Справа № 815/2542/15
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

815/2542/15

Справа № 815/2542/15

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді – Кравченка М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГИПРОПЛОДООВОЩХОЗ» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 000112203 від 24.03.2015 року в частині, -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 000112203 від 24.03.2015 року в частині застосування суми грошового зобов’язання в розмірі 124984,50 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

В період з 16.02.2015 року по 24.02.2015 року співробітники Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області провели позапланову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ГИПРОПЛОДООВОЩХОЗ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року.

За результатами цієї перевірки 03.03.2015 року Державна податкова інспекція у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області склала акт № 792/15-53-22-03/37224979, яким встановлені порушення позивачем:

- п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4, п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 200580,00 грн.

На підставі цього акту перевірки відповідно до зазначених порушень Державна податкова інспекція у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області прийняла податкове повідомлення-рішення:

- від 24.03.2015 року № 000112203, яким позивачеві за порушення п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4, п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 300870,00 грн., у тому числі за основним платежем 200580,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 100290,00 грн.

Сума грошового зобов’язання Товариства з обмеженою відповідальністю «ГИПРОПЛОДООВОЩХОЗ» за податковим повідомленням-рішенням № 000112203 від 24.03.2015 року була частково узгоджена в загальному розмірі 175885,50 грн.

Позивач не погоджується з податковим повідомленням-рішенням відповідача від № 000112203 від 24.03.2015 року в частині нарахування податку на додану вартість в загальному розмірі 124984,50 грн., вважає його протиправним та таким, що належить до скасування.

В судове засідання, призначене на 28.01.2016 року, сторони не з’явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином та своєчасно.

Суд, з урахуванням ст.122 та ст.128 КАС України, вирішив розглянути дану адміністративну справу в письмовому провадженні.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГИПРОПЛОДООВОЩХОЗ» зареєстроване та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області як платник податків з 13.08.2010 року за № 109360.

На підставі направлень від 10.02.2015 року № 000024/41, № 000316/42, від 12.02.2015 року № 000606/61, № 000605/62, наказів від 10.02.2015 року № 65, від 20.02.2015 року № 179, на виконання постанови від 05.12.2014 року слідчого в СЧ СВ УМВС на Одеській залізниці, в період з 16.02.2015 року по 24.02.2015 року співробітники Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області провели позапланову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ГИПРОПЛОДООВОЩХОЗ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року (т.2 а.с.198-202).

За результатами цієї перевірки 03.03.2015 року Державна податкова інспекція у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області склала акт № 792/15-53-22-03/37224979 «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «ГИПРОПЛОДООВОЩХОЗ» (код ЄДРПОУ 37224979) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.14 року» (т.1 а.с.11-55).

В акті перевірки встановлені наступні порушення з боку позивача:

- п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4, п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 200580,00 грн.

За наслідками перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ГИПРОПЛОДООВОЩХОЗ» Державна податкова інспекція у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області прийняла податкові повідомлення-рішення:

- від 24.03.2015 року № 000112203, яким позивачеві за порушення п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4, п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 300870,00 грн., у тому числі за основним платежем 200580,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 100290,00 грн. (т.1 а.с.22).

25.03.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ГИПРОПЛОДООВОЩХОЗ» подало до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області заяву про намір досягнення податкового компромісу (т.1 а.с.193-194).

Державна податкова інспекція у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області своїм рішенням від 02.04.2015 року № 8129/10/15-53-22-00 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГИПРОПЛОДООВОЩХОЗ» застосувала податковий компроміс щодо податкового зобов’язання по податку на додану вартість на загальну суму 175885,50 грн. та щодо податкового зобов’язання по податку на прибуток на загальну суму 116441,00 грн. (т.2 а.с.192, 195-196).

Перевіривши законність дій та рішень відповідача, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення № 000112203 від 24.03.2015 року в частині нарахування податку на додану вартість в загальному розмірі 124984,50 грн. не належать до скасування.

Свій висновок суд вмотивовує наступним чином.

Впродовж розгляду справи суд встановив, що ТОВ «ГИПРОПЛОДООВОЩХОЗ» за податковий період з квітня 2014 року по жовтень 2014 року мало фінансового-господарські відносини з ТОВ «Дартон Білдінг» та ТОВ «Прайм-Драйв».

ТОВ «ГИПРОПЛОДООВОЩХОЗ» укладало з ТОВ «Дартон Білдінг» та ТОВ «Прайм-Драйв» контракти на виконання проектної продукції (т.1 а.с.93-94, 110-111, 115-116, 136-137, 144-145, 149-150, 157-158, 162-163)

На підтвердження реальності виконання зазначених договорів позивач надав до суду наступні документи: податкові накладні, завдання на проектування, кошториси, протоколи погодження договірної ціни, акти виконаних робіт, розробки (т.1 а.с.70-92, 95-109, 112-114, 117-120, 138-143, 146-148, 151-156, 159-161, 164-202, 236-250; т.2 а.с.1-137).

При цьому, згідно з умовами зазначених договорів: оплата здійснюється по актам виконаних робіт.

Однак, під час розгляду справи позивач на підтвердження реальності виконання зазначених договорів не надав до суду належних та допустимих доказів про здійснення оплати за виконані роботи та надані послуги, а саме платіжні доручення, виписки по банківському рахунку в матеріалах справи відсутні.

Крім того, з огляду на матеріали справи суд встановив, що надані позивачем документи на підтвердження реальності виконання договорів не відповідають вимогам, які передбачені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки з них неможливо встановити, як проведено виконання проектних робіт, в якому місці та в якому обсязі вони були виконані контрагентами позивача. Позивач не надав до суду жодного належного документу, що фіксує результати виконання проектних робіт.

Суд зазначає, що ведення бухгалтерського обліку є підставою для податкового обліку та регламентується Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Під час розгляду справи позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження реальності виконання зазначених договорів, що дає підстави суду робити висновок про наявність ознак фіктивності та відсутності фактів реального здійснення господарських операцій.

Також, під час розгляду справи суд встановив, що ТОВ «ГИПРОПЛОДООВОЩХОЗ» укладало договори з ТОВ «Дартон Білдінг» та ТОВ «Прайм-Драйв» у зв’язку з необхідністю отримання більшої кількості варіантів технологічних рішень для організації заводу по виробництву та розливу тихих вин на виконання договору № 1905/14 від 19.05.2014 року на виконання проектних робіт, що був укладений між ТОВ «ГИПРОПЛОДООВОЩХОЗ» та ПП «Легенда Криму» (т.2 а.с.226-239,241-250; т.3 а.с.1-10).

Відповідно до умов зазначеного договору (пункт 1.1) замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов’язок: виконати обстеження, інженерне дослідження та розробку проекту на будівництво об’єкту «Завод по переробці винограду та виробництву вин в селі Ярке Сакського району Республіки Крим»; погодити технічну документацію у відповідних експертних органах, органах контролю та нагляду РФ. Згідно з п.6.1 цього договору за невиконання або неналежне виконання зобов’язань виконавець та замовник несуть відповідальність у відповідності з діючим законодавством Російської Федерації. Відповідно до п.10.1 договору гарантійні зобов’язання виконавця на виконання робіт встановлюються у відповідності з законодавством Російської Федерації. Згідно з п.10.9 договору склад, порядок розробки та затвердження проектної документації встановлюється у відповідності з нормативною базою Росії та умовами цього договору.

Крім того, в зазначеному договорі № 1905/14 від 19.05.2014 року неодноразово відбувається посилання на законодавство Російської Федерації (п.1.6, п.1.9, п.1.13 Визначення термінів, п.1.1, п.1.3, п.4.1, п.5.5, п.5.7, п.6.1, п.8.2, п.9.1, п.10.1, п.10.9, п.10.12 договору) (т.2 а.с.226-233).

Суд зазначає, що Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід’ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно з ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

З урахуванням зазначених норм законів, суд вважає, що положення договору № 1905/14 від 19.05.2014 року, укладеного між ТОВ «ГИПРОПЛОДООВОЩХОЗ» та ПП «Легенда Криму», взагалі суперечать законодавству України.

Відповідно до п.83.1 ст.83 Податкового кодексу України для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.

Згідно з п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України: «Витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником)».

Згідно з п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті;

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п.138.2. ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.4 цієї статті витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з п.138.6 цієї статті собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З сукупного аналізу вказаних норм законів суд робить висновок, що до складу валових можуть бути віднесені будь-які витрати, здійснені (нараховані) як компенсація за отримані платником товари (послуги), пов’язані з його господарською діяльністю.

Однак, з огляду на матеріали справи суд встановив, що відповідно до наданих позивачем первинних документів не можна встановити підтвердження реальності здійснення вказаних господарський операцій.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв’язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Оскільки позивач відніс до податкового кредиту суму податку по операціях з вказаними контрагентами, а суд встановив про неможливість підтвердження реальності їх здійснення, то висновки відповідача про порушення позивачем зазначених вище норм Податкового кодексу України є обґрунтовані.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд встановив, що податкове повідомлення-рішення № 000112203 від 24.03.2015 року в частині нарахування податку на додану вартість в загальному розмірі 124984,50 грн. є обґрунтованим та законним.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Доводи позивача, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги не знайшли свого підтвердження впродовж розгляду справи та спростовуються наведеними в рішенні суду обставинами. Адже відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 чт.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Оскільки суд по справі свідків не залучав та не призначав проведення судових експертиз, розподіл судових витрат не здійснюється.

При цьому, з огляду на матеріали справи суд встановив, що відповідно до платіжного доручення № 39 від 17.04.2015 року позивач сплатив судовий збір у сумі 487,20 грн.

Згідно з ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з позивача решту 90 % розміру відповідної ставки судового збору у сумі 4384,80 грн.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.ст.2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-71, 86, 94, 122, 128, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГИПРОПЛОДООВОЩХОЗ» (код ЄДРПОУ 37224979) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 4384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири) грн. 80 коп.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст.185, 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.254 КАС України.

Суддя М.М. Кравченко