Справа № 612/131/15-а
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 р.Справа № 612/131/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Ральченка І.М.

Суддів: Катунова В.В. , Бершова Г.Є. ,

за участю секретаря судового засідання - Кудіної Я. Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Близнюківського районного суду Харківської області від 25.11.2015р. по справі № 612/131/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Посадової особи - інспектора ВДАІ Лозівського МВ ГУМВС України в Харківській області Шарапа Олександра Анатолійовича

про визнання дій протиправними, скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження,

ВСТАНОВИЛА:

04.03.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив:

- визнати дії Інспектор ДАІ при складенні протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 862161 від 24.02. 2015 року протиправними;

- визнати недійсною та скасувати постанову серії ПС2№216504, складену Інспектор ДАІ 24.02. 2015 року, якою позивача притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень;

- закрити провадження щодо нього по цій адміністративній справі.

Близнюківський районний суд Харківської області постановою від 25.11.2015 року відмовив у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції неповністю з'ясував обставини справи, не надав належної правової оцінки наявним по справі доказам, внаслідок чого дійшов помилкових висновків.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 27.01.2016 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1№862161 від 24.02. 2015 року о 15 год. 30 хв. 24.02. 2015 року, ОСОБА_1, керуючи легковим автомобілем марки Mersedes Benz A 180СОІ, державний номерний знак НОМЕР_1, виконав зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив вимоги п.8.4 /в/ Правил дорожнього руху /ПДР/(а.с.5).

Цього ж дня Інспектором ВДАІ винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №216504, згідно якої позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.(а.с.6).

Не погоджуючись з вищевказаною постановою по справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №216504, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду докази, які б могли підтвердити факт протиправних дій відповідача та протиправності прийнятої ним постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №216504 .

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі -КУпАП) адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями частини 1 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, що тягнуть за собою накладення штрафу від п'ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, штраф накладено на ОСОБА_1 в мінімальних межах санкції цієї статті, з урахуванням, як пояснив інспектор ДАІ, його інвалідності.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

При цьому, варто зазначити, що при винесенні оскаржуваної постанови інспектор ДАІ також керувався ст.33 та 284 КУпАП, що вбачається із змісту постанови і зазначено в самій постанові.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що 24.02. 2015 року він, перебував на крильці Созівського ГУМВС України в Харківській області. Особисто бачив як перед приміщенням міліції на вул. Орджонікідзе в зоні дії знаку «Зупика заборонена» зупинився сріблястий (світло-сірого кольору) автомобіль марки «Мерседес» з якого вийшов чоловік. Про зупинку цього автомобіля від доповів черговому райвідділу. Чоловік, який вийшов із автомобіля підійшов до нього і запитав де знаходиться дозвільна система. Він пояснив. Водія автомобіля впізнає - це ОСОБА_1 ОСОБА_1 в судовому засіданні поясняв, що він двічі в цей день, а саме до обіду і після обіду приїздив в дозвільну систему міліції, але стверджував, що автомобіль не зупиняв перед приміщенням міліції в зоні дії цього знаку. Проте свідок ОСОБА_3 безсумнівно вказав, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем і зупинив його з порушенням вимог дорожнього знаку. При цьому свідок ОСОБА_3 пояснив, що точний час цієї події не запам'ятав. Не виключає, що це могло бути і після обіду.

ОСОБА_1 взагалі не надано будь-яких доказів на підтвердження тієї обставини, що він 24.02.2015 року двічі був в м.Лозова.

Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судовому засіданні підтвердили обставини притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності так, як на це вказав Інспектор ДАІ. Перші два, зокрема, вказали на те, що ОСОБА_1 не заперечував ту обставину, що автомобілем керував не він. ОСОБА_1 намагався довести тільки те, що він, як інвалід, мав право зупинитися перед приміщенням міліції в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Так, ОСОБА_4 повідомив суду, що у інспектора Шарапа О.А. виникли з цього приводу сумніви. Він (ОСОБА_4.) в цей час втрутився в цю розмову і особисто пояснював ОСОБА_1, що той таких прав не має.

