Справа № 826/20009/14
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2016-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 січня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Олга» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2015 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Олга» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Олга» звернулося до суду першої інстанції із позовом, в якому просило: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 28.10.2014 № і № .

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 27.02.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2015, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.07.2015 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.02.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2015 скасовано; справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції, скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий судовий розгляд, виходив з того, що з метою повного та всебічного встановлення обставин справи судам слід було дослідити питання реальності господарських операцій з урахуванням відповідних первинних бухгалтерських документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, наявність у підприємства основних засобів та трудових ресурсів, необхідних для вчинення дій, що становлять зміст відповідних операцій, тощо.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2015 у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи у період з 29.09.2014 по 03.10.2014 працівником ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві згідно норм пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, та на підставі наказу від 29.09.2014 № 1269 і направлення від 29.09.2014 № 2657/2201 була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ОЛГА» () з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійснені фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «СМК.АЛЬТАІР-2012» () за період з 01.04.2013 по 31.05.2013.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 10.10.2014 № 1488/26-59-22-01/23507629, в якому встановлено, що в порушення норм п. 138.1 і п. 138.12 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, ТОВ «ОЛГА» завищено задеклароване від'ємне значення об'єкту оподаткування податком на прибуток за 2013 рік на суму 873 319 грн., та завищено показник податкового кредиту за звітний період травень 2013 року на суму податку на додану вартість у розмірі 174 664 грн., - в порушення норм п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 і п. 198.6 ст. 198, ст. 185 Податкового кодексу України. Епізоди даних правопорушень перевіряючий пов'язує з фактами неправомірного врахування ТОВ «ОЛГА» при визначенні об'єктів оподаткування податком на прибуток і податком на додану вартість витрат на придбання товарів (робіт, послуг) у контрагента-постачальника ТОВ «СМК.АЛЬТАІР-2012».

На підставі вказаного акту перевірки ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві прийняла податкові повідомлення-рішення від 28.10.2014:

- за № (форми «П»), яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток ТОВ «ОЛГА» по податковій декларації за 2013 рік (реєстр. № від 27.02.2014) на 873 319 грн.;

- за № (форми «В4»), яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість ТОВ «ОЛГА» на суму 174 664 грн. за звітний період травень 2013 року по податковій декларації реєстр. № від 18.06.2013.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими, оскільки у ході перевірки встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, що свідчить про заниження позивачем податкових зобов'язань.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідачем зроблено неправомірні висновки щодо нікчемності взаємовідносин між позивачем та контрагентом, оскільки податковий кредит та валові витрати сформовано на підставі належним чином оформлених первинних документів, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені з порушенням вимог законодавства, у зв'язку з чим мають бути скасовані.

Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи між ТОВ «ОЛГА» (покупець), в особі директора Молчанова С.В., і ТОВ «СМК.АЛЬТАІР-2012» (продавець), в особі директора ОСОБА_3, укладено договір від 04.03.2013 № 04-03/13 (а.с. 17 - 18 Т.І). За умовами цього договору продавець передає та здійснює монтаж, а покупець приймає товар - плити дорожні бувшого використання та послуги по монтажу - 4000 кв.м. Вартість 1 кв.м. плити дорожньої складає 157 грн. (з ПДВ), а вартість монтажу плити дорожньої - 50 грн. (з ПДВ). Загальна сума договору складається з сумарної вартості всіх видаткових накладних, що оформлюються сторонами під час дії даного договору.

Постачання товару здійснюється окремими партіями в пункт постачання - будівельний майданчик за адресою: Київська обл., с. Петрівське. Приймання-передача товару по кількості, якості і асортименту проводиться Покупцем в день приймання відповідно до супровідних документів, роботи по монтажу - в день підписання акта прийняття робіт та послуг.

Розрахунки за товар здійснюються на підставі цього договору та/або рахунку-фактури, виставленого продавцем, шляхом перерахування безготівкових коштів на поточний рахунок продавця.

Відповідно до усних та письмових пояснень представника позивача, наданих в судових засіданнях суду першої інстанції, та довідки директора ТОВ «ОЛГА» Молчанова С.В. від 13.10.2015 б/н товар придбавався для власних некомерційних потреб, а не для подальшого збуту.

На підтвердження фактів постачання товарів та виконання робіт названим контрагентом на користь ТОВ «ОЛГА», що передбачені умовами договору від 04.03.2013 № 04-03/13, та проведення розрахунків за такі отримані товари і результати робіт позивач надав до суду копії наступних документів: актів виконаних робіт від 30.04.2013 № 0060, від 31.05.2013 № 0078, від 07.06.2013 № 0079, від 14.05.2013 № 0061 та від 18.03.2013 № 0040 про надання монтажних послуг «монтаж плит дорожньої», всього на загальну суму 339 476,36 грн. (в т.ч. ПДВ - 56 578,73 грн.), видаткових накладних від 04.03.2013 № РН-0002, від 06.03.2013 № РН-0012, від 12.03.2013 № РН-0024, від 15.03.2013 № РН-0037, від 01.04.2013 № РО-0001, від 02.04.2013 № РО-0004, від 03.04.2013 № РО-0009, від 04.04.2013 № РО-0013, від 05.04.2013 № РО-0018, від 08.04.2013 № РО-0019, від 09.04.2013 № РО-0020, від 17.04.2013 № РО-0023, від 19.04.2013 № РО-0029, від 23.04.2013 № РО-0033, від 24.04.2013 № РО-0038, від 25.04.2013 № РО-0044, від 29.04.2013 № РО-0054, від 13.05.2013 № РП-0014, від 15.05.2013 № РП-0020, від 16.05.2013 № РП-0024, від 17.05.2015 № РП-0029, від 20.05.2013 № РП-0038, від 22.05.2013 № РП-0043, від 23.05.2013 № РП-0047, від 03.06.2013 № РС-0003, від 04.06.2013 № РС-0006, від 06.06.2013 № РС-0009, податкових накладних, оборотно-сальдової відомості по рахунку бухгалтерського обліку 685 «Розрахунки з іншими кредиторами», де наявні відомості про відсутність дебіторської/кредиторської заборгованості по розрахунках з ТОВ «СМК.АЛЬТАІР-2012», роздруківки електронного реєстру довіреностей ТОВ «ОЛГА» та копій довіреностей, виданих водію ОСОБА_4 на отримання від ТОВ «СМК.АЛЬТАІР-2012» ТМЦ, довідки ПАТ «ТАСкомбанк» від 29.01.2015 № 1248 та банківських виписок, де наявні відомості про перерахування позивачем коштів на користь ТОВ «СМК.АЛЬТАІР-2012».

Крім того позивач надав суду лист ТОВ «СМК.АЛЬТАІР-2012» від 06.02.2015 за підписом директора ОСОБА_3 з питання укладання та виконання договору від 04.03.2013 № 04-03/13, в тексті кого зазначено, що транспортування товарів здійснювалося транспортом постачальника.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п. 198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 199.1 ст.199 ПК України у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до сум податку, які платник має право віднести до податкового кредиту, включається та частка сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг в оподатковуваних операціях.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.198.6 ст. 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку, сплачених у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні, видаткові накладні, акти здачі-прийняття товару тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Закон України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон) поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ст. 2).

Частиною 2 ст. 3 Закону визначено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Колегія суддів зазначає, що позивачем надано суду документи первинного обліку,якими доведено факт реального виконання умов договорів, що надає позивачу право на формування податкового кредиту та валових витрат по господарських операціях з ТОВ «СМК.АЛЬТАІР-2012».

Крім того, згідно з ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Наведену норму слід застосовувати з урахуванням того, що відповідно до ст. 228 ЦК України правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, - нікчемним.

