Справа № 2-а-1185/10
Суддя: Радченко С. В.
Дата ухвалення: 2010-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-А-1185/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2010 року Бериславський районний суд Херсонської області

у складі: головуючого - судді Радченко С.В.

за участю секретаря Глушкової Л.М.

представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бериславі Херсонської області в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2, Ґедзь ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Бериславському районі Херсонської області про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, Ґедзь Т.Й., ОСОБА_5 звернулися до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Бериславському районі Херсонської області про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області нарахувати на їх користь суму недоплаченої їм як дітям війни щомісячної держаної соціальної допомоги за 2006-2007 роки в сумі 2733,30 грн. кожній. У позові позивачки посилаються на ту обставину, що рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 визнано неконституційним пункт 12 статті 71 ОСОБА_6 України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», за яким було призупинено дію на 2007 рік статті 6 ОСОБА_6 України «Про соціальний захист дітей війни». Розмір щомісячної соціальної допомоги становить ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком, яка відповідно до статті 28 ОСОБА_6 України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. На підставі розрахунків, наведених в позовах, сума не нарахованої та невиплаченої їм допомоги за період з 01.01.2006 року по 31.12.2007 року становить 2733,30 грн. Також просили поновити пропущений нею строк для звернення до суду, оскільки їм стало відомо про порушення її прав тільки після опублікування та обговорення у пресі зазначеного рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року.

У судовому засіданні позивачки наполягали на задоволенні позовних заяви з підстав, зазначених у ній.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_7 позов не визнав, надав суду письмові заперечення, які зводяться до наступного.

ОСОБА_6 України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та ОСОБА_6 України «Про державний бюджет України на 2007 рік» дію ст. 6 ОСОБА_6 України «Про соціальний захист дітей війни» було призупинено. Будь-які виплати з Державного бюджету України здійснюються тільки в тому випадку, якщо вони передбачені законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Оскільки за 2007 рік кошти на виплату позивачу доплати до пенсії, передбаченої статтею 6 ОСОБА_6 України «Про соціальний захист дітей війни» не передбачені законом, то позивачка не має права на таку виплату. Всі закони мають рівну юридичну силу, а тому ОСОБА_8 України «Про соціальний захист дітей війни» не повинен застосовуватися переважно перед законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Законодавчими актами України не врегульоване питання розміру мінімальної пенсії за віком для розрахунків, передбачених ОСОБА_6 України «Про соціальний захист' дітей війни». Не може бути прийнятий за основу розрахунку мінімальний розмір пенсії, визначений ст. 28 ОСОБА_6 України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки він застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, встановлених ОСОБА_6. Крім того, позивачі пропустили встановлений законом річний строк для звернення до суду за захистом своїх прав. Просив відмовити у задоволенні позовів в повному обсязі.

Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 народилася 19.08.1939 року та є дитиною війни відповідно до статті 1 ОСОБА_6 України «Про соціальний захист дітей війни».

Згідно посвідчення позивачка є пенсіонеркою за віком.

Позивачка Ґедзь Т.Й. народилася 25.01.1942 року та є дитиною війни відповідно до статті 1 ОСОБА_6 України «Про соціальний захист дітей війни».

Згідно посвідчення позивачка є пенсіонеркою за віком.

Позивачка ОСОБА_5 народилася 25.07.1936 року та є дитиною війни відповідно до статті 1 ОСОБА_6 України «Про соціальний захист дітей війни».

Згідно посвідчення позивачка є пенсіонеркою за віком.

Згідно ст. 6 ОСОБА_6 України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цім ОСОБА_6, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (ст. 7 ОСОБА_6 України «Про соціальний захист дітей війни»).

Відповідно до ч.1 ст. 28 ОСОБА_6 України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

У своєму запереченні відповідач наполягає на тому, що зроблений позивачами розрахунок суми не отриманого підвищення пенсії не може прийматися до уваги в наслідок того, що законодавчими актами України не врегульоване питання розміру мінімальної пенсії за віком для розрахунків, передбачених ОСОБА_6 України «Про соціальний захист дітей війни». На думку відповідача, не може бути прийнятий за основу розрахунку мінімальний розмір пенсії, визначений ст. 28 ОСОБА_6 України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки він застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, встановлених ОСОБА_6.

Суд погоджується з тим, що згідно з ч. 3 ст. 28 ОСОБА_6 України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим ОСОБА_6. ОСОБА_8 норма ОСОБА_6 введена в дію згідно із ОСОБА_6 України від 25.03.2005 р. № 2505-IV.

Але, приймаючи до уваги те, що згідно з ч.4 ст. 8 КАС України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини, та відповідно до ч. 1,2 статті 8 КАС України при вирішенні справи має застосовуватись принцип верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, суд вважає, що правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання підвищення пенсії основані на принципі юридичної визначеності. ОСОБА_8 принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як свідчить позиція Європейського Суду у справі Yvonne van Duym v. Home Office (Case 41/74 van Duym v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в цьому випадку це падання підвищення пенсії дітям війни, держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обгрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Відповідно до п. 17 ст. 77 ОСОБА_6 України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» з метою приведення окремих норм законів у відповідність з цим ОСОБА_6 зупинена на 2006 рік дія ст. 6 ОСОБА_6 України «Про соціальний захист дітей війни».

ОСОБА_6 України «Про внесення змін до ОСОБА_6 України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 19.01.2006 року № 3367-1У п. 17 ст. 77 ОСОБА_6 України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» виключений, в наслідок чого стає зрозумілим, що дія ст. 6 ОСОБА_6 України «Про соціальний захист дітей війни» на 2006 рік поновлена.

За таких обставин суд вважає, що у 2006 році ніяких перешкод для нарахування щомісячної державної соціальної допомоги в розмірах, передбачених, статтею 6 ОСОБА_6 України «Про соціальний захист дітей війни» не існувало.

Згідно ст. 111 ОСОБА_6 України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 ОСОБА_6 України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія ОСОБА_6 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Відповідно до п. 12 ст. 71 цього ОСОБА_6 з метою приведення окремих норм законів у відповідність з цим ОСОБА_6 зупинена на 2007 рік дія ст. 6 ОСОБА_6 України «Про соціальний захист дітей війни».

З'ясовуючи питання про можливість застосування до спірних правовідносин ОСОБА_6 України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» суд виходить з наступного.

Утверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами Украйни встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що с складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19, ч.1 ст. 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави.

ОСОБА_8 вимоги до держави викладені і у статті 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої), вчиненої 3 травня 1996 року у м. Страсбурзі, яка підписана від імені України 7 травня 1999 року у м. Страсбурзі, ратифікованої ОСОБА_6 України від 14 вересня 2006 року № 137-У, відповідно до якої держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

У ОСОБА_6 України «Про соціальний захист дітей війни» визначено, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим ОСОБА_6, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

З наведеного стає зрозумілим, що зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Конституцією України, в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зазначив, що зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Враховуючи те, що позивачі є дітьми війни, вони наділені державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання надбавки до пенсії.

Наділивши дітей війни зазначеною соціальною гарантією, держава, таким чином, взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які є дітьми війни.

Тобто, між позивачами і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави забезпечити соціальний захист дітей війни.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, будь-які закони, які регулюють правовідносини стосовно прав та свобод громадян, у тому числі ОСОБА_8 України «Про державний бюджет на 2007 рік», має відповідати вимогам Конституції та ОСОБА_6 України «Про соціальний захист дітей війни».

Суд вважає необхідним підкреслити, що встановлений ст. 95 Конституції України, ст. 38 Бюджетного кодексу України перелік відносин, які регулюються ОСОБА_6 України про Державний бюджет є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема, і ОСОБА_6 України «Про соціальний захист дітей війни», та не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

Рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 «У справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36 частини 2 статті 56, частини 2 ст. 62, ч. 1 ст.66, п. п. 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 ст. 71, ст. 98, 101, 103, 111 ОСОБА_6 України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії) визнано такими, що не відповідають Конституції України ст. 111 та п. 12 ст. 71 ОСОБА_6 України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Суд враховує, що зазначене рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

У відповідності до ст. 152 Конституції України закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

ОСОБА_6, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, при визначені розміру щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни в 2006 році необхідно керуватися ст. 6 ОСОБА_6 України «Про соціальний захист дітей війни» та положеннями ОСОБА_6 України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», які фактично не позбавили осіб, отримувати зазначену соціальну допомогу, а в 2007 році - ст. 6 ОСОБА_6 України «Про соціальний захист дітей війни», але тільки з дня ухвалення рішення Конституційного суду України № 6-рп/2007, а не положеннями ОСОБА_6 України «Про Державний бюджет України па 2007 рік», які визнані неконституційними.

Посилання представника відповідача на те, що діючим законодавством не передбачений обов'язок здійснювати виплати, встановлені ОСОБА_6 України «Про соціальний захист дітей війни», судом не приймаються до уваги. Так, згідно з п. З Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 1261 від 24.10.2007 р. (далі Постанова № 1261), до основних засад Пенсійного фонду України відноситься, зокрема, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги па поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. У п.8 вказаної Постанови до джерел формування коштів Пенсійного фонду України відносяться також кошти державного бюджету та державних цільових фондів, що перераховуються до Фонду у випадках, передбачених законодавством.

За таких обставин, приймаючи до уваги тс, що згідно з ОСОБА_6 України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни виплачується підвищення саме до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціального допомоги, що виплачується замість пенсії, суд, керуючись зазначеними вище положеннями Указу Президента України № 121/2001 від 01.03.2001 р. та Постанови №1261, приходить до висновку, що саме органами ПФУ позивачу мало виплачуватись підвищення пенсії відповідно до ст. 6 ОСОБА_6 України «Про соціальний захист дітей війни».

Доводи представника відповідача щодо неможливості задоволення позовних вимог у в'язку з відсутністю бюджетних коштів, призначених на ці виплати, судом не можуть прийняті до уваги. Суд вважає необхідним визначити, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання суб'єктами владних повноважень на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, не приймається до уваги. Так, у справі «Кечко проти України» Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

У той же час, судом встановлено, що згідно з підпунктом 6 пункту 2.2. розділу 2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого Постановою Пенсійного фонду України від 30.04.2002 року № 8-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 13.03.2008 року № 209/14900 саме на територіальні управління Пенсійного фонду України в районах, містах, в районах в містах покладені обов'язки щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії.

Таким чином, суд, керуючись ст. 6 ОСОБА_6 України «Про соціальний захист дітей війни», приходить до висновку, що належним відповідачем по справі, який зобов'язаний здійснювати нарахування та виплату щомісячної державної соціальної допомоги є Управління Пенсійного фонду України в Бериславському районі Херсонської області.

Ст. 99 КАС України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені у ст. 100 КАС України, згідно з якою пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Відповідач в своєму запереченні на позов наполягав на застосуванні наслідків пропуску строків звернення до адміністративного суду щодо позовних вимог в частині нарахування щомісячної державної соціальної допомоги за 2006 та 2007 роки.

В позовній заяві позивачка просить відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів за період з 01.01.2006р. до 31.12.2007 р. Причиною пропуску строку позивачка визначила той факт, що вона дізналася, що її права порушені лише після оприлюднення Рішення Конституційного Суду України (справа про соціальні гарантії громадян) від 09.07.2007 р. з преси у 2008 році.

