Справа № 820/11731/15
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2016-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

25 січня 2016 р. №820/11731/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Полях Н.А.,

при секретарі судового засідання - Корнієнка А.Д.,

за участі:

представника позивача - Масельської Т.М.,

представника відповідача - Климчука С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного підприємства "ІЗЮМСЬКИЙ ПРИЛАДОБУДІВНИЙ ЗАВОД" до Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом, в якому просить суд: - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Ізюмської об'єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС у Харківської області № від 25 листопада 2015 р. про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 419 692,00 грн. за період - за червень 2015 р.; - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Ізюмської об'єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС у Харківської області № від 25 листопада 2015 р. про збільшення суми грошового зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі - 41 969,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що висновки акту перевірки підприємства не відповідають дійсності, суперечать фактичним обставинам та є незаконними, а винесені на його підставі податкові повідомлення - рішення від 25 листопада 2015 р. № та №, є такими, що суперечать чинному законодавству та підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, вказав на обґрунтованість та законність дій відповідача, а тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В своїх запереченнях зазначив, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на законних підставах.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що Державне підприємство "ІЗЮМСЬКИЙ ПРИЛАДОБУДІВНИЙ ЗАВОД" пройшло передбачену законом процедуру державної реєстрації та набуло статусу юридичної особи з ідентифікаційним кодом 30210163.

Контролюючим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку підприємства позивача з питань повноти відображення в податковому обліку господарських відносин з контрагентами - ТОВ "Електрон - Експерт" ( та ПАТ "Макрохім" (), за період з 01.06.2015 по 30.06.15 року, результати якої викладені в акті від 10.11.2015 року № 200/20-14-22-01/30210163 (а.с. 15-27).

За наслідками перевірки контролюючим органом було встановлено порушення: п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством було завищено податковий кредит в червні 2015 року на загальну суму 419692,00 грн. у т.ч. по взаємовідносинам з ТОВ «Електрон - Експерт» на суму 408042,00 грн. та по взаємовідносинам з ПАТ «Макрохім» на суму 11650,00 грн., який проведено на підставі операцій, що не мають реальності здійснення в липні 2014 року та в серпні 2014 року відповідно. Вказане порушення призвело до завищення від'ємного значення за червень на суму 419692,00 грн.

Не погодившись з висновками акту перевірки, підприємством до податкового органу було подано відповідні заперечення № 3674 від 19.11.2015 р., за результатами розгляду яких відповідач залишив відповідні висновки без змін (а.с. 28-31).

На підставі висновків акту перевірки від 10.11.2015 року № 200/20-14-22-01/30210163, контролюючим органом 25 листопада 2015 р. було винесено податкові повідомлення - рішення № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 419692,00 грн. за період - за червень 2015 р., та № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі штрафної санкції 41969,00 грн. (а.с. 33-34).

Підставою для встановлення в акті перевірки порушень позивачем податкового законодавства та, як наслідок, прийняття контролюючим органом спірних податкових повідомлень - рішень, стала податкова інформація інших податкових органів відносно контрагента позивача - ТОВ "Електрон - Експерт" та його контрагентів, а також відсутність необхідної первинної документації та невідповідність наявної вимогам закону, по взаємовідносинам з ПАТ "Макрохім".

Не погоджуючись із позицією та рішеннями відповідача, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом.

По суті заявлених вимог суд зазначає наступне.

Щодо господарської діяльності позивача та його взаємовідносин з контрагентами суд зазначає наступне.

В перевіряємому періоді ДП "ІЗЮМСЬКИЙ ПРИЛАДОБУДІВНИЙ ЗАВОД" мало взаємовідносини з ТОВ "Електрон - Експерт".

Між Державним підприємством "Ізюмський приладобудівний завод" та ТОВ "Електрон-Експерт" був укладений Договір постачання № 10/04/15-1 від 10.04.2015 року (далі за текстом - договір 1).

Відповідно до п. 1.1 договору 1, постачальник зобов'язується передати, а покупець - прийняти і оплатити продукцію, вказану в специфікаціях (електронні компоненти, полірувальний порошок та ін.) на умовах, передбачених договором ( а.с.35-44).

