о/с від 06.11.2015 р. та зміни запису в трудовій книжці ОСОБА_1 щодо підстав його звільнення з п.64 «Є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України» на п.64 «Г» зазначеного Положення, у розумінні ч.4 ст.105 КАС України не є належним та достатнім способом належного судового захисту такого права у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно зі ст.25 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особа рядового і начальницького складу підлягають державному обов'язковому особистому страхуванню за рахунок коштів відповідного бюджету, а також коштів, що надходять від міністерств, відомств, підприємств, установ, організацій згідно з договорами, укладеними між ними і органами внутрішніх справ.

Крім того, статтею 235 КЗпП України передбачено, що зокрема, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Встановлення статтями 105 та 162 КАС України способів захисту не виключає застосування інших способів захисту, зокрема тих, які встановлені КЗпП України при розгляді вимог про поновлення на роботі.

Беручи до уваги, що накази про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та про звільнення його з органів внутрішніх справ винесені відповідачем протиправно, позивач підлягав би поновленню на роботі.

Разом з тим, слід відмітити, що позивач відмовився від позовних вимог про поновлення на роботі, про що зазначив у заяві про зміну позовних вимог від 10.12.2015 року (а.с.159-160).

Крім того, колегія суддів зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730 ліквідовано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області як юридичну особу публічного права, та утворено Головне управління національної поліції в Полтавській області.

Наказом МВС України від 03.11.2015 р. № 1341 утворено ліквідаційну комісію УМВС України в Полтавській області та призначено головою комісії начальника УМВС Беха О.В. (а.с.71-73).

Наказом МВС України від 06.11.2015 р. № 1388 скорочено всі штати та всі посади УМВС України в Полтавській області (а.с.75-76).

Таким чином, посада, з якої позивач був звільнений з органів внутрішніх справ, на даний час скорочена.

Відповідно до ст.240-1 КЗпП України у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 49-3 цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України "Про зайнятість населення".

З огляду на те, що посада, з якої позивача звільнено, скорочена, установа, у якій позивач проходив службу, знаходиться в стані ліквідації, враховуючи протиправність оскаржуваних наказів про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення та про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ в запас Збройних сил України за ст.64 п. "Є" (за порушення дисципліни), колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати ліквідаційну комісію УМВС України в Полтавській області прийняти рішення відносно ОСОБА_1 за наслідками скасування цих наказів з урахуванням висновків, викладених в цій постанові щодо незаконності звільнення позивача з посади за порушення службової дисцуипліни.

Згідно з ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, яке призвело до ухвалення неправильного рішення, неповне з'ясування обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2015 року по справі № 816/4653/15 підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст.ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2015р. по справі № 816/4653/15 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання незаконними та скасування наказів, зміну запису в трудовій книжці позивача щодо підстав звільнення - задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області № 1149 від 23.10.2015 р. в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ.

Визнати неправомірним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області № 625 о/с від 06.11.2015 р. в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.

Зобов'язати ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області прийняти відповідне рішення з урахуванням скасування наказів № 1149 від 23.10.2015 р. та № 625 о/с від 06.11.2015 р. щодо ОСОБА_1.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Жигилій С.П. Дюкарєва С.В.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 02.02.2016 р.