Справа № 2а-4915/12/2670
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2016-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" січня 2016 р. м. Київ К/9991/62889/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представника відповідача Сперкача С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2012

у справі №2а-4915/12/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Денза»

до Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 16.08.2012 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2012 постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 16.08.2012 скасовано. Прийнято нову постанову, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі м.Києва ДПС № від 22.03.2012.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено документальну невиїзну перевірку ТОВ «Денза» з питань правильності обчислення податкових зобов'язань та податкового кредиту по податку на додану вартість за жовтень 2011 року, за результатами якої складено акт від 29 лютого 2012 року №101/23-7/31811682.

За висновками акта перевірки позивачем допущено порушення пп.198.3, 198.6 ст.198, п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за жовтень 2011 року на загальну суму 936822,00 грн. та завищення від'ємне значення суми податку на додану вартість за жовтень 2011 року на суму 193274,00 грн., оскільки контрагенти позивача, зареєстровані на осіб, які не мали наміру займатись підприємницькою діяльністю, а відтак, на думку податкового органу, усі господарські операції позивача з такими контрагентами, є нікчемними, не створюють правових наслідків, та, як наслідок, не можуть відображатись в податковому обліку позивача.

На підставі акта перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 22 березня 2012 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1405233,00 грн., в тому числі 936822,00 грн. за основним платежем та 468411,00 грн. штрафні (фінансові) санкції, а також податкове повідомлення-рішення від 22 березня 2012 року №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 193274,00 грн.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального права, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, та вважає, що судом повно встановлено обставини, що мають значення для вирішення справи, та надано їм вірну правову оцінку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, для підтвердження наявності підстав для включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбані товари до складу податкового кредиту, необхідні первинні документи (платіжні доручення, податкові накладні, акти виконаних робіт тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27 вересня 2011 року між позивачем та ТОВ «Ліга-Груп» укладено Договір №2709НН поставки меблевих комплектуючих, на виконання умов якого ТОВ «Ліга-Груп» виписані податкові накладні: №14 від 18 жовтня 2011 року на суму 337850,92 грн. та №13 від 18 жовтня 2011 року на суму 252591,72 грн., а також видаткові накладні: №14 від 18 жовтня 2011 року на суму 337850,92 грн. та №13 від 18 жовтня 2011 року на суму 252591,72 грн., на підставі яких у жовтні 2011 року позивачем сформовано податковий кредит з ПДВ в розмірі 98407,12 грн.

03 жовтня 2011 року та 04 жовтня 2011 року між позивачем та ТОВ «Єврограндбуд» кладені Договори №0310НН та №0410НН щодо поставки меблевих комплектуючих, на виконання яких ТОВ «Єврограндбуд» виписані податкові та видаткові накладні: №48 від 17 жовтня 2011 року на суму 312458,42 грн., №49 від 18 жовтня 2011 року на суму 343704,26 грн., №51 від 19 жовтня 2011 року на суму 312458,42 грн., №57 від 20 жовтня 2011 року на суму 374950,10 грн., №63 від 21 жовтня 2011 року на суму 298926,31 грн., №66 від 24 жовтня 2011 року на суму 451178,45 грн., на підставі яких у жовтні 2011 року позивач відніс до складу податкового кредиту з ПДВ 348945,98 грн.

Між позивачем та ТОВ «Пальміра-С» (Виконавець) укладені договори на виконання ремонтно-оздоблювальних робіт №1509НН від 15 жовтня 2011 року, №2909ПМ від 29 вересня 2011 року, №3009ПМ від 30 вересня 2011 року, №2710НН від 27 жовтня 2011 року та договори на поставку меблевих комплектуючих №1810НН від 18 жовтня 2011 року та №3110НН від 31 жовтня 2011 року. На виконання вказаних договорів ТОВ «Пальміра-С» складені акти виконаних робіт, видані видаткові та податкові накладні №5 від 03 жовтня 2011 року на суму 537481,12 грн., №9 від 04 жовтня 2011 року на суму 109890,11 грн., №10 від 05 жовтня 2011 року на суму 439560,44 грн., №13 від 06 жовтня 2011 року на суму 511886,78 грн., №19 від 07 жовтня 2011 року на суму 447900,93 грн., №96 від 31 жовтня 2011року на суму 318147,25 грн., №33 від 14 жовтня 2011 року на суму 476505,68 грн., №41 від 17 жовтня 2011 року на суму 389868,28 грн., №95 від 31 жовтня 2011 року на суму 485112,44 грн., №97 від 31 жовтня 2011 року на суму 380106,67 грн.

За наслідками цих господарських операцій, на підставі виданих ТОВ «Пальміра-С» податкових накладних позивач у жовтні 2011 року відніс до складу податкового кредиту суму ПДВ в розмірі 682743,30 грн.

Виконання сторонами зобов?язань за вищезазначеними договорами підтверджено наданими позивачем первинними документами, які були досліджені судом апеляційної інстанції, на підставі їх аналізу, суд дійшов вірного висновку про дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту по операціям з ТОВ «Єврограндбуд», ТОВ «Пальміра-С», ТОВ «Ліга-Груп», які були предметом перевірки.

Посилання податкового органу на акти перевірок з питань дотримання контрагентами позивача вимог чинного законодавства в частині нарахування та сплати податку на додану вартість як одну із підстав для донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість правильно відхилено судом апеляційної інстанції, оскільки недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначними доказами, однак такі докази на порушення вимог частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України податковим органом не представлено, реальність виконання господарських операцій, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит, не спростовано.

За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит.

Крім того, у розумінні ст. 124 Конституції України та ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними та допустимими доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст. 191 та ст. 212 Кримінального кодексу України, або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст. ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Однак, доказів наявності таких обставин на підтвердження доводів відповідача щодо нікчемності вищезазначених договорів, суду не надано.

Разом з тим, відповідачем заявлено клопотання про закриття провадження у справі з огляду на внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про припинення Товариства з обмеженою відповідальністю «Денза».

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців державна реєстрація юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Денза», ідентифікаційний код 31811682, місцезнаходження: 14000, Чернігівська обл., м.Чернігів, вул.М.Коцюбинське шосе, буд.1, припинена 25.03.2015.

Відповідно до ч.2 ст.228 КАС України, суд касаційної інстанції визнає законні судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що втратили законну силу, і закриває провадження у справі, якщо після їх ухвалення виникли обставини, які є підставою для закриття провадження у справі, та ці судові рішення ще не виконані.

Враховуючи, що рішення суду апеляційної інстанції постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, але після його прийняття виникли обставини, які є підставою для закриття провадження у справі, а саме, припинення юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Денза», враховуючи, що постановлене у справі рішення не передбачало примусового виконання, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до ст.ст. 223, 228 КАС України провадження у справі необхідно закрити.

Керуючись ст. ст. 157, 220, 221, 223, 228, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києва залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2012 визнати такою, що втратила законну силу та закрити провадження у справі.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-2391 КАС України безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун