Справа № 806/3060/15
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гурін Д.М.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
ПОСТАНОВА

іменем України

"26" січня 2016 р. Справа № 806/3060/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Зарудяної Л.О.

Іваненко Т.В.,

при секретарі Лялевич С.С. ,

за участю представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "16" вересня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання дій протиправними, стягнення посадового окладу, надбавки за спеціальне звання, винагороди за вислугу років, надбавки за вислугу років та середнього заробітку ,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області, у якому з урахуванням збільшених позовних вимог, просить визнати протиправними дії Овруцької ОДПІ щодо недонарахування та не виплати йому при звільненні посадового окладу, надбавки за спеціальне звання, винагороди за вислугу років та надбавки за вислугу років. Стягнути з Овруцької ОДПІ суму у розмірі 25093 грн 40 коп., з яких: недонараховані та невиплачені при звільненні: посадовий оклад у сумі 180 грн 17 коп., надбавку за спеціальне звання у сумі 18 грн 38 коп., винагороду за вислугу років в сумі 62 грн 81 коп. та надбавку за вислугу років у сумі 14206 грн 96 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 6 травня 2015 року (з наступного після пред'явлення до відповідача вимоги про розрахунок) до 16 вересня 2015 року (до постановлення рішення у даній справі) у сумі 10625 грн 08 коп. (а.с.79).

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що працював у відповідача на різних посадах. 5 березня 2012 року звільнився із посади завідувача сектору погашення прострочених податкових зобов'язань Овруцької ОДПІ за угодою сторін за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України. У день звільнення йому не було виплачено усі суми, що належали йому до сплати.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року позов задоволено.

Суд першої інстанції визнав протиправними дії Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області щодо недонарахування та невиплати ОСОБА_3 при звільненні посадового окладу, надбавки за спеціальне звання, винагороди за вислугу років та надбавки за вислугу років.

Стягнув з Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на користь ОСОБА_3 недораховані та невиплачені при звільненні посадовий оклад в сумі 180 грн. 17 коп., надбавку за спеціальне звання в сумі 18 грн. 38 коп., винагороду за вислугу років в сумі 62 грн. 81 коп., надбавку за вислугу років в сумі 14206 грн. 96 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 6 травня 2015 року до 16 вересня 2015 року в сумі 10625 грн. 08 коп.

Стягнув з Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на користь ОСОБА_4 223 грн. 74 коп. судових витрат.

Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповноти з"ясування обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. просить скасувати вказану постанову та ухвалити нову про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача в судовому засіданні 24.12.2015р., пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши обставини справі та перевіривши їх доказами, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 у період з 25 лютого 1992 року до 7 квітня 1997 року та з 17 травня 2008 року до 5 березня 2012 року працював на різних посадах у податковій інспекції (адміністрації), правонаступником якої є Овруцька ОДПІ, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.8-14).

З копії трудової книжки позивача також вбачається, що наказом податкової інспекції від 1 квітня 1993 року №6 ОСОБА_3 присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової служби ІІІ рангу» відповідно до Закону України від 4 грудня 1990 року №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні», а наказом №15-о від 20.05.1996 року присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової служби ІІ рангу», що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивача (а.с.8 на звороті).

07.04.1997 р. позивач звільнений по переводу в Державну податкову адміністрацію в Житомирській області за згодою між керівниками, за п.5 ст.36 КЗпПУ (а.с.9).

22.05.2000 року позивачу присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової служби І-го рангу» (а.с.12), а 01.06.2004 року позивачу присвоєно спеціальне звання Радник податкової служби ІІІ рангу (.а.с.12 на звороті).

Судом також встановлено, що Наказом Овруцької МДПІ Житомирської області ДПС від 17 травня 2008 року №36-о ОСОБА_3 призначено на посаду старшого державного податкового інспектора відділу оподаткування фізичних осіб з підтвердженням раніше присвоєного спеціального звання, що слідує із записів трудової книжки (а.с.13)

5 березня 2012 року позивач відповідно до наказу №11-о від 5 березня 2012 року був звільнений з посади завідувача сектору погашення прострочених податкових зобов'язань Овруцької ОДПІ за угодою сторін за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (а.с.13 на звороті).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допустив порушення гарантованого статтею 43 Конституції України права позивача на своєчасне одержання винагороди за працю, оскільки у день звільнення з роботи ОСОБА_3 не було виплачено усі суми, що належать йому до сплати як державному службовцю від Овруцької ОДПІ.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, визначає Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. № 3723-XII.

Змістом статті 1 цього Закону передбачено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Відповідно до частини другої статті 9 зазначеного Закону регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України. Із наведеної норми вбачається, що правове становище державних службовців, які працюють в апараті інших органів, може регулюватися іншими спеціальними законами. При цьому Закон України "Про державну службу" застосовується до таких службовців в частині, яка не врегульована спеціальним законом.

В свою чергу, статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності урегульовано спеціальним законом - Законом України від 4 грудня 1990 року №509-XII "Про державну податкову службу в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною першою статті 4 цього Закону Державна податкова адміністрація України, якій за змістом частин другої, третьої цієї статті підпорядковані державні податкові адміністрації в областях, а їм, у свою чергу, - відповідні державні податкові інспекції, є центральним органом виконавчої влади та відповідно до Положення про Державну податкову адміністрацію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2007 року №778 (чинного на час виникнення спірних правовідносин), забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політики, державної політики у сфері контролю за виробництвом і обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, здійснює міжгалузеву координацію у цій сфері та здійснює свої повноваження, зокрема, через державні податкові інспекції.

Посадовою особою органу державної податкової служби за правилами частини першої статті 15 Закону № 509-XII може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (частини п'ята, шоста статті 15 цього Закону).

Відтак, правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов'язки визначаються Конституцією України, Законом України "Про державну податкову службу в Україні", а в частині, що не врегульована ним - Законом України "Про державну службу", зокрема, і щодо оплати праці.

Відповідно до вимог ст.15 Закону України "Про державну податкову службу в Україні", в редакції, чинній на день виникнення спору, посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання, а тому і правовий статус посадових осіб державної податкової служби та проходження служби регулюється зазначеним спеціальним Законом.

Посади усіх інших працівників, які не мають спеціальних звань, віднесені до відповідних категорій посад державних службовців.

Таким чином, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже перебувають на державній службі та є державними службовцями.

В свою чергу, відповідно до вимог ст.24 Закону України "Про державну службу" прийняття на державну службу, просування по ній службовців, стимулювання їх праці, вирішення інших питань, пов'язаних із службою, проводиться відповідно до категорій посад службовців, а також згідно з рангами, які їм присвоюються.

Класифікація посад державних службовців та їх категорії визначені правовими нормами ст.25 зазначеного вище Закону. Частина четверта вказаної статті прямо зазначає, що віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України.

З аналізу вказаних правових норм можна дійти висновку, що законодавець розмежував порядок та умови проходження служби працівників державної податкової служби, яким присвоєні спеціальні звання в силу вимог ст.15 Закону №509-XII (державні службовці з спеціальним статусом), та працівників, посади яких віднесені до відповідної категорії державних службовців із присвоєнням відповідного рангу державного службовця.

Зокрема, розпорядженням Кабінету Міністрів України "Щодо визначення посад державних службовців" від 12.09.97 №503-р (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1998 року №1336) посади працівників державних податкових інспекцій, які не мають спеціальних звань, віднесені з четвертої до сьомої категорій посад державних службовців.

Також розмежування в статусі працівників податкової служби відображено і в постанові Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. №268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів". Так, в додатку № 29 до вказаної постанови наведена схема посадових окладів керівних працівників і спеціалістів державних податкових інспекцій, які мають ранг державного службовця, а в додатку №30 - схема посадових окладів керівних працівників і спеціалістів державних податкових інспекцій, які мають спеціальні звання.

Як установлено судом апеляційної інстанції, позивач, якому у 1993 році присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби ІІІ рангу, а у 2004 році присвоєно персональне звання - радник податкової служби ІІІ рангу (а.с.12 на звороті) 01 червня 1994 року відповідно до статті 17 Закону №3723-ХІІ прийняв Присягу державного службовця, що узгоджується з наведеними приписами Закону.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач, під час перебування на посаді завідувача сектору погашення прострочених податкових зобов'язань Овруцької ОДПІ мав спеціальне звання - "Радник податкової служби ІІІ рангу".

Зазначена посада ні положеннями статті 25 Закону України "Про державну службу", а ні положеннями розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.09.97 №503-р. не відноситься до жодної з категорії державних службовців, а тому, позивачу і не присвоювався ранг державного службовця.

Натомість, позивач отримував надбавку за спеціальне звання, яка не передбачена Законом України "Про державну службу".

Згідно частини 2-7 ст. 33 Закону України "Про державну службу" ( в редакції на час виникнення спірних відносин) заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, розміри надбавки за вислугу років визначені законом, а повноваження щодо встановлення конкретних розмірів посадових окладів, запровадження інших надбавок, доплат делеговані Кабінету Міністрів України.

У межах своїх повноважень Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про Порядок виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання" від 12 вересня 1997 року №1013 (далі - Порядок №1013).

Відповідно до пункту 1 Порядку №1013 до стажу роботи, що дає право на одержання винагороди за вислугу років, включається час роботи: на посадах і в органах, визначених Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року №283; на підприємствах, в установах, та в організаціях на посадах бухгалтерів, економістів, фінансистів, юристів, інженерів-програмістів, інженерів, системотехніків, інженерів-електроніків, якщо ці працівники мали спеціальну освіту, працювали за фахом та перейшли на роботу до податкової адміністрації (інспекції) і зараховані на відповідну посаду.

