Справа № 813/3924/15
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року Справа № 876/10391/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

представника позивача Голоюха С.В.,

представника відповідача Ворошилової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю ,,Діагностичний лікувально-реабілітаційний курортний комплекс ,,Ріксос-Прикарпаття" на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю ,,Діагностичний лікувально-реабілітаційний курортний комплекс ,,Ріксос-Прикарпаття" до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

27 липня 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю (ТзОВ) ,Діагностичний лікувально-реабілітаційний курортний комплекс ,,Ріксос-Прикарпаття" (далі- ТзОВ ,,Ріксос-Прикарпаття") звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило зобов'язати Дрогобицьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Львівській області (далі - Дрогобицька ОДПІ) прийняти рішення про досягнення податкового компромісу із товариством з обмеженою відповідальністю ,,Діагностичний лікувально-реабілітаційний курортний комплекс ,,Ріксос-Прикарпаття" з податку на прибуток по операціях з ТзОВ ,,Радіум" у січні 2014 року.

Постановою від 21 вересня 2015 року Львівський окружний адміністративний суд в задоволенні позову відмовив в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ТзОВ ,,Ріксос-Прикарпаття" подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на доводи позивача про те, що Закон України від 25.12.2014 року №63-VIII ,,Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу" не містить жодних обмежень права на податковий компроміс з податку на прибуток щодо господарських операцій за І квартал 2014 року.

Суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що право на податковий компроміс обмежується статтями 57, 137, 152 ПКУ, де визначений звітний податковий період з податку на прибуток в календарний рік, а тому І квартал 2014 року не може підпадати під податковий компроміс.

Податковий кодекс України є загальною нормою по відношенню до спеціальної норми, якою є Закон №63-VIII. Тому, на думку позивача, в даному випадку спеціальна норма (Закон) є пріоритетною по відношенню до загальної норми (Податковий кодекс України). А саме спеціальна норма не містить обмежень податкового компромісу з податку на прибуток щодо господарських операцій, які відбулися в І кварталі 2014 року.

З огляду на викладене позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник податкового органу заперечив вимоги апеляційної скарги та просить залишити скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що 16.04.2015 року позивач подав до Дрогобицької ОДПІ заяву про податковий компроміс, в якій містилося прохання розпочати процедуру досягнення податкового компромісу з податку на прибуток при здійсненні господарських операцій з ТзОВ ,,Радіум" у січні 2014 року.

При цьому позивач також подав уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток щодо операцій з ТзОВ ,,Радіум", перелік (опис) операцій, щодо яких здійснено уточнення показників податкової декларації для застосування процедури досягнення податкового компромісу та щодо яких було допущено завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування по поданих уточнюючих податкових деклараціях з податку на прибуток підприємства за 2012 рік та 2014 рік.

По уточнюючій податковій декларації з податку на прибуток за 2014 рік по взаємовідносинах з ТзОВ ,,Радіум" за січень 2014 року сума завищених витрат склала 6 808 635, грн., сума заниження податку на прибуток - 1 225 554,00 грн. Водночас, сума податкового компромісу задекларована у декларації 61 278,00 грн.

22 квітня 2015 року Дрогобицька ОДПІ листом за № 844/10/15-00 повідомила позивача про відсутність необхідності проведення перевірки щодо операцій з іншими суб'єктами господарювання. Щодо операції з ТзОВ,,Радіум" відповідач повідомив, що позивачу необхідно подавати уточнюючу декларацію з податку на прибуток не за 2014 рік, а за січень 2014 року.

Не погоджуючись із діями Дрогобицької ОДПІ щодо тлумачення норм Закону та Податкового кодексу, позивач 20.05.2015 року повторно звернувся до відповідача із листом №191, в якому просив завершити процедуру податкового компромісу.

Листом від 22.06.2015 року за №1304/10/15-00 відповідач повторно відмовив у досягненні податкового компромісу з тих же формальних підстав.

Протиправність дій відповідача щодо відмови у досягненні податкового компромісу, позивач обґрунтовує тим, що Закон про податковий компроміс містить імперативні норми щодо дій та обов'язків органів державної фіскальної служби, що спрямовані на досягнення податкового компромісу та не допускає довільного його тлумачення. Також вважає протиправною відмову платнику податків у його праві з формальних причин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що докази, наведені позивачем під час розгляду адміністративної справи є недоведеними та безпідставними й не дають адміністративному суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію відповідача.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України від 25.12.2014 року №63-VІІІ ,,Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу" (далі - Закон №63), який набрав чинності 07 січня 2015 року, внесені зміни в Податковий кодекс України, а саме розділ XX ,,Перехідні положення" доповнений підрозділом 9-2 ,,Особливості уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість під час застосування податкового компромісу".

Підрозділом 9-2 розділу XX ,,Перехідні положення" Податкового кодексу України визначено, що податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу. Платник податків, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, під час дії податкового компромісу за такі податкові періоди має право подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість подаються за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Разом з уточнюючим розрахунком подається перелік (опис) господарських операцій, щодо яких здійснено уточнення показників податкової декларації (пункт 1).

Сума заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість сплачується в розмірі 5 відсотків такої суми. При цьому 95 відсотків суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість вважаються погашеними, штрафні санкції не застосовуються, пеня не нараховується. Сума погашеного податкового зобов'язання з податку на прибуток та/або податку на додану вартість в розмірі 95 відсотків внаслідок застосування податкового компромісу не враховується для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств (пункт 2).

