Справа № 815/2784/15
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2784/15
УХВАЛА

26 січня 2016 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Мацвейко О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №815/2784/15 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради, Виконкому Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області, третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання протиправними дій щодо прийняття рішення НОМЕР_8 від 19.03.2007р.; скасування рішення НОМЕР_8 від 19.03.2007р.; визнання протиправними дій щодо прийняття рішення №32 від 19.03.2007р.; скасування рішення №32 від 19.03.2007р.; визнання нечинним свідоцтва НОМЕР_5 від 11.04.2007р. про право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1; визнання протиправними дій щодо реєстрації права власності на об'єкт: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер НОМЕР_4, який зареєстрований згідно витягу номер НОМЕР_3 від 27.04.2007р., номер запису 184 в книзі 91-ж-185,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень (від 20.01.2016р. вхід.№1181/16), просить суд визнати протиправними дії Біляївської міської ради Одеської області щодо видачі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 11.02.1997р., та щодо прийняття рішення, на підставі якого таке свідоцтво було видано; визнати протиправними дії Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради щодо реєстрації права власності на об'єкт: квартира НОМЕР_2 в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер НОМЕР_4, який зареєстрований згідно витягу номер НОМЕР_3 від 27.04.2007р., номер запису 184 в книзі 91-ж-185; визнати протиправними дії Виконкому Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області щодо прийняття рішення НОМЕР_8 від 19.03.2007р.; скасувати рішення Виконкому Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області НОМЕР_8 від 19.03.2007р.; визнати протиправними дії Виконкому Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області щодо прийняття рішення №32 від 19.03.2007р.; скасувати рішення Виконкому Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області №32 від 19.03.2007р.; визнати нечинним свідоцтво НОМЕР_5 від 11.04.2007р. про право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1; визнати протиправними дії Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради щодо реєстрації права власності на об'єкт: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер НОМЕР_4, який зареєстрований згідно витягу номер НОМЕР_3 від 27.04.2007р., номер запису 184 в книзі 91-ж-185.

Ухвалою суду від 26.01.2016р., відповідно до приписів ст.ст.51, 137 КАС України, повернуто заяву повноважного представника позивача ОСОБА_4 про уточнення позовних вимог (вхід.№1181/16 від 20.01.2016р.) в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій Біляївської міської ради Одеської області щодо видачі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 11.02.1997р., та щодо прийняття рішення, на підставі якого таке свідоцтво було видано; визнання протиправними дій Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради щодо реєстрації права власності на об'єкт: квартира НОМЕР_2 в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер НОМЕР_4, який зареєстрований згідно витягу номер НОМЕР_3 від 27.04.2007р., номер запису 184 в книзі 91-ж-185, оскільки означену заяву повноважним представником позивача подано у порушення вище окреслених приписів процесуального законодавства, а саме ст.ст.51,137 КАС України.

Так, підставою для звернення позивача - ОСОБА_1 до суду з даною позовною заявою послугувало прийняття Виконкомом Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області Рішення НОМЕР_8 від 19.03.2007р., на підставі котрого органом місцевого самоврядування ОСОБА_2, та ОСОБА_3 було видано Свідоцтво НОМЕР_5 від 11.04.2007р. про право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, реєстрація права власності котрого у подальшому була проведена Комунальним підприємством "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради.

Також, у позовній заяві позивач - ОСОБА_1, серед іншого, просить суд скасувати рішення Виконкому Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області №32 від 19.03.2007р., посилаючись на те, що у Свідоцтві про право власності НОМЕР_5 від 11 квітня 2007року в якості підстави для його видачі зазначено саме вказане Рішення Виконкому Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області №32 від 19.03.2007р.

Між тим, як встановлено судом, та зазначено відповідачем - Мирненською сільською радою Біляївського району Одеської області у наявному у матеріалах справи Листі від 18.12.2015р. №494, за підписом Мирненського сільського голови ОСОБА_5, єдиним по суті вірним рішенням, на підставі котрого було видано Свідоцтво НОМЕР_5 про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1, є Рішення НОМЕР_8 від 19 березня 2007року, натомість Рішення №32 від 19 березня 2007р. взагалі не існує.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, 19.03.2007р., керуючись ст.40 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п.3.10 Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002р., Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, ст.ст.18,25 Закону України «Про охорону дитинства», ст.177 Сімейного кодексу України, за результатами розгляду рішення опікунської ради (протокол №4 від 19.03.2007р.), та заяви батьків: ОСОБА_1, ОСОБА_2 (мешкають по АДРЕСА_1), яка діє від імені малолітньої доньки - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, з проханням надати дозвіл на відмову від права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, у зв'язку з наданням статусу «житлового будинку», у якому розташована квартира НОМЕР_2, Ѕ частина якої належить ОСОБА_3, та згідно технічного паспорту від 04.05.2006р., Виконавчим комітетом Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області прийнято Рішення «Про надання дозволу гр.ОСОБА_2, що діє від імені малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на відмову від права власності на нерухоме майно та видачу Свідоцтва про право власності на житловий будинок» НОМЕР_8, яким вирішено надати дозвіл батькам: ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє від імені малолітньої доньки - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, на відмову від права власності на нерухоме майно, а саме, Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, яка їй належить на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 11.02.1997року, виданого приватизаційним бюро Біляївської міськради, а також видано Свідоцтво про право власності на Ѕ частину житлового будинку НОМЕР_6 громадянці ОСОБА_2 та Ѕ частину житлового будинку НОМЕР_6 малолітній ОСОБА_3, який розташований по АДРЕСА_1.

