Справа № 810/2072/15
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2015 року (17:16 год.) м. Київ №810/2072/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Макаренко К.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування розпорядження,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_5, довіреність б/н від 20.08.2015

від відповідача - не зявився

від третьої особи 1 - ОСОБА_6, довіреність №2 від 06.11.2015

від третьої особи 2 - ОСОБА_7, довіреність б/н від 01.12.2014

від третьої особи 3 - не зявився

Суть спору: До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області № 3019 від 14.09.2012 "Про передачу у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_3 для ведення садівництва в садівничому товаристві "Лелека" на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником земельної ділянки площею 0,12 га із кадастровим номером :04:002:0004, що розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області в СТ "Лелека" відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 10.12.2004. Однак, звернувшись до ОСОБА_2 Держземагентства у Бориспільському районі Київської області про надання відомостей з Державного земельного кадастру, йому стало відомо, що його земельна ділянка накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:1281, яка була передана у власність ОСОБА_3 на підставі розпорядження відповідача № 3019 від 14.09.2012.

Позивач зазначає, що відповідач незаконно передав у власність земельну ділянку ОСОБА_3, оскільки така земельна ділянка накладається на земельну ділянку позивача, право власності на яку у позивача виникло ще у 2004 році. Таким чином, позивач вважає, що оскаржуваним розпорядженням порушені його права як власника земельної ділянки, оскільки відповідачем при прийнятті оскаржуваного розпорядження не було взято до уваги межі його земельної ділянки.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 21.05.2015 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.06.2015 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 Держземагентства у Бориспільському районі Київської області.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.08.2015 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.11.2015 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4.

Відповідач позов не визнав, заперечення надав суду у письмовій формі та просив суд у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень вказав, що оскаржуване розпорядження видане в результаті розгляду технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_3 для ведення садівництва в садівничому товаристві "Лелека" на території Гнідинської сільської ради, яка відповідала вимогам законодавства. При цьому зазначив, що на момент видачі розпорядження були відсутні підстави для відмови у затвердженні технічної документації та у передачі у власність земельної ділянки, оскільки технічна документація не містила відомостей про те, що земельна ділянка або її частина перебуває у власності третіх осіб.

Крім цього, відповідач зазначив, що позивачем не надані належні докази, що земельні ділянки із кадастровими номерами :04:002:0004 та :04:002:1281 накладаються одна на одну.

Також, відповідач вважає, що даний спір повинен вирішуватись в порядку цивільного судочинства, оскільки предметом спору є право власності на земельну ділянку ОСОБА_3, а не розпорядження, на підставі якого виникло право власності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області надала суду письмові пояснення на позов, в яких зазначила, що на час погодження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку для ведення садівництва гр. ОСОБА_3 в СТ "Лелека" на території Гнідинської сільської ради ймовірно не було відомо про факт накладення на земельну ділянку ОСОБА_1

При цьому, ОСОБА_2 Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області повідомлено, що згідно обмінного файлу формату ХМL земельної ділянки гр. ОСОБА_1 координати земельної ділянки позивача накладаються на земельну ділянку гр. ОСОБА_3 на 84,97 %.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2015 замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 Держземагентства у Бориспільському районі Київської області правонаступником - ОСОБА_2 Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2015 залишено без розгляду позовні вимоги в частині скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №875074 із кадастровим номером :04:002:1281.

В судовому засіданні 30.11.2015 представники позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області, позов підтримали, просили суд позов задовольнити.

В судовому засіданні 30.11.2015 представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

В судове засідання 30.11.2015 представники відповідача та третьої особи ОСОБА_4 повторно не зявились, про причини своєї неявки суд не повідомили, були сповіщені належним чином - рекомендованою кореспонденцією.

Заслухавши пояснення представників позивача та третіх осіб, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 05.05.2004 між ОСОБА_8 (Продавець) та ОСОБА_9 (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_1 купив земельну ділянку площею 0,12 га, яка розташована на території садівничого товариства "Лелека" Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області.

В даному договорі зазначено, що відчужувана за цим договором земельна ділянка належить ОСОБА_8 на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії Р3 №354215, виданого 07.08.2003 Бориспільською РДА Київської області на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_10 05.06.2003 за реєстраційним №3258, і який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №479.

Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_10 05.05.2004, зареєстровано в реєстрі за реєстраційним №2331 та в Гнідинській сільській раді Бориспільського району Київської області 26.05.2004 за №158.

На підставі вказаного договору ОСОБА_1 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №280931, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 10.12.2004 за №404.

Зі змісту вказаного Державного акту вбачається, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,12 га із кадастровим номером :04:002:0004, що розташована на території садівничого товариства "Лелека" Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Як зазначив позивач, 01.09.2014 представник Михайлова ОСОБА_11 А.В. звернулась в інтересах довірителя до ОСОБА_2 Держземагентства у Бориспільському районі Київської області із запитом про надання відомостей з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:0004, що належить позивачу на праві приватної власності.

За результатами розгляду зазначеної заяви державним кадастровим реєстратором ОСОБА_2 Держземагентства у Бориспільському районі Київської області ОСОБА_12 надано повідомлення від 01.09.2014 №02-33/236 про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру, оскільки в Державному земельному кадастрі обліковується накладення на земельну ділянку позивача земельних ділянок з кадастровими номерами :04:002:0223, :04:002:1281.

Не погоджуючись із вказаною відмовою позивач звернувся до суду.

В межах розгляду такої справи судом було витребувано в ОСОБА_2 Держземагентства у Бориспільському районі Київської області технічну документацію на земельні ділянки із кадастровими номерами :04:002:0223, 2600:04:002:1281.

Так, ознайомившись з матеріалами технічної документації на земельну ділянку з кадастровим номером 2600:04:002:1281, позивачу стало відомо про розпорядження Бориспільської РДА Київської області №3019 від 14.09.2012 "Про передачу у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_3 для ведення садівництва в садівничому товаристві "Лелека" на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області".

З матеріалів справи вбачається, що 07.08.2012 ОСОБА_3 було подано до голови Бориспільської РДА Київської області заяву про передачу у приватну власність безоплатно земельної ділянки площею 0,1034 га для ведення індивідуального садівництва, яка знаходиться на території садівницького товариства "Лелека" № 36 в адміністративних межах Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, за межами населеного пункту, що перебуває в його користуванні з вересня 2009 року.

До вказаної заяви ОСОБА_3 долучив, зокрема, довідку про підтвердження членства у СТ "Лелека", номеру та площі земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні.

Так, допитаний у судовому засіданні в якості свідка голова СТ "Лелека" ОСОБА_13 вказав, що приступив до виконання обовязків голови СТ "Лелека" у 2006 році та йому були передані списки членів СТ "Лелека". Зазначив, що вказаний список членів був складений до 2007 року, в яких ОСОБА_1 був відсутній. При цьому, свідок зауважив, що в 2006 році зявився чоловік, який назвав себе ОСОБА_1, власником земельної ділянки №36 в СТ "Лелека", однак будь-яких документів, що це підтверджують не надав. В подальшому, вказаний чоловік зявився в 2010 чи 2011 році, зателефонувавши та призначивши зустріч, однак не приїхав на зустріч. В 2012 році приїхав ОСОБА_1, показав документи на вказану земельну ділянку, однак їх копій не залишив.

З приводу користування ОСОБА_3 спірної земельної ділянки, свідок пояснив, що в 2009 році ОСОБА_3 написав заяву про прийняття його в члени СТ "Лелека". Правління СТ "Лелека" розглянуло заяву, задовольнило її та визнало ОСОБА_3 членом СТ "Лелека". Вказав, що ОСОБА_3 викосив траву, завіз землю, огородив спірну земельну ділянку забором. При цьому наголосив, що споруд на вказаній земельній ділянці не було, як і немає досі.

Також, свідок зауважив, що ОСОБА_1 не платив членських внесків, земельну ділянку не обробляв і ніколи на ній не зявлявся. ОСОБА_8 також відсутній у списках членів СТ "Лелека", відповідних членських внесків також не платив.

