Справа № 815/3405/15
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/3405/15

Категорія: 8.1 Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Крусяна А.В.

при секретарі - Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятості на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року у справі за позовом Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятості до Білгород-Дністровської об'єднаної Державної фінансової інспекції про скасування п. 3, 4 вимоги про усунення порушень від 18.05.2015 року № 840-19/930,

ВСТАНОВИВ :

Білгород-Дністровський міськрайонний центр зайнятості (далі - позивач, Центр зайнятості) звернувся з адміністративним позовом до Білгород-Дністровської об'єднаної Державної фінансової інспекції (далі - відповідач, ДФІ), в якому позивач просив визнати протиправним та скасувати п.3, 4 Вимоги про усунення порушень від 18.05.2015 року №840-16/930.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

ДФІ була проведена планова ревізія Центру зайнятості, за результатами якої складений акт №840-16/2 від 08.04.2015 року. Актом ревізії встановлено, що Білгород-Дністровському Центру зайнятості завдано матеріальної шкоди (збитків) у 2012-2014 роках на загальну суму 129882,09 грн.

Не погодившись з висновками ревізії Центром зайнятості було надано заперечення на акт ревізії №840-16/2 від 08.04.2015 року. Листом ДФІ №840-16/914 14.05.2015 року позивачу надано висновок на заперечення до акту ревізії використання коштів Білгород-Дністровським МЦЗ від 08.04.2015 року №840-16/2.

18.05.2015 року позивач отримав вимогу ДФІ від 18.05.2015 №840-16/930 «Про усунення порушень законодавства, виявлених ревізією використання коштів Білгород-Дністровським міськрайонним центром зайнятості». У п.3, п.4 вказаній вимоги ДФІ зазначалось, що під час ревізії встановлені порушення законодавства, а саме: п.4 «Порядку надання роботодавцю дотації на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних», затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №1 від 10.01.2001 року (далі Порядок №1), якій діяв на час виникнення спірних правовідносин та втратив чинність згідно з наказом Міністерства праці та соціальної політики України №123 від 18.03.2013 року; ст.3 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»; ч.3 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення», в результаті яких: Центром зайнятості перераховано ТОВ «Білтранс» в якості дотації 88 684,6 грн. без проведення перерахування останнім єдиного соціального внеску за період з січня по липень 2013 року,внаслідок чого Центру зайнятості завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 88 684,60 гривень; а також Центром зайнятості необґрунтовано надано статус безробітного ОСОБА_2, внаслідок чого роботодавцю ОСОБА_3 на працевлаштування ОСОБА_2 безпідставно надано дотації на створення додаткового робочого місця в сумі 32 721,90 грн., чим завдано Центру зайнятості матеріальної шкоди (збитків) на вказану суму.

З метою усунення вказаних порушень ДФІ вимагає Центра зайнятості відобразити в обліку Білгород-Дністровського МЦЗ дебіторську заборгованість за ТОВ «Білтранс» в сумі 88 684,60 грн. та стягнути з ТОВ «Білтранс» кошти у сумі 88 684,60 гривень; - відобразити в обліку Білгород-Дністровського МЦЗ дебіторську заборгованість за фізичною особою ОСОБА_2 (якою надано неправдиві відомості про обставини, що впливають на умови виплати забезпечення та надання соціальних послуг) в сумі 32 721,90 грн. та стягнути з ОСОБА_2 суму завданих центру зайнятості збитків у розмірі 32 721,90 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до п.15 Порядку №1 роботодавець несе відповідальність за забезпечення гарантії зайнятості осіб, прийнятих на роботу з наданням роботодавцю дотації, достовірність даних, що є підставою для визначення розміру дотації, та використання дотації. Роботодавець зобов'язаний повернути центру зайнятості суму одержаної дотації в повному обсязі з урахуванням індексації на рівень інфляції у разі використання дотації з порушенням законодавства та у разі порушення гарантій зайнятості осіб. Тобто заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску не може вважатися порушенням роботодавцем гарантій зайнятості та не є підставою для повернення коштів.

Центром зайнятості проводились перевірки достовірності поданих роботодавцем даних про фактичні витрати на заробітну плату осіб працевлаштованих з наданням дотації. Порушень встановлено не було. Сплата страхових внесків була підтверджена платіжними дорученнями. Порядком №1 не передбачено подання запитів до ПФУ для підтвердження факту перерахування кошті.

Крім того, позивач зазначав, що до ревізії не було надано довідку про зустрічну звірку у ТОВ «Білтранс» або інших документів, передбачених чинним законодавством, які не підтверджують факти перерахування роботодавцем ЄСВ. Позивач вказував на необґрунтованість зазначення в акті ревізії загальної суми витрат на оплату праці працівників, працевлаштованих за направленням в період січня по липень 2013 року, у розмірі 88684,60грн.

Стосовно завдання матеріальної шкоди у сумі 32 721,90 грн. позивач послався на той факт, що ОСОБА_2 як фізична особа, яка подала заяву про надання їй статусу безробітної особисто відповідає за надані нею відомості, у тому числі, що вона не є підприємцем. Центр зайнятості не виплачував ОСОБА_2 кошти та не надавав їй послуги після зняття її з реєстрації у зв'язку з працевлаштуванням. Сума дотації виплачувалась роботодавцю на підставі укладеного договору згідно вимог Порядку №1. Роботодавець виплачував, а ОСОБА_2 отримувала заробітну плату за виконану нею роботу.

На думку позивача п.п. 3, 4 Вимоги ДФІ є протиправними, а порушення, які зазначені ДФІ у оскаржуваних пунктах вимоги, відсутні.

За таких обставин позивач просив суд задовольнити адміністративний позов у повному обсязі та скасувати п.п. 3,4 Вимоги ДФІ від 18.05.2015 №840-16/930 «Про усунення порушень законодавства, виявлених ревізією використання коштів Білгород-Дністровським міськрайонним центром зайнятості».

Представники відповідача позовні вимоги не визнали посилаючись на те, що оскаржувані пункти вимоги ДФІ є законним та обґрунтованим, прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства та ґрунтуються на висновках акту ревізії №840-16/2 від 08.04.2015 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року у задоволенні адміністративного позову Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятості до Білгород-Дністровської об'єднаної Державної фінансової інспекції про скасування п. 3, 4 вимоги про усунення порушень від 18.05.2015 року №840-16/930 відмовлено у повному обсязі.

На вказану постанову суду Білгород-Дністровським міськрайонним центром зайнятості подано апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти у справі нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску не може вважатися порушенням роботодавцем гарантій зайнятості та не є підставою для повернення коштів. При цьому факт сплати єдиного соціального внеску підтверджується даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Апелянт вважає, що висновки ДФІ, які викладені в акті ревізії щодо порушення позивачем норм чинного законодавства є безпідставними, а пункти 3, 4 Вимоги від 18.05.2015 року за № 840-16-930 про усунення виявлених порушень є такими, що не ґрунтуються на положеннях законодавчих актів України, а тому підлягають скасуванню.

02.12.2015 року Білгород-Дністровським міськрайонним центром зайнятості було надано письмові додаткові пояснення до апеляційної скарги, відповідно до яких 12.10.2015 року ним апелянтом було отримано відповідь УПФУ в м. Білгород-Дністровський та Білгород-Дністровському районі Одеської області від 09.10.2015 року № 10564/05 «Щодо надання інформації по ТОВ «Білтранс». Відповідно до цього листа борг ТОВ «Білтранс» перед УПФУ зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування виник згідно наданих звітів про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за січень-липень 2013 року. Тобто, на час розгляду питання надання дотацій ТОВ «Білтранс» у жовтні та листопаді 2012 року заборгованості не було.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що на виконання Плану контрольно-ревізійної роботи ДФІ в Одеській області на І квартал 2015 року у період з 12 січня по 01 квітня 2015 року ДФІ проведено планову ревізію використання коштів Білгород-Дністровським центром зайнятості за період з 01.10.2011 по 01.01.2015 року, за результатами якої складено акт ревізії №840-16/2 від 08.04.2015 року.

21.04.2015 року Білгород-Дністровський МЦЗ подав заперечення на акт ревізії, які згідно висновків ДФІ не були прийняті. 18.05.2015 року ДФІ направило Вимогу №840-16/930 «Про усунення порушень законодавства, виявлених ревізією використання коштів Білгород-Дністровським міськрайонним центром зайнятості».

Пунктом 3 Вимоги №840-16/930 від 18.05.2015 року визначено, що у порушення вимог п. 4 Порядку №1, ст. 3 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», центром зайнятості перераховано ТОВ «Білтранс» в якості дотації 88 684,6 грн. без проведення перерахування останнім єдиного соціального внеску за період з січня по липень 2013 року. Внаслідок допущеного порушення Центру зайнятості завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 88 684,60 гривень. ДФІ у Вимозі у якості усунення порушення запропоновано відобразити в обліку Центра зайнятості дебіторську заборгованість за ТОВ «Білтранс» у сумі 88 648 грн.

Відповідно до п. 4 Вимоги №840-16/930 від 18.05.2015 року у порушення вимог ч.3 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» центром зайнятості необґрунтовано надано статус безробітного ОСОБА_2, внаслідок чого роботодавцю ОСОБА_3 на працевлаштування ОСОБА_2 безпідставно надано дотації на створення додаткового робочого місця в сумі 32 721,90 грн., чим завдано Центру зайнятості матеріальної шкоди (збитків) на вказану суму. ДФІ у Вимозі у якості усунення порушення запропоновано відобразити в обліку Центра зайнятості дебіторську заборгованість за фізичною особою ОСОБА_2 в сумі 32 721,90 грн. та стягнути вказану заборгованість.

Центр зайнятості звернувся з адміністративним позовом про скасування п.3 та п.4 Вимоги №840-16/930 від 18.05.2015 року, виявлених ревізією ДФІ стосовно використання коштів.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність залишення адміністративного позову без задоволення.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з вимогами ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з акту ревізії, між Центром зайнятості та ТОВ «Білтранс» були укладені договори про працевлаштування безробітних з наданням дотації, а саме: ОСОБА_4 - договір № 00070 від 25.10.2012 року, ОСОБА_5 - договір № 00065 від 11.10.2012 року, ОСОБА_6 - договір № 000077 від 26.11.2012 р, ОСОБА_7 - договір № 00078 від 28.11.2012 року, ОСОБА_8 - договір № 00067 від 17.10.2012 року, ОСОБА_9 - договір № 00064 від 10.10.2012 року. Вказані договори були укладені відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування на випадок безробіття» та Порядку №1.

Згідно до вимог п. 15 Порядку №1 роботодавець у встановленому законодавством порядку несе відповідальність за забезпечення гарантії зайнятості осіб, прийнятих на роботу з наданням роботодавцю дотації, достовірність відомостей, що є підставою для прийняття рішення щодо надання дотації для працевлаштування безробітних, визначення розміру дотації, та використання дотації.

Відповідно до статей 2, 4 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів у бюджетних установах, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому. Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування. Інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Статтею 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» встановлено право органу державного фінансового контролю пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при розгляді спірних правовідносин у даній справі суд не вирішує питання щодо відшкодування виявлених збитків, завданих державі, об'єкту контролю, встановлення осіб, які повинні відшкодувати вказані збитки, виходячи з наступного.

Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 КАС України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 15.04.2014року, 13.05.2014року та 18.09.2014року (справи №№21-40а14, 21-89а14, 21-332а14 ) зазначила, що аналіз положень статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», Положення №499/2011 дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача. У даній справі ДФІ пред'явлено вимоги, які вказують на виявлені збитки та їхній розмір.

Оскільки стягнення збитків провадиться у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає такий позов, а не позов підконтрольної установи про визнання деяких пунктів вимоги протиправними та їх скасування, як в даному випадку.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня та 13 травня 2014 року (справи №№21-40а14, 21-89а-14 відповідно).

Враховуючи вищенаведені обставини колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення, оскільки в даному випадку позивачем оскаржується вимога ДФІ, яка безпосередньо не породжує для нього прав чи обов'язків та, відповідно, не підлягає оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Апелянт, який є суб'єктом владних повноважень свою позицію не доказав та не обґрунтував.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятості залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення виготовлений 28.01.2016 року.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: Н.В.Вербицька

Суддя: А.В.Крусян