Судом встановлено, що Рішення Конституційного суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007 «У справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36 частини 2 статті 56, частини 2 статті 62, частини 1 статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 ОСОБА_6 України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян) офіційно оприлюднене в Офіційному віснику України, 2007, № 52, від 27.07.2007р.

Таким чином, позивачі повинні були дізнатися, що їх право на отримання щомісячної державної соціальної допомоги за 2007 р. порушено саме з моменту оприлюднення зазначеного рішення Конституційного Суду України, тобто з 27.07.2007 р.

Приймаючи до уваги, що позивачі звернулися з позовом до суду у липні 2008 року, тобто не в межах встановленого ст. 99 КАС України річного строку, суд вважає, що позивачами пропущений строк звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог щодо нарахування щомісячної державної соціальної допомоги за 2006 р.

Так, п. 17 ст. 77 ОСОБА_6 України «Про державний бюджет України на 2006 рік» був виключений на підставі ОСОБА_6 України від 19.01.2006 р. № 3367-ІУ «Про внесення змін до ОСОБА_6 України «Про Державний бюджет України на 2006 рік». ОСОБА_8 набрав чинності через 10 днів з дня опублікування, яке відбулося в Офіційному віснику України, 2006 № 10 22.03.2006 р. в Відомостях Верховної Ради України, 2006, № 19-20 19.05.2006 року. Таким чином, позивачка мала дізнатися, що її права щодо нарахування щомісячної державної допомоги за 2006 рік порушені не пізніше 29.05.2006 року, навіть якщо суд врахує більш пізнішу дату оприлюднення ОСОБА_6.

Таким чином, встановлений ст. 99 КАС України річний строк звернення до адміністративного суду за захистом права на нарахування допомоги за січень-квітень 2006 року закінчився для позивачів 29.05.2007 року, а відповідно за весь 2006 рік - 31 грудня 2007 року.

Суд не визнає поважною причиною пропуску позивачами строку звернення до суду за захистом права на отримання щомісячної державної допомоги за 2006 рік той факт, що вона дізналася про порушення свого права на допомогу за 2006 рік лише після рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 р., яким визнані неконституційними положення ОСОБА_6 України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Приймаючи до уваги, що інших поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав стосовно позовних вимог щодо нарахування щомісячної державної допомоги за 2006 рік, позивачі суду не надали, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для поновлення зазначеного строку.

З урахуванням норм ч. 2 ст. 11 КАС України, у зв'язку з необхідністю повного захисту прав та інтересів позивачки, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог.

Суд зазначає, що розрахунок суми заборгованості, що склалася, не підтверджений відповідними довідками та іншими доказами, отже не може бути взятий судом до уваги. За таких умов вбачається, що розрахунок заборгованості, що склалася, має бути виконано компетентним органом - Управлінням Пенсійного фонду України в Бериславському районі Херсонської області.

На підставі наведених вище доводів суд вважає, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача здійснити нарахування позивачці доплати до пенсії та забезпечити її виплату відповідно до ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на викладене, посилання відповідача на неврегульованість питання обчислення розміру пенсії дітям війни чинним законодавством, не приймається судом до уваги, оскільки ст. 6 ОСОБА_6 України "Про соціальний захист дітей війни" визначено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. З огляду на викладене, дане питання цілком врегульоване чинним законодавством України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. З, 22, 152 Конституції України, ст.ст. 1-4 ОСОБА_6 України "Про соціальний захист дітей війни», ст. 28 ОСОБА_6 України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, ст.ст. 11, 71, 163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2, Ґедзь ОСОБА_3, ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду України в Бериславському районі Херсонської області про зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Бериславському районі Херсонської області здійснити перерахунок щомісячного підвищення до пенсії ОСОБА_2 за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Бериславському районі Херсонської області здійснити перерахунок щомісячного підвищення до пенсії Ґедзь ОСОБА_3 за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Бериславському районі Херсонської області здійснити перерахунок щомісячного підвищення до пенсії ОСОБА_5 за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Бериславський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С.В. Радченко