Справа № 754/18204/13-а
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року м. Київ К/800/1623/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів : Логвиненко А.О. (доповідач), Донець О.Є., Мороз В.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Деснянського районного суду м. Києва та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду у справі

за позовом ОСОБА_3

до відповідача Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва

про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок , -

В С Т А Н О В И В :

23.10.2013р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва (далі Пенсійний фонд), в якому просив визнати неправомірними дії та зобов'язати відповідача провести перерахунок і виплату державної пенсії згідно судових рішень та відповідно до ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплатити додаткової пенсії відповідно до вказаних Законів. Свої вимоги позивач мотивував тим, що Пенсійним фондом перерахунок здійснено невірно, оскільки він повинен проводитись, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, розмір якої складається з розміру прожиткового мінімуму. Оскільки розмір прожиткового мінімуму постійно змінюється, це повинно бути враховано при здійсненні перерахунку.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 3.12.2013р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2014р., в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_3 звернувся із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати та задовольнити позов. При цьому скаржник зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Пенсійному фонді та отримує пенсію по інвалідності в розмірі фактичних збитків відповідно до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 8.10.2009р. задоволений позов ОСОБА_3 про зобов'язання Пенсійного фонду провести перерахунок та виплату йому з 22.05.2008р. державної та додаткової пенсії відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 17.03.2011р. постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 8.10.2009р. в частині строку зобов'язання провести перерахунок змінено, зобов'язано відповідача провести перерахунок пенсії позивача в період з 22.05.2008р. по 8.10.2009р., провівши відповідні виплати з урахуванням здійснених виплат.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.04.2013р. змінено постанову апеляційного суду, виключено з резолютивної частини рішення кінцеву дату, до якої мало здійснюватися обчислення пенсії.

21.05.2013р. ОСОБА_3 звернувся до Пенсійного фонду із заявою про проведення перерахунку та виплату пенсії, згідно судових рішень.

22.08.2013р. позивач звернувся до відповідача із заявою про надання відповіді на попереднє звернення. Листом від 28.08.2013р. Пенсійний фонд повідомив позивачу, що йому здійснено перерахунок пенсії з 22.05.2008р. по 22.07.2011р. в сумі 59936,33грн.

23.09.2013р. позивач повторно звернувся до відповідача із заявою, в якій вказував, що перерахунок здійснений невірно, оскільки сума повинна становити 93352,80грн. Листом від 7.10.2013р. Пенсійний фонд повідомив позивача про відсутність підстав для повторного перерахунку пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Як вбачається з матеріалів справи перерахунок пенсії позивача був здійснений з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого на момент постановлення судового рішення. Розмір прожиткового мінімуму на той час становив 481грн. З урахуванням даного розміру прожиткового мінімуму розмір перерахунку пенсії склав 59936,33грн.

Крім цього, за період з 22.05.2008р. по 22.07.2011р. ОСОБА_3 нараховувалася та виплачувалася пенсія в загальному розмірі 59971,51грн.

Відповідно до приписів статті 2442 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

В своїй постанові від 10.04.2012р. (номер справи в Єдиному державному реєстрі судових рішень 21-1115во10) Верховний Суд України зазначив :

«Відповідно до статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Із наведених положень убачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням».

Судами попередніх інстанцій зроблено правильний висновок про те, що на час звернення позивача до суду з адміністративним позовом його права діями чи бездіяльність відповідача порушено не було, що унеможливлює задоволення позову.

Доводи касаційної скарги правильність цих висновків не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни судових рішень.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 222, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Києва від 3.12.2013р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2014р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому ст. 235-244 КАС України.

Судді А.О. Логвиненко

О.Є. Донець

В.Ф. Мороз