Матеріали справи згідно даного договору містять податкові накладні: №7 від 08.06.2015 р. на суму 519984,00 грн. у т.ч. ПДВ 86664,00 грн., № 31 від 18.06.2015 р. на суму 8280,00 грн. у т.ч. ПДВ 1380,00 грн., № 30 від 18.06.2015 р. на суму 5520,00 грн. у т.ч. ПДВ 920 грн., № 6 від 04.06.2015 року на суму 2160 грн., у т.ч. ПДВ 360,00 грн., № 5 від 03.06.2015 р. на суму 1906608,00 грн. у т.ч. ПДВ 317768,00 грн., № 3 від 03.06.2015 р. на суму 5700,00 грн. у т.ч. ПДВ 950,00 грн., ( а.с.46,53,61,66,72,79), товарно - транспортні накладні ( а.с. 48, 55, 63, 74).

Відповідно до умов договору 1 оплата продукції може здійснюватися шляхом 100 % попередньої оплати. На виконання умов договору 1 Державне підприємство "Ізюмський приладобудівний завод" в період з 01 червня 2015 р. по 30 червня 2015 р. здійснило передплату на загальну суму 2448252, 00 грн. на придбання товарно- матеріальних цінностей для власних виробничих потреб, що підтверджується виписками банку, які містяться в матеріалах справи ( а.с.45,52,65,71,78).

З матеріалів справи вбачається, що товарно-матеріальні цінності, по яким була сплачена передплата в червні 2015 р., були отримані та оприбутковані у червні 2015 р., що підтверджується видатковими накладними № РН-0000182 від 22.06.2015 року , РН-0000185 від 22.06.2015 року, РН-0000183 від 22.06.2015 року, РН-0000169 від 09.06.2015 року, РН-0000184 від 22.06.2015 року, РН-0000170 від 09.06.2015 року ( а.с.47, 54, 62, 67, 73, 80), приходними ордерами №212 від 23.06.2015, №565 від 30.06.2015, №564 від 30.06.2015, № 358 від 23.06.2015, № 211 від 23.06.2015, № 356 від 23.06.2015 картками складського обліку, лімітно - заборними відомостями ( а.с.49-51,56-60,64,68-70,75-77,81-84).

Під час перевірки позивачем були надані документи, що підтверджують використання придбаної продукції у власному виробництві, докази чого також маються в матеріалах справи.

Податковий кредит з податку на додану вартість за червень 2015 р. згідно зареєстрованих і отриманих податкових накладних становив 408 042, 00 грн. З наданої до суду податкової декларації з ПДВ за червень 2015 року вбачається, що до складу податкового кредиту були включені податкові накладні отримані від ТОВ "Електрон - Експерт", які відображені у реєстрі отриманих податкових накладних.

В перевіряємому періоді ДП "ІЗЮМСЬКИЙ ПРИЛАДОБУДІВНИЙ ЗАВОД" мало взаємовідносини з ПАТ "Макрохім".

Між Державним підприємством "Ізюмський приладобудівний завод" та ПАТ "Макрохім" був укладений договір поставки № 8 від 01.01.2014 р. (далі за текстом - договір 2).

Відповідно до п. 1.1 договору 2, постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець - прийняти і оплатити продукцію, вказану в специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору 2 ( хімічна продукція) на умовах, передбачених договором (а.с.85-86).

Матеріали справи згідно даного договору містять податкові накладні: № 1409 від 15.06.2015 року на суму 31200,00 грн. у т.ч. ПДВ 5200,00 грн., № 1406 від 15.06.2015 року на суму 28800,00 грн. у т.ч. ПДВ 4800,00 грн., № 1398 від 15.06.2015 року на суму 9900,00 грн., у т.ч. ПДВ 1650,00 грн. ( а.с. 88, 96, 104).

На виконання умов договору 2 Державне підприємство "Ізюмський приладобудівний завод" в період з 01 червня 2015 р. по 30 червня 2015 р. здійснило передплату на загальну суму 69900,00 грн. на придбання товарно-матеріальних цінностей для власних виробничих потреб, що підтверджується виписками банку, які містяться в матеріалах справи ( а.с. 87, 95, 103).

З матеріалів справи вбачається, що товарно-матеріальні цінності, по яким була сплачена передплата в червні 2015 р., були отримані та оприбутковані у червні 2015 р., що підтверджується видатковими накладними № МХ015811 від 16.06.2015 року, № МХ015850 від 16.06.2015 року, № МХ015849 від 16.06.2015 року (а.с.89, 97, 105), приходними ордерами № 98 від 24.06.2015, № 100 від 24.06.2015, № 99 від 24.06.2015 картками складського обліку, лімітно - заборними картами та відомостями ( а.с. 90-94, 98-102, 106-108).

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що відпуск у виробництво був у липні, серпні 2015 р., залишки ТМЦ обліковуються на складі підприємства, копії підтверджуючих документів були додані до заперечення до акту та також містяться в матеріалах справи.

Податковий кредит з податку на додану вартість за червень 2015 р. згідно зареєстрованих і отриманих податкових накладних становив 11650,00 грн. З наданої до суду податкової декларації з ПДВ за червень 2015 року вбачається, що до складу податкового кредиту були включені податкові накладні отримані від ПАТ "Макрохім", які відображені у реєстрі отриманих податкових накладних.

Тобто, проведення господарських операцій підприємства підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

Частинами першою та другою ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства, наявності недоліків (дефектів форми, змісту або походження), які б згідно з п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом - Положення) спричиняли втрату означеними накладними юридичного статусу первинних документів судом не виявлено.

Суд зауважує, що в акті перевірки по операціях з ТОВ "Електрон-Експерт" та АТ "Макрохім" відповідач зробив висновок про неможливість підтвердження реальності здійснення операцій придбання товару позивачем від ТОВ "Електрон-Експерт" та АТ "Макрохім" у ому числі на підставі оформлення з недоліками Товарно-транспортних накладних (далі за текстом - ТТН) на доставку частини товару, а по відносинам з АТ "Макрохім" - відсутності ТТН взагалі. Так в акті зазначено, що в ТТН № РН-0000182 та № РН-0000184 відсутня інформація про вантаж-кількість місць, хоча вказані ТТН в графі Відомості про вантаж містять інформацію по: найменуванню : вантаж - Електронно-оптичний перетворювач ЭП- 10 АК(0Д0.335-354ТУ), кількість місць в ТТН № РН-0000182 - 22 та в ТТН № РН- 0000184 - 6.

Також в Акті по операціях з АТ "Макрохім", на повідомлення про отримання товару за допомогою транспорту АВТОЛЮКС ААЗ Трейдинг Ко. Контролюючий орган дійшов до висновку про неможливість отримання товару транспортом АВТОЛЮКС, у зв'язку з тим, що товар є хімічною продукцією, що автоматично робить його небезпечним вантажем.

Судом встановлено, що товар (хімічна продукція) отриманий ДП "ІЗЮМСЬКИЙ ПРИЛАДОБУДІВНИЙ ЗАВОД" від АТ "Макрохім" не є небезпечною речовиною, не зазначений в переліку небезпечних вантажів та не потребує погодження дорожнього перевезення відповідно до "Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів" (Наказ МВС України № 822 від 26.07.2004 р.).

Суд зазначає, що відсутність лише товарно-транспортних накладних не позбавляє господарські операції їх реального змісту, з урахуванням наявних податкових, видаткових накладних, що свідчать про поставку товару та подальшого використання товару у власній господарській діяльності платника податків, що у своїй сукупності підтверджує отримання товару і як наслідок наявність у платника права на формування податкового кредиту.

Відсутність лише товарно-транспортних накладних не позбавляє господарські операції їх реального змісту, з урахуванням наявних податкових, видаткових накладних, що свідчать про поставку товару та подальшого використання товару у власній господарській діяльності платника податків, що у своїй сукупності підтверджує отримання товару і як наслідок наявність у платника права на формування податкового кредиту.

Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства, транспорту України № 363 від 14.10.1997 р, якими визначено такий документ як товарно-транспортна накладна, не встановлюють правил податкового обліку витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Згідно з п.п. 14.1.181 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1. ст. 198 Податкового кодексу України, передбачено право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент формування податкового кредиту) Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Приписами п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Норми п. 201.1, п. 201.4, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України ( в редакції, чинній на момент складення податкових накладних) встановлюють, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних. Податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, всі перелічені суми податкового кредиту підтверджені відповідними податковими накладними. В свою чергу, ці податкові накладні складені на підставі договорів та відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти правильності оформлення всіх податкових накладних, які виписувалися контрагентами позивача та на підставі яких позивач скористався правом на формування податкового кредиту.

В ході перевірки відповідачем не встановлено у позивача наміру отримати за названими договорами поставки іншого результату, ніж отримання товару. Досліджуючи витребувані та приєднані до справи документи, суд відзначає, що матеріали справи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами при укладанні і виконанні договорів взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

При цьому, суд бере до уваги, що доказів, які б вказували на відсутність реальності господарської операції за цими договорами поставки, за правилами ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач до суду не подав, а судом самостійно таких доказів не виявлено.

Факт отримання товару підтверджується документально первинними бухгалтерськими документами, що були надані до суду.

Судом не встановлено невідповідності даних податкових накладних фактичним обставинам.

Як вбачається з акту перевірки, однією з підстав висновку про неправомірне формування позивачем податкового кредиту слугувала інформація щодо Результатів опрацювання зібраних податкових інформацій: від ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області отримано від 31.08.15 р. № 208/20-30-22-03/37094728 щодо ТОВ "Електрон-Експерт", за звітний період декларування ПДВ червень 2015 р. з питань проведення фінансово го - господарських операцій з платниками податків за червень 2015 р., щодо неправомірно визначених сум податкового кредиту та податкових зобов'язань згідно з даними наявної податкової інформації ПДВ за червень 2015 р.: від Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області від 01.10.15 р. № 92/7/20-23-22-04-10 щодо ТОВ "Нео-Текс" (контрагента ТОВ "Електрон-Експерт"), за звітний період декларування ПДВ за червень 2015 р., щодо неможливості проведення документальної позапланової виїзної перевірки у зв'язку із відсутністю ТОВ "Нео-Текс" за місцезнаходженням; від ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 11.08.15 р. № 14/20-31-22-05/22723733 щодо ТОВ "Уктехмед" (контрагент ТОВ "Нео-Текс"), за звітний період декларування ПДВ червень 2015 р. з питань проведення фінансово-господарських операцій з контрагентами за період з 01.06.15 р. по 30.06.15 р., щодо неможливості проведення документальної позапланової виїзної перевірки у зв'язку із відсутністю ТОВ "Укртехмед" за місцезнаходженням. Отже контролюючий орган визначив ознаки нереальності здійснення господарської діяльності ТОВ "Електрон-Експерт", вчинення дій, пов'язаних з постачанням продукції електронних компонентів та ін. Державному підприємству "Ізюмський приладобудівний завод".

З цього приводу суд зазначає, що відповідачем не надано належних доказів, щодо визнання недійсними в установленому законом порядку правочинів, що стали предметом перевірки.

Згідно п. 36.5 ст. 36 Податкового кодексу України, відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків.

При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів

Згідно ч. 1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Згідно з приписами ч.2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року Україна визнає джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковими для правозастосування органами правосуддя.

Так, Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - Суд) у своєму рішенні у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що законом не встановлено обмежень по включенню до складу податкового кредиту сум ПДВ по товарах, послугах з підстав викладених відповідачем, за умови, що такий продавець зареєстрований платником податку на додану вартість, за наявності належним чином оформлених податкових накладних, та за наявності фактичного здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг). Окрім того порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов'язки іншого платника податків.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що суб'єктом владних повноважень не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за спірним правочином, про наявність взаємопов'язаності позивача та контрагентів позивача, про несумісність предмету спірних правочинів з напрямом господарської діяльності позивача, про відсутність розумних економічних або інших причин (ділової мети) придбання послуг у контрагента, що зумовлює необґрунтованість висновку суб'єкта владних повноважень про невідповідність закону вчинених за ним господарських операцій.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Державного підприємства "ІЗЮМСЬКИЙ ПРИЛАДОБУДІВНИЙ ЗАВОД" до Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Ізюмської об'єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС у Харківської області № від 25 листопада 2015 р. про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 419 692,00 грн. за період - за червень 2015 р.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Ізюмської об'єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС у Харківської області № від 25 листопада 2015 р. про збільшення суми грошового зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі - 41 969,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області на користь Державного підприємства "ІЗЮМСЬКИЙ ПРИЛАДОБУДІВНИЙ ЗАВОД" () судовий збір у розмірі 6924,92 грн. (шість тисяч дев'ятсот двадцять чотири) грн. 92 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 01.02.2016 року.

Суддя Полях Н.А.