Згідно з пунктом 2 Порядку №1013 винагорода за вислугу років виплачується посадовим особам органів державної податкової служби у таких розмірах: від 1 до 2 років - 5%, від 2 до 5 років - 10%, від 5 до 10 років - 20%, від 10 до 15 років - 25%, від 15 до 20 років - 30%, від 20 до 25 років - 35%, від 25 і більше років - 40%.

Частинами 1-3 пункту 3 Порядку №1013 передбачено, що розмір винагороди визначається залежно від стажу роботи і обчислюється виходячи з посадового окладу та надбавки за спеціальне звання. Нарахування та виплата винагороди за вислугу років провадяться щомісяця за фактично відпрацьований час у межах встановленого фонду оплати праці. Посадовим особам, у яких протягом календарного місяця виникло право на підвищення розміру винагороди за вислугу років, розмір винагороди змінюється з початку наступного місяця.

Згідно з пункту 4 Порядку №1013 документом для визначення стажу роботи є трудова книжка та інші документи, які відповідно до законодавства підтверджують стаж роботи. Стаж роботи для виплати винагороди за вислугу років визначається комісією органу державної податкової служби питань встановлення стажу, необхідного для нарахування винагороди за вислугу років. Рішення комісії про встановлення стажу роботи або зміну його розміру оформляється протоколом і передається керівникові відповідного органу державної податкової служби для видання наказу про виплату винагороди за вислугу років.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивач в період перебування на посаді завідувача сектору погашення прострочених податкових зобов'язань Овруцької ОДПІ отримував в цій структурі крім заробітної плати винагороду за вислугу років, передбачену Порядком №1013.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами позивача та суду першої інстанції щодо того, що позивач перебуваючи у спірний період часу на посаді завідувача сектору погашення прострочених податкових зобов'язань Овруцької ОДПІ мав право на отримання одночасно двох видів надбавки за вислугу років, а саме винагороди за вислугу років як посадова особа органів державної податкової служби, що має спеціальне звання згідно Порядку №1013 та надбавки за вислугу років як державний службовець відповідно до ст. 33 Закону України "Про державну службу".

Так, на виконання постанови Верховної Ради «Про введення в дію Закону України «Про державну службу», якою Уряд України уповноважено до 1 березня 1994 року постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року №283 затверджено Положення про порядок обчислення стажу державної служби в державних органах.

Абзацами другим та третім пункту другого Порядку обчислення стажу державної служби, передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової та контрольно-ревізійної служби, а також на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.

Отже, основними складовими нарахування надбавки за вислугу років згідно ст.33 Закону України "Про державну службу" та Порядку №1013 є посадовий оклад та стаж роботи державної служби в державних органах. Відмінним складовими є відповідно, доплата за ранг та надбавка за спеціальне звання, а тому право на врахування такого стажу до стажу державної служби не можна ототожнювати з правом на отримання одночасно за ту ж саму роботу двох тотожних за суттю заробітних плат чи їх складових.

Відтак, у позивача відсутнє право на одночасне отримання двох різновидів доплат до заробітної плати у вигляді надбавки за вислугу років за період перебування на посаді головного державного податкового інспектора відділу погашення прострочених податкових зобов"язань. Перебуваючи на вищевказаній посаді у спірний період часу позивач в повному обсязі отримав винагороду за вислугу років як особа, що має спеціальне звання, а тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції погодився з доводами позивача щодо помилок відповідача у нарахуванні винагороди за вислугу років через невірний обрахунок кількості робочих, вихідних та святкових днів.

З позицією суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки вона судом не вмотивована, а позивачем не наведено доказів щодо неправильного обрахунку роботодавцем кількості робочих, вихідних та святкових днів. Вказане також підтверджується листом відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку Житомирської ОДПІ Гу ДФС у Житомирській області від 25.12.2015р. №290/027-05, долученого до матеріалів справи.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання представника позивача на рішенням Верховного Суду України щодо порядку визначення стажу державної служби, оскільки правова позиція Верховного суду щодо врахування стажу роботи в органах податкової служби до стажу держаної служби стосується правовідносин, які виникають між посадовими особами які відносяться до державних службовців з спеціальним статусом та Пенсійним фондом, щодо зарахування до стажу державної служби роботу на посадах в державній податковій інспекції при призначенні пенсії та врахування при призначенні (перерахунку) пенсії винагороди за вислугу років згідно Порядку №1013.

Оскільки позивач не має право на надбавку за вислугу років, відповідно не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Не підлягають стягненню і понесені позивачем та його представником судові витрати.

Порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, відповідно до ст. 202 КАС України є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову повністю.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області задовольнити. Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "16" вересня 2015 р. скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Л.О. Зарудяна

Т.В. Іваненко

Повний текст cудового рішення виготовлено "26" січня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Овруцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області вул.Сабурова,1/20,м.Овруч,Житомирська область,11102

4-третій особі: - ,