Процедура досягнення податкового компромісу триває не більше ніж 70 календарних днів з дня, наступного за днем подання уточнюючого розрахунку (пункт 3).

Платник податків сплачує податкові зобов'язання, визначені в уточнюючому розрахунку та/або податковому повідомленні-рішенні, у розмірі, передбаченому пунктом 2 цього підрозділу, протягом 10 календарних днів з дня, наступного за днем узгодження. Днем узгодження вважається день отримання повідомлення контролюючого органу про відсутність необхідності проведення документальної позапланової перевірки, а в разі прийняття рішення про необхідність проведення документальної позапланової перевірки - день отримання довідки, що підтверджує правомірність визначення сум податкових зобов'язань в уточнюючому розрахунку, або день отримання податкового повідомлення-рішення, прийнятого за результатами такої перевірки (пункт 5).

Процедура податкового компромісу щодо розміру та строків сплати заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, встановлена цим підрозділом, поширюється також на випадки, коли у платника податків незалежно від процедури податкового компромісу за рішенням контролюючого органу розпочата документальна перевірка або складено акт за наслідками такої перевірки. У таких випадках платник податків має право подати до контролюючого органу, який призначив документальну перевірку або склав акт за результатами такої перевірки, відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань до податкових декларацій за звітні податкові періоди в порядку, визначеному пунктом 1 цього підрозділу(пункт7).

Податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов'язань згідно із цим підрозділом. Після досягнення податкового компромісу згідно із цим підрозділом такі зобов'язання не підлягають оскарженню та їх розмір не може бути змінений в інших податкових періодах (пункт 8).

Відповідно до п.2.1 Методичних рекомендацій щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу, затверджених наказом ДФС від 17.01.2015 року №13, під заниженням податкових зобов'язань для цілей застосування Методичних рекомендацій слід розуміти неправомірне формування платником податків даних податкового обліку (формування податкового кредиту з податку на додану вартість або витрат з податку на прибуток) у податкових періодах до 1 квітня 2014 року, що призвело до заниження належних до сплати сум податкових зобов'язань.

За змістом п.4.2 Методичних рекомендацій до затвердження окремої форми уточнюючого розрахунку платникам податку на прибуток, які бажають скористатись податковим компромісом відповідно до вказаного підрозділу Кодексу, у заголовній частині форм уточнюючих податкових декларацій (розрахунків, звітів) з цього податку слід під словом ,,Уточнююча" (,,Уточнюючий") доповнити словами ,,Податковий компроміс" та зліва від них проставити відмітку, наприклад, ,,X". Така відмітка означатиме, що уточнююча декларація (розрахунок, звіт) подана з метою застосування податкового компромісу.

Уточнення податкового зобов'язання з податку на прибуток у межах податкового компромісу необхідно здійснювати виключно шляхом подачі окремої уточнюючої декларації (розрахунку, звіту), а не у складі звітної (звітної нової) декларації.

При цьому у разі, якщо заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток пов'язане із зміною показників витрат, які відображаються у додатках до декларацій (розрахунків, звіту), окрема уточнююча декларація (розрахунок, звіт) подається платниками податку разом з такими додатками.

При застосуванні податкового компромісу п'ять відсотків від суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток має відображатися платниками податку в уточнюючій податковій декларації (розрахунку, звіті) у таких рядках таблиці "Самостійне виправлення помилок".

Відповідно до пункту 33.1 статті 33 Податкового кодексу України податковим періодом визнається встановлений цим Кодексом період часу, з урахуванням якого відбувається обчислення та сплата окремих видів податків та зборів.

Згідно з пунктом 34.1 статті 34 Податкового кодексу України податковим періодом може бути: календарний рік; календарне півріччя; календарні три квартали; календарний квартал; календарний місяць та календарний день.

За змістом пункту 137.4 статті 137 Податкового кодексу України, для платників податку на прибуток податковим (звітним) періодом є календарний рік з урахуванням положень, визначених пунктом 57.1 статті 57 цього Кодексу.

На підставі викладеного апеляційний погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності вимог податкового органу, викладених в листі від 22 квітня 2015 року за № 844/10/15-00 щодо необхідності подати уточнюючу декларацію з податку на прибуток не за 2014 рік, а за січень 2014 року, оскільки застосування податкового компромісу обмежене у часі та можливе за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року.

Оскільки позивач не виконав правомірні вимоги податкового органу щодо подання уточнюючої декларації з податку на прибуток за січень 2014 року та не сплатив суму заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в розмірі 5 відсотків такої суми, у податкового органу були відсутні правові підстави для прийняття рішення про досягнення податкового компромісу.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів визнає безпідставними, оскільки Законом України від 25.12.2014 року №63-VІІІ внесенні лише зміни до Податкового кодексу України в частині застосування податкового компромісу, а тому цей Закон не є спеціальним щодо Податкового кодексу України. Таким чином, норми Податкового кодексу України щодо податкового компромісу, які внесенні Законом №63-VІІІ, підлягають застосуванню з врахуванням інших положень Податкового кодексу України та не можуть їм суперечити.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю ,,Діагностичний лікувально-реабілітаційний курортний комплекс ,,Ріксос-Прикарпаття" залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2015 року у справі № 813/3924/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складенні ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Ухвала в повному обсязі складена 29 січня 2016 року.