Справа № 810/3554/15
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3554/15 Головуючий у 1-й інстанції: Кушнова А.О. Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
У Х В А Л А
26 січня 2016 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Мацедонської В.Е.,
суддів Грищенко Т.М., Земляної Г.В.,
при секретарі Горяіновій Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою військової частини - польова пошта НОМЕР_1 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
Постановою Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, зобов`язано військову частину польова пошта НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 , старшого солдата з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту від 27 грудня 2011 року, в іншій частині в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову у справі, якою в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що строк дії контракту було правомірно продовжено у зв`язку з дією особливого періоду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 укладено контракт від 27 грудня 2011 року про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язувався проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби та контрактом.
Даний контракт є строковим та укладений строком на три роки, сторони не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту зобов`язуються укласти новий контракт або повідомити одна одну про небажання укладати контракт чи відмову в його укладенні, що передбачено п.п.3, 4 контракту.
Наказом командира 72 окремої гвардійської механізованої бригади від 27 грудня 2011 року №39-ПМ позивача прийнято на військову службу за контрактом строком на три роки з 27 грудня 2011 року до 27 грудня 2014 року та призначено солдата запасу ОСОБА_1 музикантом оркестру, ВОС 917271А.
У період з 27 грудня 2011 року по 17 грудня 2012 року ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді музиканта оркестру, з 17 грудня 2012 року по 23 лютого 2015 року на посаді старшого стрільця механізованого взводу військової частини НОМЕР_2 , з 23 лютого 2015 року позивач знаходиться в розпорядженні військової частини польова пошта НОМЕР_1 (дійсне нове умовне найменування військової частини НОМЕР_2 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 01 травня 2014 року №623), що підтверджується витягом з послужного списку старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 від 19 вересня 2015 року.
Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 08 серпня 2014 року №2070 з 01 травня 2014 року по 31 липня 2014 року ОСОБА_1 приймав участь в АТО та відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 07 липня 2015 року є учасником бойових дій.
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 27 грудня 2014 року №260 продовжено строк військової служби ОСОБА_1 за контрактом до видання указу «Про демобілізацію», на підставі ч.9 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
02 липня 2015 року ОСОБА_1 направив на адресу військової частини НОМЕР_2 рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 про звільнення з військової служби у зв`язку з закінченням строку дії контракту та із запитом про надання інформації щодо підстав, які перешкоджають припиненню Контракту та відмови у звільненні з військової служби, що підтверджується описом вкладення у цінний лист.
Письмова відповідь на запит позивача надана не була та усно було роз`яснено положення діючого законодавства і повідомлено про неможливість його звільнення з військової служби, що вбачається із відзиву на позов представника відповідача.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про необґрунтованість відмови відповідача звільнити позивача, враховуючи закінчення строку дії контракту і небажання позивача продовжувати військову службу.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Строки військової служби визначаються у ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до ч.2 якої для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні, зокрема, для осіб рядового складу - 3 роки.
Пунктом «б» ч.2 ст.26 вказаного Закону звільнення зі служби проводиться, серед іншого, військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах, передбачених частиною шостою, з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.
Згідно із п.«а» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.
При цьому, у відповідності до п.2 ч.9 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.
З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що підставою для розірвання контракту є закінчення строку його дії, у випадку якщо сторони не виявили бажання щодо укладення нового контракту, при цьому, можливість продовження строку дії контракту на проходження військової служби понад встановлений строк в односторонньому порядку здійснюється виключно у разі настання особливого періоду.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Подібне визначення особливого періоду міститься в ст.1 Закону України «Про оборону України», відповідно до якого особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
З аналізу вищенаведеного вбачається, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Дія особливого періоду, під час якого згідно п.2 ч.9 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» допускається продовження строку контракту, обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
17 березня 2014 року Виконуючим обов`язки Президента України видано Указ «Про часткову мобілізацію» №303/2014, пунктом 8 якого встановлено, що він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 18 березня 2014 року).
Згідно із п.3 вказаного Указу мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.
З наведеного вбачається, що особливий період настав 18 березня 2014 року та тривав протягом часу мобілізації, строк якої встановлено п.3 Указу Виконуючого обов`язки Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17 березня 2014 року, а саме 45 діб, в період з 18 березня 2014 року по 02 травня 2014 року (45 діб).
06 травня 2014 року Указом Виконуючого обов`язки Президента України №454/2014 «Про часткову мобілізацію» оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 07 травня 2014 року).
У відповідності до Указу Виконуючого обов`язки Президента України від 06 травня 2014 року №454/2014 тривалість особливого періоду становила 45 діб: з 07 травня 2014 року по 21 червня 2014 року.
Указом Президента України від 21 липня 2014 року №607/2014, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 22 липня 2014 року (набрав чинності 24 липня 2014 року), оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом, а тому особливий період тривав 45 діб: з 24 липня 2014 року по 07 вересня 2014 року.
Указом Президента України від 14 січня 2015 року №15 оголошено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15 січня 2015 року набрав чинності 20 січня 2015 року), тому тривалість особливого періоду становила 210 діб: з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року.
Таким чином, враховуючи, що у відповідності до положень Закону України «Про оборону України», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період в Україні діяв після оголошення рішення про мобілізацію та охоплював час мобілізації (з 18 березня 2014 року по 02 травня 2014 року; з 07 травня 2014 року по 21 червня 2014 року; з 24 липня 2014 року по 07 вересня 2014 року; з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року), колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що на момент закінчення строку дії контракту, а саме 27 грудня 2014 року (згідно п.3 контракту від 27 грудня 2011 року), та станом на момент звернення позивача з рапортом про звільнення від 02 липня 2015 року, особливий період в Україні не діяв, а отже відсутня підстава продовження контракту понад встановлені строки, визначена п.2 ч.9 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
У своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що Укази Президента України визначають лише термін проведення мобілізації, а календарні строки мобілізації визначаються мобілізаційними планами та мобілізаційними завданнями під час дії особливого періоду, однак у відповідності до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізаційний план - сукупність документів, які визначають зміст, обсяги, виконавців, порядок і строки здійснення заходів щодо мобілізаційного розгортання Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, системи забезпечення життєдіяльності населення на функціонування в умовах особливого періоду; мобілізаційні завдання (замовлення) - окремі вимоги мобілізаційного плану щодо номенклатури, обсягів виробництва необхідної продукції, утворення і підготовки до розгортання спеціальних формувань, а також затверджені в установленому порядку першочергові заходи мобілізаційної підготовки, які доводяться для виконання до центральних і місцевих органів виконавчої влади, інших державних органів, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.
З наведених норм чинного законодавства вбачається, що мобілізаційними планами та мобілізаційними завданнями жодним чином не визначаються календарні строки мобілізації, а тому твердження апелянта є безпідставним та необґрунтованим.
Крім того, апелянт посилається на відсутність в Указах Президента України положень про демобілізацію.
Разом з тим, пунктом 4 Указу Президента України №15 від 14 січня 2015 року постановлено провести у період з 18 березня по 1 травня 2015 року звільнення в запас (демобілізацію) військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303 «Про часткову мобілізацію».
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд не приймає посилання апелянта, що позивачу надавались накази на виконання бойових завдань, а суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку, що після залишення зони проведення антитерористичної операції у серпні 2014 року, позивач до виконання бойових завдань не залучався, оскільки відповідачем не подано до суду належних та допустимих доказів, які містять інформацію стосовно такого твердження, враховуючи, що суд першої інстанції ухвалами від 13 жовтня 2015 року та 22 жовтня 2015 року зазначені докази витребовував. До суду апеляційної інстанції відповідних доказів також подано не було.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк дії контракту позивача з Міністерством оборони України сплинув 27 грудня 2014 року, позивач не виявив бажання продовжувати службу у складі Збройних Сил України, а отже наявні підстави для припинення військової служби за контрактом згідно п.«а» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, постанова Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її зміни або скасування.
Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-
Апеляційну скаргу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Постанову Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 01 лютого 2016 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді Т.М.Грищенко

Г.В.Земляна

.

Головуючий суддя Мацедонська В.Е.

Судді: Земляна Г.В.

Грищенко Т.М.