А тому, враховуючи те, що ніхто з них не користувався спірною земельною ділянкою, він як голова СТ "Лелека" видав ОСОБА_3 довідку, в якій зазначив, що останній дійсно є членом садівничого товариства з 2009 року і володіє земельною ділянкою №36 площею 0,12 гектарів по вул. Ранковій, на якій забудови і насадження відсутні.

Судом встановлено, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 від 07.08.2012 Бориспільська РДА Київської області прийняла розпорядження №2944 від 05.09.2012 "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на землю гр. ОСОБА_3 для ведення садівництва в садівничому товаристві "Лелека" на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області".

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_3 замовив у землевпорядній організації технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на землю для ведення садівництва в садівничому товаристві "Лелека" на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області.

З матеріалів справи вбачається, що розробником технічної документації із землеустрою було Приватне підприємство "Земля-2009".

За результатами розгляду технічної документації Бориспільська РДА Київської області прийняла розпорядження області №3019 від 14.09.2012 "Про передачу у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_3 для ведення садівництва в садівничому товаристві "Лелека" на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області", яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_3 для ведення садівництва в садівничому товаристві "Лелека" на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області; передано у власність гр. ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1034 га для ведення садівництва за рахунок земель в садівничому товаристві "Лелека" на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області.

На підставі вказаного розпорядження Бориспільської РДА Київської області №3019 від 14.09.2012 ОСОБА_3 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №875074, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 25.09.2012 за №11963.

Зі змісту вказаного Державного акту вбачається, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,1034 га із кадастровим номером :04:002:1281, що розташована на території садівничого товариства "Лелека" Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області.

В подальшому, 29.04.2013 між ОСОБА_3 (Продавець) та ОСОБА_4 (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно умов якого ОСОБА_3 передав у власність (продав), а ОСОБА_4 прийняв у власність (купив) земельну ділянку площею 0,1034 га із кадастровим номером :04:002:1281, що розташована на території садівничого товариства "Лелека" Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_14 29.04.2013, зареєстрований в реєстрі за №779 та в Гнідинській сільській раді Бориспільського району Київської області 16.05.2013 за №33.

При цьому, суд зазначає, що предметом спору у даній справі є розпорядження Бориспільської РДА Київської області №3019 від 14.09.2012 "Про передачу у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_3 для ведення садівництва в садівничому товаристві "Лелека" на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області", яким ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку, яка, як зазначає позивач, накладається на його земельну ділянку.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог суд виходить із такого.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до статті 13 Конституції України земля та інші природні ресурси є обєктами права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності.

Так, статтею 122 Земельного кодексу України визначено повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності (крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті) у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо) з урахуванням вимог частини шостої цієї статті.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 розпорядженням Бориспільської РДА від 05.09.2012 №2944 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо безоплатної передачі в приватну власність земельної ділянки для ведення садівництва загальною площею 0,1200 га, ділянка №36, за рахунок земель садівничого товариства "Лелека" на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області та спірним розпорядженням Бориспільської РДА від 14.09.2012 №3019 передано у власність земельну ділянку площею 0,1034 га для ведення садівництва за рахунок земель в садівничому товаристві "Лелека" на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Отже, порядок отримання у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_3 свідчить про його набуття права власності на спірну земельну ділянку саме в порядку приватизації земельної ділянки, наданої раніше в користування садівничому товариству "Лелека".

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 Земельного кодексу України.

Так, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія).

Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, надання громадянину дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо безоплатної передачі земельної ділянки у приватну власність є одним з етапів розгляду заяви громадянина про одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності.

Як вбачається зі змісту статті 118 Земельного кодексу України, розробка проекту землеустрою щодо безоплатної передачі земельної ділянки у приватну власність, а також його експертиза мають на меті визначення меж земельної ділянки в натурі, а також зясування обставин, що можуть бути перешкодою для надання земельної такої ділянки громадянину.