У зв»язку з чим, 11.04.2007р. метою належного виконання вищеозначеного рішення, Виконавчим комітетом Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області видано Свідоцтво про право власності на житловий будинок НОМЕР_5, яким посвідчено, що об'єкт, який розташований на АДРЕСА_1, в цілому складається з одного будинку, та дійсно на праві приватної власності належить: Ѕ частина будинку - ОСОБА_2, Ѕ частина будинку - ОСОБА_3.

27.04.2007р. Комунальним підприємством "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради проведено державну реєстрацію права власності на об'єкт: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, котрий на праві приватної спільної часткової власності, на підставі Свідоцтва про право власності НОМЕР_5 від 11.04.2007р., належить ОСОБА_2 (Ѕ частина будинку), та ОСОБА_3 (Ѕ частина будинку), про що свідчить наявний у матеріалах справи Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.04.2007р. НОМЕР_7.

Таким чином, судом встановлено, що правовідносини, котрі склалися між сторонами в межах даного спору стосуються, зокрема, підстав набуття ОСОБА_2, та ОСОБА_3 права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, та як наслідок порушення, на думку позивача - ОСОБА_1, його права на приватизацію означеного житлового будинку, і отримання його частки у власність.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009року №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Так, судом з'ясовано, що прийняте Виконавчим комітетом Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області спірне Рішення «Про надання дозволу гр.ОСОБА_2, що діє від імені малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на відмову від права власності на нерухоме майно та видачу Свідоцтва про право власності на житловий будинок» НОМЕР_8 від 19.03.2007р., є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання, оскільки на підставі даного Рішення Виконавчим комітетом Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області було видано Свідоцтво про право власності на житловий будинок НОМЕР_5, від 11.04.2007р. У зв»язку з чим, скасування такого акта - Рішення «Про надання дозволу гр.ОСОБА_2, що діє від імені малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на відмову від права власності на нерухоме майно та видачу Свідоцтва про право власності на житловий будинок» НОМЕР_8 від 19.03.2007р., не породжує наслідків для позивача, так як захист порушеного права у разі набуття права власності на житловий будинок має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Отже, органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Зі змісту ч. 2 ст.144 Конституції України, та ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб в судовому порядку.

В п.п. 4.1, 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 Конституційним Судом України зазначено, що системний аналіз положень Конституції і законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавцем закріплюється право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування. Однак, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, та вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальних характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово. При цьому ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власників житлового будинку, оскільки у таких осіб виникло право власності і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Означена позиція викладена Верховим Судом України у Постанові 06.10.2015р. по справі за позовом Заступника прокурора м.Києва до Київської міської ради, треті особи: Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Євроофісбуд» про скасування рішення.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, з урахуванням наведеного, Рішення Виконавчого комітету Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області «Про надання дозволу гр.ОСОБА_2, що діє від імені малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на відмову від права власності на нерухоме майно та видачу Свідоцтва про право власності на житловий будинок» НОМЕР_8 від 19.03.2007р. не може бути предметом оскарження, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту, так як означене рішення органу місцевого самоврядування є ненормативним актом, що застосовується одноразово, та після реалізації вичерпало свою дію фактом його виконання, адже з урахуванням його прийняття виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією відповідних прав, та охоронюваних законом інтересів, а саме Свідоцтво про право власності НОМЕР_5 від 11 квітня 2007р.

Також, судом встановлено, що позивач, у тому числі, просить суд визнати нечинним свідоцтво НОМЕР_5 від 11.04.2007р. про право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Зокрема, судом з»ясовано, що на підставі оскаржуваного Свідоцтва про право власності на житловий будинок НОМЕР_5 від 11.04.2007р. у третіх осіб - ОСОБА_2, та ОСОБА_3 виникло право власності на житловий будинок, та власне означене право і оспорюється в межах даної справи.

Рішенням Конституційного Суду України №19-рп/2011 від 14 грудня 2011року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, частини третьої статті 110, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України та конституційним поданням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо офіційного тлумачення положень статей 97, 110, 234, 236 Кримінально-процесуального кодексу України, статей 3, 4, 17 Кодексу адміністративного судочинства України, в аспекті статті 55 Конституції України (справа про оскарження бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо заяв про злочини), зазначено, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом»поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Отже, підсумовуючи наведене, та беручи до уваги, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розгляне справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до приписів ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 ст.2 КАС України визначено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до положень ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Частиною 2 статті 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Виходячи із загального розуміння правового спору, публічно-правовий спір - це відносини, які виникають внаслідок реального або уявного порушення прав, свобод та інтересів учасників публічно-правових відносин.

