Справа № 826/16298/15
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

26 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - Відповідач, Мін'юст) про:

- визнання незаконною бездіяльності Мін'юсту щодо належного здійснення контролю за додержанням суб`єктом нормотворення - Новоайдарським районним управління юстиції законодавства про державну реєстрацію нормативно - правових актів;

- визнання незаконним рішення Відповідача щодо визнання наказу Новоайдарського районного управління юстиції №01-01-05/19 від 11.04.2007 року актом ненормативного характеру, який не підлягає державній реєстрації органами Міністерства юстиції України в Єдиному державному реєстрі нормативно - правових актів оскільки затверджений ним положення: не є актом, зведені норми права якого визначають організацію діяльності органу виконавчої влади і їх посадових осіб; не зачіпає прав громадян і інших осіб та не є обов`язковим для них до виконання оскільки не надають цьому органу право втручання у приватну власність, а саме доступу до майна, визначення сум грошових зобов`язань, застосування штрафних санкцій;

- визнання на підставі п.15 Положення про державну реєстрацію НПА наказу Новоайдарського районного управління юстиції №01-01-05/19 від 11.04.2007 року «Про затвердження Положення про відділ державної виконавчої служби Новоайдарського районного управління юстиції» таким, що не набрав чинності і не тягне за собою правових наслідків;

- зобов`язання Міністерства юстиції України вжити заходів, передбачених п. п.10 ст.3 Положення про Міністерство юстиції України, щодо усунення порушень законодавства України, а саме на проведення державної реєстрації наказу Новоайдарського районного управління юстиції №01-01-05/19 від 11.04.2007 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.08.2015 року позовну заяву залишено без розгляду. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Позивачу станом на 04.12.2013 року було відомо про існування наказу Новоайдарського РУЮ від 11.04.2007 року №01-01-05/19 та про відсутність реєстрації останнього в Єдиному державному реєстрі нормативно-правових актів, строк, з якого ОСОБА_2 дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, повинен обраховується саме з момент отримання Позивачем відповіді на запит від 28.11.2013 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду. При цьому звертає увагу на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Підкреслює, що судом було невірно визначено обставини, з настанням яких починається перебіг процесуального строку звернення до адміністративного суду.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, у зв'язку з чим розгляд справи здійснювався у порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, на підтвердження своїх доводів щодо непроведення державної реєстрації наказу Новоайдарського районного управління юстиції від 11.04.2007 року №01-01-05/19 Позивачем було надано адресований ОСОБА_2 на запит останнього від 28.11.2013 року лист державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України від 04.12.2013 року №01-21/4897, в якому зазначено про відсутність наказу від 11.04.2007 року №01-01-05/19 в Єдиному державному реєстрі нормативно-правових актів.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що Позивач 12.03.2015 року звернувся до Міністерства юстиції України із заявою про: здійснення перевірки додержання Мін'юстом України законодавства про державну реєстрацію нормативно-правових актів щодо подання наказу начальника Новоайдарського районного управління юстиції Луганської області від 11.04.2007 року №01-01-05/19 на державну реєстрацію в органах Міністерства юстиції України; скасування наказу начальника Новоайдарського районного управління юстиції Луганської області від 11.04.2007 року №01-01-05/19 «Про затвердження Положення про відділ державної виконавчої служби Новоайдарського районного управління юстиції Луганської області» як такого, що є недійсним з момент прийняття, оскільки підлягав державній реєстрації і не зареєстрований у Міністерстві юстиції України.

Листом від 22.04.2015 року №С-5244/14 Відповідач повідомив Позивача про відсутність підстав для державної реєстрації наказу від 11.04.2007 року №01-01-05/19, оскільки останній не є актом нормативного характеру.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що про існування наказу Новойдарського районного управління юстиції Луганської області від 11.04.2007 року №01-01-05/19 та відсутності його державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі нормативних актів Позивачу стало відомо з 04.12.2013 року, тобто з моменту отримання листа державного підприємства «Інформаційний центр» від 04.12.2013 року №01-21/4897.

З такими висновками суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Приписи ч. 1 ст. 99 КАС України визначають, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно абз. 1 ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, процесуальний закон пов'язує початок перебігу шестимісячного строку звернення до суду з датою, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вже було зазначено вище, залишаючи без розгляду позовні вимоги з підстав пропуску Позивачем шестимісячного строку звернення до суду, Окружний адміністративний суд м. Києва виходив з того, що про існування оскаржуваного наказу Новоайдарського районного управління юстиції Луганської області від 11.04.2007 року №01-01-05/19 та відсутність його державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі нормативно-правових актів Позивач дізнався 04.12.2013 року.

Відповідно до п. 6 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 року №376 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним (далі - Порядок №376) до Реєстру включаються:

нормативно-правові акти, видані починаючи з дня прийняття Акта проголошення незалежності України (24 серпня 1991 р.), - чинні, опубліковані та неопубліковані, у тому числі з обмежувальними грифами, закони України, постанови Верховної Ради України, укази і розпорядження Президента України, декрети, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, рішення і висновки Конституційного Суду України, зареєстровані в Мін'юсті накази Генерального прокурора України нормативно-правового змісту, нормативно-правові акти міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, а також інших органів, акти яких відповідно до законодавства підлягають державній реєстрації, Національного банку, а також міжнародні договори України;

нормативно-правові акти, видані до прийняття Акта проголошення незалежності України (24 серпня 1991 р.), що не втратили чинності та не суперечать законодавству України;

тимчасові нормативно-правові акти з терміном дії рік і більше та з терміном дії менше року в разі наступного його продовження.

Пунктом 9 вказаного Порядку №376 закріплено, що нормативно-правові акти, які підлягають державній реєстрації відповідно до Указу Президента України від 3 жовтня 1992 р. № 493 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» та постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 р. № 731 «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», включаються до Реєстру після їх державної реєстрації у Мін'юсті.

Відтак, отримавши інформацію про те, що наказ Новоайдарського районного управління юстиції Луганської області від 01-01-05/19 від 11.04.2007 року не включений до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, Позивач повинен був дізнатися про ймовірне порушення своїх прав починаючи з дати отримання відповіді від державного підприємства «Інформаційний центр» 04.12.2013 року. При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що при вирішенні питання про пропуск особою процесуальних строків звернення до суду перш за все слід з'ясувати момент, з якого така особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав. У той же час, в контексті спірних правовідносин надання оцінки дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень можливе виключно після вирішення питання про дотримання особою строку звернення до адміністративного суду.

Аналогічна позиція підтримується Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 24.06.2015 року у справі №К/800/49585/13.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість твердження суду першої інстанції про недотримання Позивачем процесуального строку звернення до суду, що має своїм наслідком залишення позовної заяви без розгляду на підставі ч. 1 ст. 100 КАС України.

Посилання Апелянта на те, що про порушення своїх прав останній дізнався лише після отримання листа Міністерства юстиції України від 22.04.2015 року №С-5244/14 колегія суддів оцінює критично, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції, про факт допущення незаконної, на думку Позивача, бездіяльності Відповідача щодо визнання наказу Новоайдарського районного управління юстиції Луганської області від 01-01-05/19 від 11.04.2007 року актом ненормативного характеру, ОСОБА_2 повинен був дізнатися не пізніше дати отримання інформації про відсутність вказаного акту в Єдиному державному реєстрі нормативно-правових актів у грудні 2013 року.

З наведеного випливає, що і решта позовних вимог про визнання незаконним рішення Мін'юсту України, визнання наказу Новоайдарського районного управління юстиції Луганської області від 01-01-05/19 від 11.04.2007 року такого, що не набрав чинності, а також зобов'язання Відповідача вжити заходів щодо усунення порушень законодавства України, будучи пов'язані між собою, підлягає залишенню без розгляду, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

При цьому судовою колегією враховується, що законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Тобто, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку про необґрунтованість вимог апеляційної скарги та вважає за необхідне останню залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Крім іншого, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2016 року задоволено клопотання ОСОБА_2 та відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.08.2015 року у розмірі 1 218,00 грн. до ухвалення судом апеляційної інстанції рішення у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КАС України що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Приписи ч. 2 ст. 88 КАС України визначають, що витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з Позивача суми відстроченого до ухвалення рішення судового збору у розмірі 1 218,00 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 94, 160, 167, 197, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії - без змін.

Стягнути зі ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України суму відстроченого до ухвалення рішення у справі судового збору у розмірі 1 218 (тисяча двісті вісімнадцять) гривень 00 копійок.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Касаційна скарга на судові рішення подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.