Справа № 2а-1129/08
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2014-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2014 року м. Київ В/800/267/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Гончар Л.Я.,
Мироненка О.В.,
Чалого С.Я.,
Чумаченко Т.А.,

розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 19 листопада 2013 року у справі за адміністративним позовом Відкритого акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» до Криворізької митниці, третя особа - Нікопольська об'єднана державна податкова інспекція Дніпропетровської області про визнання дій протиправними, скасування акту, зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 липня 2008 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2009 року постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 113020000/2008/000116 від 23.01.2008. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 листопада 2013 року постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2009 року скасовано та залишено в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 липня 2008 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду касаційної інстанції, ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» звернулося до Вищого адміністративного суду України із заявою про допуск до перегляду Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду від 19 листопада 2013 року.

У заяві заявник порушує питання про її скасування з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Посилається на неоднакове застосування Вищим адміністративним судом України, як судом касаційної інстанції, одних і тих самих норм матеріального права, що, на його думку, потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У заяві зазначає, що ухвала Вищого адміністративного суду України від 19 листопада 2013 року у справі № К-17093/10 прийнята з неоднаковим застосуванням одних і тих самих норм матеріального права ніж в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 13 жовтня 2009 року та від 3 листопада 2009 року.

На думку ПАТ «Нікопольський завод феросплавів», застосовуючи одні і ті ж норми матеріального права у подібних правовідносинах, суд ухвалив різні за змістом судові рішення.

Відповідно до статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Пленум Вищого адміністративного суду України у пункті 4 постанови від 13 грудня 2010 року № 2 "Про судову практику застосування статей 235- 240 Кодексу адміністративного судочинства України" роз'яснив судам, що заява про перегляд рішення з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах може бути подана за наявності таких складових: неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, ухвалення різних за змістом судових рішень; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Під неоднаковим застосуванням одних і тих самих норм матеріального права необхідно розуміти, зокрема, різне тлумачення змісту і сутності правових норм, на підставі якого зроблено висновок про різний зміст суб'єктивних прав і обов'язків учасників відповідних правовідносин, у тому числі про наявність та обсяг прав і/або обов'язків осіб, які беруть участь у справі, різне застосування правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням ієрархії цих правових норм, а також дії норм у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню, різне визначення предмета регулювання правових норм, зокрема застосування різних правових норм для регулювання одних і тих самих відносин або поширення дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосування цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню, різне застосування правил аналогії права чи закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб'єктного складу учасників відносин, об'єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Згідно з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 листопада 2013 року, про перегляд якої подана ця заява, суд касаційної інстанції скасував постанову суду апеляційної інстанції та залишив в силі постанову суду першої інстанції, якою у задоволенні позову відмовлено. Такий висновок ґрунтується на тому, що норма статті 63 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» про заборону надання відстрочок щодо термінів сплати податкових зобов'язань поширюється на правовідносини щодо погашення податку на додану вартість на митному кордоні шляхом пред'явлення податкового векселя і як спеціальна норма має перевагу при застосуванні, отже погашення податку на додану вартість шляхом пред'явлення податкового векселя у 2008 році заборонено.

Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 13 жовтня 2009 року та від 3 листопада 2009 року, на які посилається заявник, суд касаційної інстанції залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій, якими частково задоволено позов. Суди виходили з того, що позивачем при митному оформленні товару були подані необхідні документи, передбачені законодавством, а відповідачем не наведені причини відмови, оскільки у картці відмови відсутні посилання на вимоги статті 63 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», а тому посилання митного органу на вказану норму є неналежним.

З урахуванням описаного у даному випадку відсутнє неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Враховуючи наведене, обговоривши доводи заяви та виходячи з мети судового перегляду, колегія суддів не знаходить підстав для допуску заяви до провадження.

Керуючись статтями 236-240 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України,

у х в а л и в :

Відмовити Публічному акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів» у допуску про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 19 листопада 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Сорока М.О.

Гончар Л.Я.

Мироненко О.В.

Чалий С.Я.

Чумаченко Т.А.