Водночас, публічно-правові відносини - це відносини між органами влади і їх посадовими чи службовими особами, які здійснюють владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень і фізичними та юридичними особами.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що у порядку адміністративного судочинства захисту підлягають права та охоронювані законом інтереси осіб у сфері публічно-правових відносин, які є складовою частиною правових відносин, що виникають у суспільстві. Натомість, спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних чи господарських правовідносин, до адміністративної юрисдикції не відносяться, оскільки регулюються положеннями Цивільного та Господарського кодексу України.

Зокрема, предметом спору у даній справі, серед іншого, є право власності на житловий будинок, надане ОСОБА_2, та ОСОБА_3 на підставі спірного Свідоцтва НОМЕР_5 від 11.04.2007р. про право власності на житловий будинок, після оформлення, відповідно до вимог чинного законодавства, якого виник спір про право цивільне, а тому захищати свої права, свободи та охоронювані законом інтереси позивач повинен у спосіб, визначений положеннями цивільного законодавства України

До того ж, судом встановлено, що свідоцтво про право власності на нежитлові будівлі та споруди, котре, у тому числі, є предметом даного спору, не є рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень у розумінні положень КАС України, які можуть бути оскаржені до адміністративного суду, а є правовстановлюючим документом, тобто документом, який підтверджує право відповідного суб'єкта права власності на майно, а відтак у даному випадку має місце спір про право, розгляд якого є виключною компетенцією суду загальної юрисдикції в межах приписів Цивільного законодавства України.

Отже, визначаючись щодо підвідомчості даного спору, суд виходить з того, що спір про захист права конкретної фізичної особи в межах житлових правовідносин, є суто приватноправовим, та жодним чином не є публічним. При цьому, сама по собі наявність у правовідносинах органу місцевого самоврядування чи державного органу автоматично не перетворює такі правовідносини на публічно-правові.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-ІV(ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, ретельно, та детально з'ясувавши обставини справи, та системно проаналізувавши законодавчі приписи, суд доходить висновку, що даний спір не є публічним, а має приватноправовий характер, а відтак його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічний правовий висновок викладений в ухвалі Верховного суду України від 28.04.2015р.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

При цьому, провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дій Виконкому Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області стосовно прийняття рішення НОМЕР_8 від 19.03.2007р., та визнання протиправними дій Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради щодо реєстрації права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер НОМЕР_4, який зареєстрований згідно витягу номер НОМЕР_3 від 27.04.2007р., номер запису 184 в книзі 91-ж-185, також підлягає закриттю, оскільки окреслені вимоги є похідними від позовних вимог щодо скасування рішення Виконкому Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області НОМЕР_8 від 19.03.2007р., та щодо визнання нечинним свідоцтва Виконавчого комітету Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області НОМЕР_5 від 11.04.2007р. про право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, суд не вбачає законодавчо передбачених підстав для розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства, та вважає за необхідне закрити провадження у справі №815/2784/15 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради, Виконкому Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області, третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання протиправними дій щодо прийняття рішення НОМЕР_8 від 19.03.2007р.; скасування рішення НОМЕР_8 від 19.03.2007р.; визнання протиправними дій щодо прийняття рішення №32 від 19.03.2007р.; скасування рішення №32 від 19.03.2007р.; визнання нечинним свідоцтва НОМЕР_5 від 11.04.2007р. про право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1; визнання протиправними дій щодо реєстрації права власності на об'єкт: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер НОМЕР_4, який зареєстрований згідно витягу номер НОМЕР_3 від 27.04.2007р., номер запису 184 в книзі 91-ж-185, відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Керуючись п.1 ч.1 ст.157, ст.ст.160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження по справі №815/2784/15 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради, Виконкому Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області, третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання протиправними дій щодо прийняття рішення НОМЕР_8 від 19.03.2007р.; скасування рішення НОМЕР_8 від 19.03.2007р.; визнання протиправними дій щодо прийняття рішення №32 від 19.03.2007р.; скасування рішення №32 від 19.03.2007р.; визнання нечинним свідоцтва НОМЕР_5 від 11.04.2007р. про право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1; визнання протиправними дій щодо реєстрації права власності на об'єкт: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер НОМЕР_4, який зареєстрований згідно витягу номер НОМЕР_3 від 27.04.2007р., номер запису 184 в книзі 91-ж-185.

2. Роз'яснити позивачеві, що спір в частині вимог щодо визнання нечинним свідоцтва про право власності на житловий будинок, та щодо визнання протиправними дій стосовно реєстрації права власності на житловий будинок, підлягає розгляду в межах положень Цивільного законодавства України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом приписів ч.3 ст.160 КАС України, та проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини ухвали, апеляційна скарга до суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому положеннями ст.254 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.

.