Справа № 804/8893/15
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2015-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 грудня 2015 р. Справа № 804/8893/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСтепаненко В.В.
при секретаріЗоідзе Т. А.
представника позивача представника відповідача Кісілевича Є. Є. Петренко Д. О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, третя особа приватне підприємство «Електро-Сервіс.» про скасування податкового повідомлення-рішення,-
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не погоджується із результатами перевірки, вважає, що податковий орган дійшов до помилкових висновків про завищення платником податків податкового кредиту, оскільки первинними документами підтверджено здійснення господарських операцій, а тому податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню з підстав, викладених у позовній заяві.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, зазначивши, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено правомірно, в межах повноважень та на підставі законодавства України. У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, викладені у запереченнях на позов, та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Третя особа у судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується матеріалами справи, причини неявки суду не повідомила, у зв'язку з чим суд ухвалив проводити розгляд справи без участі її представника.
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Посадовими особами Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ПП «Електро-Сервіс» (податковий номер 39463793) за період грудень 2014 року та відображення в господарських операціях або їх подальшої реалізації.
За наслідками перевірки складено акт №1420/58/04-03-22-05/00130820 від 03.06.2015 року, у висновках якого встановлено, що позивачем порушено п.п.14.1.36, п.п.14.1.56, п.п.14.1.191, п.п.14.1.231 п.14.1, ст.44, п.180.1 ст.180, п.185.1 ст.185, п.186.1 ст.186, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, чим завищено податковий кредит на загальну суму 11 767,40 грн.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 14 Податкового кодексу України закріплено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України); доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (п.п.14.1.56 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України); постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (п.п.14.1.191 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України).
В силу пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
При цьому датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
За приписами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця (пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України).
Згідно пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України).
Частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Судом встановлено, що 08 грудня 2014 року публічним акціонерним товариством «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» (замовник) укладено з приватним підприємством «Електро-Сервіс» (виконавець) договір №21/14ВВ017-4255, згідно умов якого виконавець зобов'язується у 2014 році надати послуги з наладки блоків пристроїв РЗА, а замовник - прийняти та оплатити ці послуги.
Вказане у договорі обладнання було вивезено 26 грудня 2014 року, що підтверджується матеріальним пропуском №61 від 26.12.2014 року, накладною №101 від 26.12.2014 року на відпуск матеріалів, товарно-транспортною накладною №63 від 26.12.2014 року.
Факт виконання робіт підтверджується довідками про вартість виконаних будівельних робіт, актами приймання виконання будівельних робіт, відомостями ресурсів до актів приймання, розрахунками загальновиробничих розходів до актів приймання, податковою накладною №8 від 30.12.2014 року, що містяться в матеріалах справи.
30 грудня 2014 року було складено протоколи наладки блоків приладів.
У судовому засіданні представник позивача пояснив, що у зв'язку зі складними погодними умовами (в ніч з 29 грудня 2014 року на 30 грудня 2014 року випала велика кількість снігу) обладнання відповідно до договору №21/14ВВ017-4255 від 08 грудня 2014 року було повернуто на територію публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» 06 січня 2015 року, що підтверджується матеріальним пропуском №01 від 06 січня 2015 року, товарно-транспортною накладною №142 від 06 січня 2015 року.
29 грудня 2014 року між позивачем (покупець) та приватним підприємством «Електро-Сервіс» (продавець) укладено договір №312, за умовами якого продавець зобов'язаний поставити (передати) покупцю товари (продукцію), а покупець - забезпечити прийняття та оплату цих товарів (продукції).
31 грудня 2014 року техніка, придбана за вищевказаним договором, була введена в експлуатацію, що підтверджується відповідними протоколами.
Судом не приймаються до уваги посилання відповідача на те, що підприємством позивача до перевірки не було надано документів, що підтверджують походження та якість товару, а також товарно-транспортної накладної.
Так, згідно пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.
При цьому у відповідності до пункту 85.6 статті 85 Податкового кодексу України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.
Отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису (п.85.7 ст.85 Податкового кодексу України).
Таким чином, єдиним доказом ненадання платником податків під час перевірки документів є складений у довільній формі акт про вказану обставину. Оскільки податковим ревізором-інспектором жодних актів про ненадання (неповне надання) до перевірки первинних документів в порядку статті 85 Податкового кодексу України не складалося та відомості про такий акт в акті перевірки не містяться, доводи представника відповідача про ненадання до перевірки окремих первинних документів або про їх відсутність є безпідставними.
Також суд не погоджується з викладеною в акті перевірки та запереченнях на позов позицією податкового органу щодо неможливості реального здійснення операцій позивачем з приватним підприємством «Електро-Сервіс», у зв'язку з відсутністю у вказаного контрагента виробничого обладнання, транспортних засобів та торговельного обладнання, а також неподання ним податкової звітності.
Так, наведені доводи податкового органу суперечать діючому законодавству, оскільки для проведення операцій купівлі-продажу або поставки товарів (послуг) наявність власних транспортних засобів, складських приміщень не є обов'язковим, ці активи можуть орендуватися, а у такому випадку відсутня необхідність винаймати і технічний персонал.
Окрім того, слід зауважити, що на позивача не покладено обов'язку, як і реальної можливості та право перевіряти наявність виробничих потужностей, основних фондів, трудових ресурсів, транспортних засобів та іншого устаткування для здійснення господарської діяльності контрагентами, а відтак відсутня залежність правомірності формування податку на додану вартість від цих відомостей про контрагентів.
В свою чергу, для здійснення господарських операцій у відповідності з нормами господарського і цивільного законодавства, позивачем було укладено договори, отримано і складено всі необхідні первинні документи.
Згідно пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Пунктом 36.5 даної статті встановлено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім ви падків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
При цьому судом встановлено, що на момент укладення угод та вчинення господарських операцій контрагент позивача був зареєстрований як юридична особа та як платник податку на додану вартість, відтак перепон з приводу укладення, а також виконання будь-яких господарських договорів з ним, а надалі і включення до складу витрат для цілей оподаткування податком на додану вартість за такими договорами у позивача не було.
Матеріалами справи підтверджується рух активів позивача у процесі здійснення господарських операцій та зв'язок між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. У зв'язку з викладеним суд приходить до висновку, що між учасниками досліджених господарських операцій відбувся дійсний рух активів та зміни у їх майновому стані, що є обов'язковими ознаками господарської операції.
Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, третя особа приватне підприємство «Електро-Сервіс.» про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити у повному обсязі.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з рішення Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області на користь публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» судові витрати у розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні 70 копійок).
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 04 січня 2016 року

Суддя В.В. Степаненко