Ці свідки підтвердили, що ОСОБА_1 роз'яснювалися його права та обов'язки. Отримати копії Протоколу та Постанови він відмовився, як і їх підписувати. При складенні протоколу були присутні поняті, на яких інспектор Шарап О.А. не впливав.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що він працює таксистом. Коли висаджував пасажира в районі розташування міліції в м. Лозова, разом із пасажиром, інспектором Шарапом О.А. був запрошений бути свідком оскільки, як пояснив працівник міліції, водій відмовляється підписувати протокол. Отже ці свідки були випадковими людьми, які в силу особистих обставин в цей час перебували біля приміщення міліції м.Лозова. Він же вказав, що із іншим свідком - його пасажиром, він не знайомий. Повідомив, що водій автомобіля в його присутності та присутності іншого свідка відмовився підписувати протокол. Протокол був зачитаний та підписаний ним та іншим свідком його пасажиром. Також Шарап О.А. пропонував ОСОБА_1 копії документів.

Крім того, ОСОБА_1 заявляв, що з ним хочуть «звести рахунки», але не вказав хто саме. В судовому засіданні було встановлено, що ні з інспектором ДАІ, ні з іншими свідками, крім свого брата ОСОБА_12. він раніше знайомий не був і ніяких стосунків не підтримував.

Не відповідає дійсності твердження ОСОБА_1 та його представника, що дорожній знак 3,34 «Зупинку заборонено» по вулиці Ордженікідзе 9, поблизу приміщення міліції, встановлено незаконно. Так з листа ГУ МВС України у Харківській області від 21.07.2015 року №52/7491, вбачається, що цей знак встановлений відповідно щодо вимог Закону України «Про дорожній рух» та вимог Національного стандарту України ДСТУ 4100-2002 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування.»(а.с.79-80).

Не відповідають дійсності і твердження ОСОБА_1, що Шарап О. А. не мав права складати адміністративний протокол оскільки вони спростовуються наданими останнім «функціональними обов'язками»(а.с.82-89).

Твердження ОСОБА_1про його право, як інваліда, не дотримуватись вимог цього знаку також є безпідставним. Так відповідно до п. 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою, в тому числі, і дорожніх знаків. Знак 3.34 забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів за одним виключенням крім таксі, з якого здійснюється посадка чи висадка пасажирів (вигризка чи загрузка вантажу). Згідно додатку 1 до ПДР України «Заборонні знаки» дія знаку 3.34 не поширюється на водіїв інвалідів, керуючих мотоколяскою, чи автомобілем з опізнавальним знаком «інвалід» і то лише при наявності під ним таблички 7.18.

Щодо показань свідка ОСОБА_7в тій їх частині, що автомобілем керував саме ОСОБА_7 і саме він допустив порушення ПДР, суд вважає їх такими, що не відповідають дійсності і даними з метою уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності. Цей свідок є рідним братом ОСОБА_1. В судовому засіданні встановлено, що він твердо памятає лише ті обставини, які свідчать на користь ОСОБА_1. Його свідчення спростовуються іншими доказами, які вивчені в суді. Спочатку ОСОБА_1 взагалі стверджував, що автомобілем він довірив керувати якійсь не дуже відомій йому особі, а потім став стверджувати, що автомобілем керував його брат. Вплив на цього свідка вбачається із того, що ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував, що з приводу розгляду цієї адміністративної справи він спілкувався з братом, а також сказав йому, щоб він передзвонив своєму представнику - адвокату Даниленку Б. І. Крім того, у судове засідання 25.11.2015 року ОСОБА_1 було надано повторно письмове клопотання про залучення ОСОБА_7, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які мотивованими ухвалами суду були відхилені. Із останнього клопотання вбачається, що воно було підготовлене до початку судового засідання представником ОСОБА_1, - Даниленком Б. І. В цьому клопотанні уже є посилання на свідчення ОСОБА_7 в суді, які на час його складення він ще не надав.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на підставі належних і достатніх доказів встановлено законність та правомірність дій інспектора ДАІ та доведено законність складеної Постанови. Дії ОСОБА_1 інспектором ДАІ правильно кваліфіковано за ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки він порушив вимоги зупинки, а саме допустив зупинку в зоні дії знаку 3.34 ПДР України, «Зупинку заборонено», яким забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Враховуючи наведене, а також відсутність доказів позивача на підтвердження факту протиправних дії відповідача, колегія суддів вважає, що твердження позивача щодо не порушення ним зазначених вище положень Правил дорожнього руху України були спростовані в ході судового розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, переглянувши постанову суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при її прийнятті суд першої інстанції у повному обсязі з'ясував обставини справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Близнюківського районного суду Харківської області від 25.11.2015р. по справі № 612/131/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Ральченко І.М.
Судді Катунов В.В. Бершов Г.Є.
Повний текст ухвали виготовлений 01.02.2016 р.