Санкції застосовуються за вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Разом із тим, за змістом частини 1 статті 208 ГК застосування цих санкцій можливе не за сам факт укладення зазначеної угоди, а лише в разі виконання правочину хоча б однією стороною. Санкції, встановлені частиною 1 статті 208 ГК, не можуть застосовуватися за сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів), зокрема однією зі сторін договору, що є самостійним правопорушенням. Для застосування санкцій, передбачених частиною 1 статті 208 цього Кодексу, необхідним є умисел на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Виходячи із вищезазначених обставин справи, а також з того, що санкції є похідними від учинення нікчемного правочину, у даному випадку вони не можуть бути застосовані через недоведеність направленості оскаржуваного договору на досягнення мети, що суперечить інтересам держави та суспільства.

Колегія суддів зазначає, що укладений між позивачем та контрагентами договір не визнавався недійсними в судовому порядку, а тому доводи відповідача про його нікчемність є безпідставними, що не було враховано судом першої інстанції.

Суд першої інстанції в оскаржуваній постанові звернув увагу, що відповідно до статей 12 і 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» роботи з улаштування покриття на території, поза територією підприємства є роботами благоустрою населених пунктів. Також, відповідно до листа Держбуду України щодо віднесення ремонтно-будівельних робіт до капітального та поточного ремонтів від 30.04.2003 № 7/7-405 такі роботи з благоустрою території належать до капітального або поточного ремонту будівлі, тобто являються будівельними роботами. У зв'язку з вказаним суд першої інстанції вважає, що роботи з монтажу плит слід оформляти первинними документами, що застосовуються в будівництві та типові форми яких затвердженні наказом Мінрегіонбуду від 04.12.2009 № 554 «Про затвердження примірних форм первинних документів з обліку в будівництві», та складаються щомісяця: за формою № КБ-2в «Акт приймання виконаних підрядних робіт»; типовою формою № КБ-3 «Довідка про вартість виконаних підрядних робіт».

Однак, з даною позицією суду першої інстанції колегія суддів не погоджується та вважає, що судом помилково було застосовано положення листа Держбуду України щодо віднесення ремонтно- будівельних робіт до капітального та поточного ремонтів від 30.04.2003 № 7/7-405, оскільки на момент поставки та монтажу дорожніх плит, ТОВ «ОЛГА» здійснювала безпосередньо будівництво нежитлового приміщення, яке не відноситься до ремонтно-будівельних робіт, що розкрито у вищезгаданому листі Держбуду України. Також, відповідно до листа Міністерства регіонального розвитку та Будівництва України від 16.03.2010 № 12/19-3-9-14-295, типові форми первинних облікових документів у будівництві акт приймання виконаних будівельних робіт (типова форма N КБ-2в) та довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (типова форма N КБ-3), підлягають обов'язковому застосуванню при проведенні взаєморозрахунків за виконані роботи між замовниками та виконавцями робіт з будівництва, що здійснюється за рахунок бюджетних коштів та коштів підприємств, установ і організацій державної власності.

По об'єктах, будівництво яких здійснюється за рахунок інших джерел фінансування, типові форми застосовуються відповідно до умов договору підряду. У випадку здійснення поточного ремонту господарським способом застосування типових форм не обов'язкове.

Більш того, товар, який поставлений та змонтований за адресую: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Білогородська 14, був придбаний останнім для власних потреб та за власні кошти.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.06.2012, вищенаведені нежитлові будівлі офісно-складського приміщення належать ТОВ «ОЛГА» на праві приватної власності.

Таким чином, позиція суду першої інстанції щодо застосування типових форм первинних облікових документів у будівництві акт приймання виконаних будівельних робіт (типова форма N КБ-2в) та довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (типова форма N КБ-3) у взаємовідносинах між ТОВ «ОЛГА та ТОВ «СМК.АЛЬТАІР-2012», є помилковою.

Також, суд першої інстанції в постанові встановив, що довідки з ПАТ «ТАСкомбанк» від 29.01.2015 № 1248 та банківських виписок, де наявні відомості про перерахування позивачем коштів на користь ТОВ «СМК.АЛЬТАІР-2012», що ініційовані на підставі рахунків-фактур, оригінали та/або копії яких позивачем в суді не пред'являлися та до перевірки не надавалися.

