Справа № 826/18256/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 грудня 2015 року № 826/18256/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Експериментально-промислова технологія вибухових робіт» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося приватне акціонерне товариство «Експериментально-промислова технологія вибухових робіт» з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 09.06.2015 року № і № .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на безпідставність висновків Акта ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 21.05.2015 року № 217/26-59-22-05/25274773 про результати проведення документальної планової виїзної перевірки ПрАТ «Техновибух» з питань дотримання ним вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року. Натомість на переконання позивача реальність господарських операцій ПрАТ «Техновибух» з контрагентами-постачальниками товарів (робіт, послуг) - ТОВ «Сксинтез» і ППФ «Рост» на підставі письмових договорів підтверджується належним чином оформленими первинними документами, що наявні у позивача, а відтак висновки працівників контролюючого органу про відсутність у ПрАТ «Техновибух» законних підстав для формування показника податкового кредиту та валових витрат за звітні періоди 2013 - 2014 травень років за рахунок зазначених господарських операцій, що покладені в основу прийнятих податкових повідомлень-рішень від 09.06.2015 року, суперечать нормам чинного законодавства.

В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В наданих до суду письмових запереченнях представником відповідача зазначено про правомірність оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представника відповідача в судове засідання, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши думки сторін і пояснення свідка ОСОБА_1 (колишнього директора ТОВ «Сксинтез»), всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, протягом періоду з 30.03.2015 року по 14.05.2015 року працівниками ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві згідно норм пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, відповідно до плану-графіку та на підставі наказу від 17.03.2015 року №485 і направлень від 30.03.2015 року та від 22.04.2015 року проведена документальна планова виїзна перевірка ПрАТ «Техновибух» () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.012.2014 року, за результатами якої складений акт від 21.05.2015 року № 217/26-59-22-05/25274773 (надалі - акт перевірки).

В тексті зазначеного акта перевірки містяться висновки працівника податкової інспекції про завищення позивачем, в порушення норм п. 138.2, п. 138.4 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, показника валових витрат на загальну суму 855 239 грн. (а саме по господарським операціям з контрагентами-постачальниками ТОВ «Сксинтез» () на суму 332 071,59 грн. і ППФ «Рост» () на суму 523 166,66 грн., та показника податкового кредиту за звітні періоди січень, червень, серпень і жовтень 2013 року та січень-березень і липень 2014 року на загальну суму податку на додану вартість 202 581 грн., - в порушення норм п. 192.1, п. 192.3 ст. 192, п. 198.3 і п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України.

Такі висновки перевіряючого ґрунтуються на наступних обставинах: 1) до перевірки надані підписані ТОВ «Сксинтез» і ПрАТ «Техновибух» акти приймання передачі від 07.06.2013 року та від 20.06.2013 року, згідно яких за договором № 06-07 від 07.06.2013 року товари (прес-форми) передані на адресу перевіряємого підприємства двічі; наявності податкової інформації відносно контрагента позивача - ТОВ «Сксинтез» (до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням, свідоцтво платника ПДВ анульовано, кількість працюючих - 3 особи) та деяких його контрагентів за ланцюгом постачання (акти ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 21.05.2014 року № 394/3/26-50-22-03/10-38948595 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Сервіс-Трейд-Груп» (38948595) з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій за період з 01.12.2013 року по 30.04.2014 року, акт ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 30.04.2014 року № 1156/22-03/38976135 про неможливість проведення перевірки ТОВ «Промфлайторг-2014» (38976135) щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами за період з 01.12.2013 року по 31.03.2014 року: наявність інформації про ліквідацію станом на день складання акта перевірки (визнання банкрутами) постачальників ТОВ «Сксинтез» - ТОВ «Левиском», ТОВ «Ренфорс», ТОВ «Готика ЛТД»); 3) недоліки в оформленні наданих до перевірки товарно-транспортних накладних (відсутність відомостей про час виїзду від вантажовідправника, дату і час прибуття до вантажоодержувача, дату і час виїзду від вантажоодержувача, не вказано точну адресу вантажоодержувача); 4) наявність акта ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 04.11.2014 № 8686/04-63-22-03/32714064 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ППФ «Рост» () з питань дотримання вимог податкового законодавства при придбанні товарів (робіт, послуг) від ТОВ «Мартак» (), ПП «Комерцбуд-Д» (), ТОВ «Еріал Плюс» () та подальшої їх реалізації за період з 01.07.2014 року по 31.07.2014 року, за висновками якого не підтверджено реальність здійснення господарських операцій з контрагентами.

За результатами проведеної документальної перевірки ПрАТ «Техновибух» перевіряючі дійшли висновку про відсутність у позивача правових підстав для формування показників валових витрат і податкового кредиту на підставі первинних документів, складених і підписаних ТОВ «Сксинтез» і ППФ «Рост».

09.06.2015 року ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі вказаного акта перевірки прийняла наступні податкові повідомлення-рішення:

- за № (форми «Р»), яким визначило ПрАТ «Техновибух» до сплати суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 196 080 грн., в тому числі 156 864 грн. за основним платежем, 39 216 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- за № (форми «Р»), яким визначило ПрАТ «Техновибух» до сплати суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 253 226 грн., в тому числі 202 581 грн. за основним платежем, 50 645 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення від 09.06.2015 року протиправними, а, відтак, такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

В розумінні пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) «витрати» - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Об'єкт оподаткування цим податком визначений у ст. 134 ПК України.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 цього Кодексу, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Склад витрат і порядок їх визначення закріплений в ст. 138 зазначеного Кодексу. Зокрема, згідно із пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають в себе собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Одночасно нормою абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати валові витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Крім того, в розумінні пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України «податковий кредит» - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

У відповідності до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу норми п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, перелік яких наведений у п. 201.1 ст. 201 ПК України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм ст. 201 цього Кодексу.

Крім того, зокрема, форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби (п. 201.2 ст. 201 ПК України), а саме - Наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 року № 1379 «Про затвердження Порядку заповнення податкової накладної», що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 року за № 1333/20071 та діяв до 01.03.2014 року, та Наказом Міністерства доходів і зборів України від 14.01.2014 року № 10 «Про затвердження Форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної», що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30 січня 2014 року за № 185/24962 (набрав чинності 01.03.2014 року та діяв до 01.12.2014 року, тобто був чинний на момент виписки спірних податкових накладних).

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Між тим у своєму листі від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України одночасно зазначає, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 року № 1936/11/13-11).

За приписами норм п. 44.1 і п. 44.3 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV (в редакції на момент спірних правовідносин) (надалі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону № 996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин)(надалі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону №996-ХІV).

Аналіз вищевикладених норм Закону №996-ХІV та норм Положення свідчить про те, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.

Суд встановив, що в періоді, який перевірявся контролюючим органом, позивач мав фінансово-господарські взаємовідносини з суб'єктами господарської діяльності ТОВ «Сксинтез» і ППФ «Рост», результати по яких відобразив у бухгалтерському обліку та поданій податковій звітності, а саме:

1) з ТОВ «Сксинтез» укладено договір від 09.01.2013 року № 01-01 і від 07.06.2013 року № 06-07, за умовами яких Виконавець (ТОВ «Сксинтез») зобов'язується:

- згідно договору від 09.01.2013 року № 01-01 за завданням і за рахунок Замовника (позивача) поставити продукцію та виконати роботи (розробка креслень прес-форм та виготовлення прес-форм «ФЛВ.3-00.000. (форма литьова воронки)» та «ФЛМ.3-00.000. (форма литьова муфти)» згідно замовлення (технічного завдання, креслень виробу) та в терміни зазначені у цьому Договорі. Виконавець зобов'язується виконати в повному обсязі зобов'язання за договором протягом 70-ти робочих днів з моменту отримання на розрахунковий рахунок Виконавця передоплати. Продукція вважається переданою та роботи виконаними з моменту підписання уповноваженими представниками сторін видаткових накладних та відповідних актів приймання-передачі.

Поставка продукції відбувається на умовах EXW згідно Інкотермс-2010 зі складу Виконавця.

Ціна робіт та продукції визначені сторонами в п. 3 Договору. Зокрема, загальна ціна робіт та продукції по Договору становить 247 255 грн. (з ПДВ - 41 209,17 грн.).

Порядок і строки виконання етапів робіт, приймання-передачі та оплати результатів робіт і продукції врегульовані сторонами в п. 4 даного Договору;

- згідно договору від 07.06.2013 № 06-07 за завданням і за рахунок Замовника (позивача) виготовити та поставити вироби з пластмаси (муфта (на базі прес-форми «ФЛМ.3-00.000.»), воронка (на базі прес-форми «ФЛВ.3-00.000.»), а замовник, в свою чергу, - прийняти якісний товар і оплатити його вартість в порядку та в розмірі, що визначені цим Договором.

Для виготовлення товару за цим Договором Замовник передає Виконавцю відповідні прес-форми, що оформлюється актом приймання-передачі.

Поставка Виконавцем укомплектованого товару Замовнику здійснюється після підписання даного договору, згідно до базису поставки EXW (згідно Інкотермс-2010) зі складу Виконавця, та з оформленням накладних і актів.

Ціна за одиницю товару та порядок оплати визначені сторонами в п. 3 цього Договору, та усні угоди щодо поставки ТОВ «Сксинтез» на адресу ПрАТ «Техновибух» виробів з пластмас - чеки пластмасові.

На підтвердження фактів виконання ТОВ «Сксинтез» робіт і поставки продукції, що передбачені умовами зазначених вище договорів, та проведення розрахунків за отримані результати робіт і поставлену продукцію позивач надав до суду копії наступних документів: технічного завдання на розробку і виготовлення прес-форми для виготовлення виробів з пластмас (2013 рік) та креслень виробів, затвердженого керівником ПрАТ «Техновибух»; акта прийому-передачі виконаних робіт від 07.06.2013 № 04/06-13 (згідно договору від 09.01.2013 № 01-01) - щодо отримання результатів послуг з розробки креслень прес-форм; актів прийому-передачі прес-форм від замовника виконавцю згідно договору від 07.06.2013 № 06-07, датованих 07.06.2013 року (додаток до Договору) і від 20.06.2013 року; накладних на передачу товарів (прес-форм, виробів з пластмас - муфти, воронки, чеки); рахунків-фактур; довіреностей ПрАТ «Техновибух», виданих своїм працівникам на отримання товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «Сксинтез»; аркушів з журналу обліку довіреностей на ПрАТ «Техновибух» за спірний період; податкових накладних, виписаних ТОВ «Сксинтез» на адресу ПрАТ «Техновибух»; платіжних доручень ПрАТ «Техновибух» на оплату вартості продукції та робіт, банківських виписок; реєстраційних документів контрагентів (свідоцтв про державну реєстрацію юридичної особи, свідоцтв про реєстрацію платника ПДВ, довідок форми № 4-ОПП); прінт-скринів з веб-сайтів контрагентів; листа ТОВ «Сксинтез» від 08.07.2015 року б/н, адресованого ПрАТ «Техновибух», з питання порядку укладення та виконання договорів від 09.01.2013 року № 01-01 та від 07.06.2013 року № 06-07, з додатками (копіями первинних документів по господарських операціях з субпідрядними організаціями, які були задіяні в процесі виконання спірних договорів з позивачем - ТОВ «Готика ЛТД» (розробка креслень прес-форм), ТОВ «Ренфорс» (виробництво прес-форм), ПАТ «Завод Пластмас» і ТОВ «Нефтехимия» (поставка сировини для лиття пробної партії виробів), ТОВ «КВОТ» (лиття виробів), та інших документів (договорів від 31.07.2012 № 81/REX, укладений між ТОВ «Сксинтез» і ТОВ «Євроіндекс-Промо» щодо отримання рекламних послуг та робіт з організації виставки).

2) з ППФ «Рост» договір поставки від 18.06.2012 № 18/06/12, за умовами якого Постачальник (ППФ «Рост») зобов'язується в порядку, передбаченому цим Договором, передати у власність Покупця (позивача) поліетиленову продукцію різного виду, а Покупець, в свою чергу, - прийняти та оплатити товари. Найменування, кількість, асортимент, комплектність і ціна за одиницю товарів визначаються специфікаціями, а за відсутності таких на певний товари - рахунками Постачальника.

Поставка товарів здійснюється на складі Постачальника у строки зазначені в специфікаціях, шляхом передачі уповноваженому представнику Покупця (за наявності довіреності на отримання ТМЦ). Датою поставки товарів (партій товарів) визнається дата отримання товарів Покупцем від Постачальника на складі Постачальника (дата підписання акта приймання-передачі або іншого супровідного документу - накладної , товарно-транспортної накладної, тощо).

На підтвердження фактів постачання ППФ «Рост» товарів, що передбачені умовами зазначеного вище договору, та проведення розрахунків за отримані товари позивач надав до суду копії наступних документів: рахунків на оплату; видаткових накладних на передачу товару - рукав поліетиленовий; податкових накладних; платіжних доручень ПрАТ «Техновибух» на оплату вартості товарів, банківських виписок; оборотно-сальдову відомстіть по рахунку бухгалтерського обліку 201 «Сировини і матеріали» за період липень 2014 року; статуту і реєстраційних документів контрагентів (свідоцтв про державну реєстрацію юридичної особи, свідоцтв про реєстрацію платника ПДВ, довідок форми № 4-ОПП); листа ППФ «Рост» від 22.06.2015 № 1, адресованого ПрАТ «Техновибух», з питання порядку укладення та виконання договору поставки від 18.06.2012 року № 18/06/12.

Відповідно до документально підтверджених письмових пояснень позивача, викладених в тексті позовної заяви, перевезення придбаних у контрагентів-постачальників обладнання та продукції здійснювалося за власний рахунок ПрАТ «Техновибух» - самовивозом (з використанням власних вантажних автомобілів і штатними водіями, та за допомогою стороннього перевізника - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3). На підтвердження чого позивач надав до матеріалів справи: копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів за товариством, транспортних розпоряджень, штатних розписів на 2013 - 2014 роки, наказів про прийняття на роботу працівників на посади (в том числі посаду водія), договорів перевезення від 24.10.2012 року № 48/10 і від 17.09.2012 року № 180/09, укладених між ПрАТ «Техновибух» і ФОП ОСОБА_2, товарно-транспортних накладних автомобільного перевізника ФОП ОСОБА_2, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), складених і підписаних сторонами на підставі зазначених договорів перевезення, платіжних документів на оплату послуг з перевезення вантажів.

Такі товари були використані ПрАТ «Техновибух» в своєї господарській діяльності. А саме виготовлені ТОВ «Сксинтез» прес-форми були змонтовані на товаристві та введені в експлуатацію згідно наказу від 30.06.2013 № 389/1.

Придбані у ТОВ «Сксинтез» чеки пластмасові використані у виробничій діяльності для виготовлення пристроїв подачі рукава, які в подальшому були реалізовувалися третім особам-покупцям (а саме: ВАТ «Оленегірський гірничо-збагачувальний комбінат» (Російська Федерація) на підставі контракту № ОК/2012-11 від 07.11.2012 року, ВАТ «Карельський окатиш» (Російська Федерація) на підставі контракту № КО/20120416 від 16.04.2012 року, ТОВ «Спринт» (Російська Федерація) на підставі контракту № 0103-2010 від 01.03.2010 року).

Придбаний у ППФ «Рост» поліетиленовий рукав був використаний для виробництва пристрою подачі рукава УПР-01 ТУ У, що був поставлений замовнику ПрАТ «Комсомольське рудоуправління» на підставі договору.

Окрім того, згідно поданої до суду копії бухгалтерської довідки ПрАТ «Техновибух» від 08.09.2015 року з питання розрахунку прибутку від операцій з ТОВ «Сксинтез» і ППФ «Рост», інші вироби з пластмас (муфти і воронки), що були закуплені у ТОВ «Сксинтез», використовуються в 2015 році - шляхом випробування пристрою ППР-01 з цими комплектуючими.

Додатково на обґрунтування наявності ділової мети при укладенні спірних правочинів позивач надав суду копії таких документів: статуту ПрАТ «Техновибух», довідки з органу статистики відносно названого товариства; свідоцтва про право власності ПрАТ «Техновибух» на нерухоме майно - єдиний майновий комплекс, що розташований за адресою: Київська обл., м. Буча, вул. Горького, буд. 8а; актів приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів (прес-форм), затверджених 30.06.2013 року (місцезнаходження об'єктів - цех № 1 за адресою: Київська обл., м. Буча); наказу товариства від 30.06.2013 року № 389/1 про введення в експлуатацію основних засобів за переліком; калькуляцій виробництва продукції; (чека ТУУ25274773); контрактів № ОК/2012-11 від 07.11.2012 року, № КО/20120416 від 16.04.2012 року, № 0103-2010 від 01.03.2010 року, та додатків до них, сертифікатів походження товарів, вантажних-митних декларацій, оформлених на продукцію експорту; видаткових накладних, складених та підписаних ПрАТ «Техновибух» за результати поставки в липні-серпні 2014 року продукції на адресу ПрАТ «Комсомольське рудоуправління» і ВАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат».

За результатами дослідження вище перелічених первинних та інших документів суд дійшов висновку, що вони у своїй сукупності свідчать про фактичний рух активів (коштів і матеріальних цінностей на підприємстві) із урахуванням ділової мети такого руху у межах господарської діяльності ПрАТ «Техновибух». Також судом вбачається, що надані позивачем первинні документи оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999р. № 996-ХІV та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

Допитаний 29.10.2015 в судовому засіданні у справі в якості свідка колишній директор ТОВ «Сксинтез» ОСОБА_3 підтвердив факт укладення та виконання договорів з позивачем.

Водночас, відповідачем не було надано суду належних документальних доказів відсутності у контрагентів позивача спеціальної податкової правосуб'єктності на момент укладення і виконання спірних договорів, зокрема, того, що ТОВ «Сксинтез» і ППФ «Рост» не були зареєстровані в якості платників податку на додану вартість або того, що їх реєстрація платниками податку на додану вартість була анульована у встановленому законом порядку, а відтак суд приходить до висновку, що наявні у матеріалах справи копії податкових накладних, на підставі яких позивач сформував податковий кредит за перевіряємі звітні періоди 2013 і 2014 років, цілком відповідають вимогам, встановленим ст. 201 Податкового кодексу України.

Також, в силу п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Приписами ч. 2 ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Згідно правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в ухвалі від 10.10.2012 року за № К-24491/10, «за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників по ланцюгу для одержання Підприємством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань».

В ході розгляду даної справи відповідачем не було пред'явлено до суду будь-які належні докази нікчемності правочинів, укладених між ПрАТ «Техновибух» і його контрагентами-постачальниками ТОВ «Сксинтез» і ППФ «Рост», а також жодних достовірних документальних доказів на підтвердження фактів підписання вказаних вище договорів та первинних документів до них та усних угод неуповноваженими на те особами.

Зокрема, в акті перевірки позивача також відсутні відомості про визначення контрагентам позивача сум податкових зобов'язань у зв'язку з ухиленням від сплати податків та зборів, винесення вироків посадовим особам ТОВ «Сксинтез» і ППФ «Рост» за фактами ухиляння від сплати податків в результаті конкретних господарських операцій, або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угоди з метою, що порушує публічний порядок.

В силу ч. 1 ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Аналогічну норму містить ч. 2 ст. 2 Кримінального кодексу України.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням ч. 1 ст. 69 КАС України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до ч. 1, ч. 4 ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Однак, відповідач в ході судового розгляду даної справи будь-які достовірні відомості з документальним підтвердженням про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб ПрАТ «Техновибух», ТОВ «Сксинтез» і ППФ «Рост», - безпосередньо відповідальних за укладення і виконання спірних правочинів, у скоєнні злочинів, передбачених Кримінальним кодексом України, до суду не подав.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведення позивачем дотримання ним законодавчих вимог щодо документального підтвердження сум валових витрат і податку на додану вартість, віднесених до складу податкового кредиту, та як наслідок про протиправність донарахування ПрАТ «Техновибух» сум податку на прибуток і податку на додану вартість та застосування штрафних санкцій спірними податковими повідомленнями-рішеннями від 09.06.2015 року № і № .

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 86 КАС України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ПрАТ «Техновибух» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Експериментально-промислова технологія вибухових робіт» задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 09.06.2015 року № і № .

Присудити на користь приватного акціонерного товариства «Експериментально-промислова технологія вибухових робіт» (ідентифікаційний код 25274773, місцезнаходження: 04111, АДРЕСА_1) судові витрати у розмірі 488 грн. за рахунок Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов