Справа № 802/4126/15-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

20 січня 2016 р. Справа № 802/4126/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, суддів: Вільчинського Олександра Ванадійовича, Поліщук Ірини Миколаївни, розглянувши у відкритому судовому засіданні, без технічної фіксації судового процесу, клопотання про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області, Крижопільського районного суду Вінницької області про визнання відмов протиправними та зобов"язати вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області, Крижопільського районного суду Вінницької області про визнання відмов протиправними та зобов"язати вчинити дії.

Позивач в судове засідання не з'явився, подавши клопотання, яким просить суд звернутись до Верховного суду України з мотивованою ухвалою про порушення Верховним судом України перед Конституційним судом України питання про відповідність Конституції України, окремих положень Закону України від 27.03.2014 р. №1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", Закону України від 12.02.2015 р. №192-VIII "Про судоустрій та статус суддів", якими виключено і непередбачено виплату суддям у відставці вихідної допомоги, як це було передбачено раніше чинним законодавством та зупинити провадження до прийняття рішення Конституційним судом України по суті.

Обґрунтовуючи дане клопотання позивач зазначив, що Законом України "Про статус суддів" від 15.12.1992 р. №2863-ХII передбачалось, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога за кожен повний рік роботи на посаді судді та Законом України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010 р. №2453-VI передбачена виплата такої допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат.

В подальшому, на підставі Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" в Законі України "Про судоустрій та статус суддів" виключено право судді, який вийшов у відставку, на отримання вихідної допомоги. Однак, на думку позивача, таке виключення суперечить статті 22 Конституції України, оскільки звужує його право на належне матеріальне забезпечення як судді. В зв'язку з чим, звернувся з даним клопотанням до суду. Одночасно просив зазначене клопотання розглянути за його відсутності.

Представник відповідачів (ДСА України, ТУ ДСА у Вінницькій області) в судове засідання не з'явився, надавши заяву про проведення судового засідання 20.01.2016 р. за його відсутності. Одночасно зазначив, що не заперечує проти задоволення клопотання позивача та зупинення провадження у справі.

Відповідач (Крижопільський районний суд Вінницької області) в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

В силу частини 4 статті 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатись і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

На підставі викладеного, враховуючи заяви позивача та відповідачів (ДСА України, ТУ ДСА у Вінницькій області) належне повідомлення відповідача (Крижопільський районний суд Вінницької області), суд вважає за можливе розглянути клопотання позивача за відсутності сторін. При цьому, відповідно до положень статті 41 КАС України технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Розглянувши подане клопотання, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Частиною третьою статті 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 р. №2863-ХII (чинного з 15.12.1992 р. по 01.01.2012 р.), передбачалося, що судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку.

07.07.2010 р. Верховною Радою України прийнято Закон України "Про судоустрій та статус суддів", відповідно до частини першої статті 136 якого, судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна неоподатковувана допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

В подальшому, підпунктом 1 пунктом 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" (набрав чинності 01.04.2014 р.) статтю 136 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" виключено.

Відповідно до статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно частини першої статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до частини п'ятої статті 9 КАС України у разі виникнення в суду сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" передбачено, що у разі невизначеності в питанні про те, чи відповідає Конституції України застосований закон або закон, який підлягає застосуванню в конкретній справі, суд за клопотанням учасників процесу або за власною ініціативою зупиняє розгляд справи і звертається з мотивованою ухвалою (постановою) до Верховного Суду України, який відповідно до статті 150 Конституції України може порушувати перед Конституційним Судом України питання про відповідність Конституції законів та інших нормативно-правових актів. Таке рішення може прийняти суд першої, касаційної чи наглядової інстанції в будь-якій стадії розгляду справи.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Невідповідність правових актів Конституції України, порушення встановленої Конституцією України процедури їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності, перевищення конституційних повноважень при їх прийнятті відповідно до статті 15 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 16 жовтня 1996 року №422/96 (далі - ЗУ № 422/96) є підставою для прийняття Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності правових актів повністю чи в їх окремих частинах.

Згідно з частиною другою статті 61 ЗУ № 422/96 Конституційний Суд України може визнати неконституційним правовий акт повністю або в окремій його частині.

Відповідно до положень частини третьої статті 61 "Про Конституційний Суд України" в разі якщо в процесі розгляду справи за конституційним поданням чи конституційним зверненням виявлено невідповідність Конституції України інших правових актів (їх окремих положень), крім тих, щодо яких відкрито провадження у справі, і які впливають на прийняття рішення чи дачу висновку у справі, Конституційний Суд України визнає такі правові акти (їх окремі положення) неконституційними.

В свою чергу, частина друга статті 73 Закону України "Про Конституційний Суд України" визначає, що в разі якщо ці акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), вони оголошуються нечинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним судом рішення про їх неконституційність.

Частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

Відповідно до частини 6 пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 14.12.2000 у справі № 1-31/2000 (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України), незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, враховуючи особливість юридичних наслідків визнання неконституційним нормативно-правового акта (передовсім те, що положення закону не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність, саме з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність), колегія суддів приходить до висновку, що імовірне ухвалення Конституційним Судом України рішення про визнання неконституційними окремих положень Законів України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" та "Про судоустрій та статус суддів" не вплине не результат розгляду справи.

Отже, розгляд Конституційним Судом України подання щодо відповідності Конституції України окремих положень Законів України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" та "Про судоустрій та статус суддів" не перешкоджає розгляду справи по суті.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що відсутні підстави для задоволення клопотання позивача щодо звернення до Верховного суду України щодо конституційності окремих положень Законів України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" та "Про судоустрій та статус суддів".

Щодо клопотання позивача в частині зупинення провадження у справі до прийняття рішення Конституційним судом України по суті, суд доходить висновку про відмову в задоволенні в цій частині, з огляду на таке.

В частині першій статті 156 КАС України наведено вичерпний перелік випадків, в яких суд зобов"язаний зупинити провадження у справі.

Як видно з поданого клопотання, підставою для зупинення провадження у справі позивач зазначив звернення суду до Верховного суду України щодо конституційності окремих положень Законів України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" та "Про судоустрій та статус суддів".

Проте, зазначена підстава не входить до переліку визначеного частиною першою статті 156 КАС україни.

Разом з тим, відповідно до пункту 4 частини другої статті 156 КАС України передбачено, що суд має право зупинити провадження у справі в разі наявності інших причин за обґрунтованим клопотанням сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - до терміну, встановленого судом.

Однак, як вже зазначалось вище, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача в частині звернення до Верховного суду України, а тому відсутні підстави для зупинення провадження у справі з цих підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 160, 165, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

в задоволенні клопотання позивача про звернення до Верховного суду України з мотивованою ухвалою про порушення Верховним судом України перед Конституційним судом України питання про відповідність Конституції України, окремих положень Закону України від 27.03.2014 р. №1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", Закону України від 12.02.2015 р. №192-VIII "Про судоустрій та статус суддів" та зупинення провадження у справі - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Відповідно до ч. 6 ст. 254 КАС України ухвали суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту постановлення.

Головуючий суддя Воробйова Інна Анатоліївна

Судді Вільчинський Олександр Ванадійович

ОСОБА_2