Справа № 2а-7675/10/0470
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2016-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2016 року м. Київ К/800/47520/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.,

при секретарі: Антипенку В.В.,

за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю „Українська гірничо-

металургійна - Дніпропетровськ" - Бойка В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - ДПІ) на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 червня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року у справі № 2а-7675/10/0470 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Українська гірничо-металургійна компанія - Дніпропетровськ" (далі - Товариство) до ДПІ,

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2010 року Товариство звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ № /0 від 16.06.2010 щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість.

Зазначило, оскаржуване податкове повідомлення-рішення спростовується наявними в матеріалах адміністративної справи первинними документами.

13 червня 2013 року постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року, позов задоволено.

Податкове повідомлення-рішення ДПІ № /0 від 16.06.2010 визнане протиправним та скасоване.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами, з 19.04.2010 до 27.05.2010 ДПІ була здійснена планова виїзна перевірка Товариства щодо дотримання ним вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1.04.2008 до 31.12.2009, за наслідками якої 3.06.2010 був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що Товариством у порушення вимог пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість" занижений податок на додану вартість, у розмірі 565269, 3 грн.

16 червня 2010 року ДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення № /0 щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість, у розмірі 847 903,50 грн.

Колегія суддів вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову обґрунтованими з таких підстав.

Суди встановили, що Товариством у період з грудня 2008 року до грудня 2009 року була реалізована продукція за цінами нижчими ніж її придбання, у зв'язку з цим був сформований кредит на суму 565269, 33 грн.

Статтею 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Зі змісту пп. 1.32 Закону України № 334/94-ВР „Про оподаткування прибутку підприємств", господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Господарська операція, направлена на отримання доходу, не завжди може мати позитивний економічний ефект, що є нормальним процесом здійснення господарської діяльності. Неотримання підприємством доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов'язана з господарською діяльністю, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати доход від конкретної операції.

Спростовуючи висновки податкового органу, що витрати, пов'язані зі придбання металопрокату, не можливо розглядати як витрати власної господарської діяльності у зв'язку з тим, що дохід від такої операції є нижчим за витрати, з чим погоджується колегія суддів касаційної інстанції, суди попередніх інстанцій виходили з того, що крім витрат безпосередньо пов'язаних з продажем металопрокату, позивач має і інші витрати, які пов'язане з веденням власної господарської діяльності; - інша діяльність, що підтверджується і наявною в матеріалах справи довідкою з ЄДРПОУ.

Так, господарська операція, направлена на отримання доходу, не завжди може мати позитивний економічний ефект, що є нормальним процесом здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення результатів на одержання прибутку.

Згідно із п. 1.32 ст. 1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат платника податку, згідно пп. 5.6.1 п. 5.6 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств", відносяться витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку, які включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плати й інших видів заохочень і виплат, виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на виплату авторських винагород та виплати за виконання робіт (послуг), згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-які інші виплати в грошовій або натуральній формі, встановлені за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами закону, що регулює питання оподаткування доходів фізичних осіб (законодавства, яке встановлює правила оподаткування прибутковим податком з громадян).

Вказані витрати спрямовані на здійснення ще й інших видів діяльності, таких як виробництво будівельних металевих конструкцій, діяльності автомобільного вантажного транспорту та інших.

Позивач при укладенні цивільно-правових та господарських угод у відповідності до визначених видів діяльності мав на меті отримання прибутку і здійснював свою господарську діяльність у відповідності з визначеними цілями, однак така діяльність не дала очікуваного результату.

При цьому, збитковість господарської діяльності не може бути підставою для визначення такої діяльності, як негосподарської.

Неотримання позивачем доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов'язана з господарською діяльністю підприємства, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції.

Отже, висновок про те, що господарська операція з придбання металопрокату не направлена на отримання доходу в будь-якій формі може мати місце лише у разі достовірного встановлення відсутності об'єктивних економічних причин для отримання збитків, несумісності придбаних платником податків послуг з характером здійснюваних ним видів діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 червня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.