Однак, дане твердження не відповідає дійсності, оскільки представник позивача надав до суду першої інстанції довідку з ПАТ «ТАСкомбанк» від 29.01.2015 № 1248 з клопотанням про приєднання письмових доказів до матеріалів адміністративної справи 19.08.2015.

Крім того, у своїй постанові Окружний адміністративний суду міста Києва встановив, що позивачем був наданий лист, в якому останній зазначив, що транспортування товарів здійснювалося транспортом постачальника (ТОВ «СМК.АЛЬТІР-2012»), однак без надання жодного документального підтвердження наведеного в листі.

Колегія суддів звертає увагу, що ТОВ «ОЛГА» надало видаткові накладні, які підтверджують, що поставка товару здійснювалась безпосередньо постачальником, а саме ТОВ «СМК.АЛЬТАІР-2012». Також, на вимогу суду першої інстанції ТОВ «ОЛГА» додатково надавало лист, яким підтвердило факт поставки товару, згідно вищевказаних видаткових накладних, які до матеріалів справи вже були додані.

Відповідно до ст. 48. Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 р. №2344-111 документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для водія є посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ТТН або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затверджено постановою КМУ від 25.02.2009 № 207, згідно з яким необхідно розрізняти перевезення на договірних засадах та перевезення для власних потреб. Щодо документів на вантаж, то при перевезеннях вантажу на договірних засадах потрібна ТТН, а для власних потреб - накладна або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж.

При здійсненні внутрішніх перевезень вантажів автомобільним транспортом водіями може використовуватися як товарно-транспортна накладна, так й інший визначений законодавством документ (видаткова накладна), використання якого може здійснюватися як поряд з ТТН, так і без неї.

Таким чином, висновок суду щодо ненадання позивачем будь-яких доказів які б підвереджували факт поставки товару ТОВ «СМК.АЛЬТАІР-2012», є безпідставним.

Щодо мотивів суду першої інстанції про те, що представником позивача не було надано належних доказів на підтвердження фактів використання позивачем придбаних ним товарів і результатів робіт в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, тобто, отримання податкової вигоди від спірних операцій (зокрема, щодо наявності у ТОВ «ОЛГА» право власності (користування) на земельну ділянку, де безпосередньо здійснювався монтаж дорожніх плит, на підтвердження збільшення вартості активів товариства (основних засобів) на вартість придбаних дорожніх плит; щодо наявності організаційно-розпорядчих документів про прийняття рішення щодо необхідності проведення робіт з монтажу дорожніх плит) колегія суддів зазначає наступне.

До суду апеляційної інстанції позивачем надано копію договору оренди земельної ділянки № 1, який було укладено 09.07.2012 між власником (орендодавцем) ОСОБА_5 та орендарем ТОВ «ОЛГА», копію витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Також, відповідач посилався на службову записку від 22.07.2013 № 3359/3359/ДПІ/07-10/3, згідно якої громадянин ОСОБА_3 нібито повідомляв відповідача про свою непричетність до ТОВ «СМК.АЛЬТАІР-2012» та на підставі якої ДПІ у Шевченківському районі міста Києва була ініційована позапланова перевірка.

Відповідно до листа директора ОСОБА_3 ТОВ «СМК.АЛЬТАІР-2012» від 06.02.2015, останній повідомив, що він являється директором вищезазначеного товариства з 26 листопада 2012 року по сьогоднішній день та наділений повноваженнями згідно статуту, а також повідомив, що ним жодних службових записок ДПІ у Шевченківському районі міста Києва не надавалося та не підписувалося.

Крім того, колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача на відсутність певних реквізитів оформлення видаткових накладних, оскільки сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце (про що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 28.10.2014 № , № , у зв'язку з чим останні підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт правомірності винесення податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив скасувати її та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Олга» задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2015 скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Олга» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 28.10.2014 № і № .

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 25.01.2016.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.