Справа № 2-а-2667/09/1570
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2011-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2011 р.Справа № 2-а-2667/09/1570

Категорія:3.4Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого - судді Романішина В.Л.

суддів Бойка А.В., Яковлєва О.В.

за участю секретаря Харченко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу ОСОБА_2 Гадунду на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2010 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 Гадунду до Державного комітету України у справах національностей та релігії про визнання рішення нечинним та зобовязання надати статус біженця,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2009 року ОСОБА_2 Гадунду звернувся до суду з адміністративним позовом до Державного комітету України у справах національностей та релігії про визнання рішення відповідача №795-08 від 24.10.2008 року, яким йому відмовлено в надані статусу біженця в Україні, нечинним з моменту його прийняття та зобов'язання надати статус біженця в Україні. Позовні вимоги мотивував тим, що навчаючись в університеті м.Конакрі республіки Гвінея, взяв участь у загальному страйку, який відбувся на території країни 27.01.2008 року. Під час страйку правоохоронними органами Гвінеї до маніфестантів була застосована сила, в результаті чого було вбито декількох осіб та багатьох поранено. Позивач був оголошений в розшук, змушений був переховуватися, тому що його оголошено таким, що підпадає під арешт. Він покинув територію Гвінеї на судні і прибувши до м.Одеси звернувся до міграційної служби із заявою про надання йому статусу біженця, однак рішенням Державного комітету України у справах національностей та релігії №795-08 від 24.10.2008 року йому відмовлено в наданні статусу біженця. Зазначене рішення позивач вважає необґрунтованим і незаконним, оскільки він є громадянином республіки Гвінея, але не може та не бажає користуватися захистом цієї країни внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань по причині належності до певної соціальної групи. Позивача не було ознайомлено з причинами відмови у наданні статусу біженця, повідомлення не містить жодних обґрунтованих пояснень відмови. Зазначив, що він підпадає під всі, передбаченні ст.1 Закону України «Про біженців», умови для набуття статусу біженця, а тому рішення Державного комітету України у справах національностей та релігії про відмову позивачу у наданні статусу біженця є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Представник відповідача заперечує проти позову, вказавши що позивач не навів доказів на підтвердження своїх вимог і вважає, що виїхав він з країни не через політичні переслідування.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04.10.2010 року в задоволенні вимог ОСОБА_2 Гадунду відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 Гадунду подав апеляційну скаргу де вказує, що судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції, визнати рішення Державного комітету України у справах національностей та релігій №795-08 від 24.10.2008 року, нечинним з моменту його прийняття та зобов'язати відповідача надати статус біженця в Україні.

3аслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Колегією суддів встановлено, що 24.10.2008р., за результатами розгляду особової справи №08/47, Державним комітетом України у справах національностей та релігій було винесено рішення №795-08 про відмову в наданні статусу біженця ОСОБА_2 Гадунду відповідно до абз.5 ст.10 Закону України «Про біженців», як особі стосовно якої встановлено, що умови, передбачені абз.2 ст.1 Закону, відсутні.

На підставі прийнятого Державним комітетом України у справах національностей та релігій остаточного рішення про відмову в наданні статусу біженця №795-08 від 24.10.2008р., начальником управління міграційної служби в Одеській області було видано наказ №89 від 21.11.2008р. «про відмову в наданні статусу біженця»про що ОСОБА_2 Гадунду направлено повідомлення №17-9-2059 від 24.11.2008р.про, яке позивачем отримано 12.01.2009р.

Рішення Державного комітету України у справах національностей та релігії оскаржене позивачем до суду.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку відмовивши у задоволенні позову.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про біженців» (далі - Закон), відповідно до вимог абз.5 ст.10 якого, статус біженця не надається особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені абз.2 ст.1 цього Закону, відсутні.

Відповідно до вимог абз.2 ст.1 Закону біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 Гадунду за національністю пель, за віросповіданням мусульманин, є уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_1 (Гвінея), неодружений, невійськовозобов'язаний, має закінчену середню освіту. 1992-2005р.р. навчався в початковій школі «Мед жал Кейта», далі в коледжі «Донька». З 2005р. по 2007р. навчався в університеті Сонфонія на економічному факультеті за спеціальністю менеджмент, навчання не закінчив. Позивач виїхав з Гвінеї 16.01.2008р. вантажним судном, прибув в Україну 09.02.2008р. нелегально, без будь-яких документів. Причиною виїзду з країни постійного проживання заявник назвав переслідування з боку чинної влади через агітацію та участь в мітингу, який відбувся 22.01.2007р. Зазначає, що під час страйку він був поданий у розшук та оголошено таким, що підпадає під арешт за участь у протесті проти влади в звязку з чим він втік з країни.

Відповідно до вимог ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивач не довів суду обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги; не навів підтвердження того, що він не може користуватися захистом своєї країни внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань по причині належності до певної соціальної групи, не вказав з боку яких саме осіб до нього надходили погрози.

Фактів його переслідування позивач не доводить, при зверненні до міграційної служби та в суді першої інстанції він давав суперечливі пояснення з приводу та причин його еміграції до України, вказуючи при цьому неточні анкетні дані. Судова колегія критично оцінює твердження апелянта про те, що при заповненні заяви про надання статусу біженця, анкети особи, яка звернулася з заявою про надання статусу біженця від 13.02.2008р., протоколу співбесіди від 06.02.2008р. він користувався послугами перекладача, який невірно перекладав відповіді позивача.

За офіційною інформацією в січні 2007р. в Гвінеї дійсно проходили мітинги протесту, однак з матеріалів справи вбачається, що з часу участі ОСОБА_2 Гадунду у мітингу у січні 2007р. до моменту його виїзду з Гвінеї пройшов рік. На протязі цього року заявник проживав в різних селах Гвінеї.

Сам позивач в політичній партії не перебував, в період з 22.01.2007р. (з моменту переїзду з м. Конакрі до с. Лісан) до 16.01.2008р. (до моменту виїзду з Гвінеї) політичною та громадською діяльністю не займався, участі у мітингах не приймав.

Відповідно до позиції ООН «Про обов'язки та стандарти доказів у заявах біженців», факти в підтвердження заяв біженців визначаються шляхом надання підтвердження або доказів викладеного. Обов'язок надання доказів на користь повідомлених фактів покладаються на особу, яка висловлює це твердження. Таким чином, позивач мав би доводити достовірність своїх тверджень і точність фактів, на яких ґрунтується його заява.

Відповідно до вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, який є субєктом владних повноважень, свою позицію суду доказав та обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Гадунду на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2010 року - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2010 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 Гадунду до Державного комітету України у справах національностей та релігії про визнання рішення нечинним та зобовязання надати статус біженця залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст ухвали виготовлено 04.02.2011р.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Бойко А.В.

ОСОБА_1