Зясування таких обставин є обовязком органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, що передує прийняттю рішення про надання громадянам безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Частиною другою вказаної статті Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; або свідоцтвом про право на спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,12 га із кадастровим номером :04:002:0004, що розташована на території садівничого товариства "Лелека" Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, виникло на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.05.2004 за реєстровим №2331.

На підставі вказаного Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.05.2004 за реєстровим №2331 позивачу був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №280931, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 10.12.2004 за №404.

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Статтею 153 Земельного кодексу України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Як стверджує позивач, земельна ділянка, яка передана у власність ОСОБА_3 на підставі розпорядження Бориспільської РДА Київської області №3019 від 14.09.2012, накладається на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Зокрема, даний факт підтверджується матеріалами справи.

Так, із письмових пояснень ОСОБА_2 Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області вбачається, що координати земельної ділянки гр. ОСОБА_1 згідно обмінного файлу формату ХМL накладаються на земельну ділянку гр. ОСОБА_3 на 84,97 %.

Також, згідно зведеного плану земельних ділянок із кадастровими номерами :04:002:0004, :04:002:1281, який був складений сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_15, площа перетину земельної ділянки ОСОБА_3 із земельною ділянкою позивача складає 0,1020 га.

При цьому, судом встановлено, що право приватної власності позивача на спірну земельну ділянку виникло у 2004 році на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.05.2004, а у ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку виникло на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №875074, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 25.09.2012 за №11963.

Отже, з наведеного слідує, що право приватної власності позивача на спірну земельну ділянку виникло значно раніше ніж право власності ОСОБА_3

Відтак, враховуючи те, що земельна ділянка, яка належить позивачу на праві приватної власності з 2004 року та на яку накладається земельна ділянка, що передана у власність ОСОБА_3 у 2012 році, суд приходить до висновку, що Бориспільська РДА Київської області, приймаючи рішення про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_3, що накладається на земельну ділянку позивача, повинна була вирішити та узгодити питання щодо меж земельної ділянки ОСОБА_3, оскільки у ОСОБА_1 вже існувало право власності на земельну ділянку.

Крім цього, суд вважає, що Бориспільська РДА, надаючи у власність ОСОБА_3 земельну ділянку, повинна була вчинити дії, які б унеможливлювали б її накладення на земельну ділянку позивача.

Однак, таких дій відповідачем вчинено не було, що в свою чергу позбавило позивача права на вільне володіння, користування та розпорядження належною йому земельною ділянкою.

Згідно статті 154 Земельного кодексу України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування несуть відповідальність за шкоду, заподіяну їх неправомірним втручанням у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою.

Відповідно до статті 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт.

Таким чином, якщо правовий акт органу виконавчої влади суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси територіальних громад чи окремих осіб, він може бути скасований у судовому порядку.

В даному випадку Бориспільська РДА Київської області, надаючи ОСОБА_3 у власність земельну ділянку, яка накладається на земельну ділянку ОСОБА_1, у якого право власності вже існувало, порушила гарантоване Конституцією України право власності останнього.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом першим частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, судом встановлено, що оскаржуване розпорядження відповідача № 3019 від 14.09.2012 прийнято всупереч вимог Земельного кодексу України та без урахування обставин того, що частина цієї земельної ділянки знаходиться у власності позивача, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо доводів відповідача, що даний спір повинен вирішуватись в порядку цивільного судочинства, оскільки предметом спору є право власності на земельну ділянку ОСОБА_3, а не розпорядження, на підставі якого виникло право власності, суд зазначає таке.

Так, відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи з предмету спірних правовідносин, зважаючи на наявність у відповідача у спірних правовідносинах визначальних ознак субєкта владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність у переданому на вирішення суду спорі істотних ознак справи адміністративної юрисдикції.

Зокрема, зазначена правова позиція відповідає висновкам, викладеним у рішенні Конституційного Суду України від 01.04.2010 №10-рп/2010, яке згідно з вимогами частини другої статті 150 Конституції України є обовязковим до виконання на території України.

Відтак, доводи відповідача є необґрунтованими та не заслуговують на увагу суду.

Згідно зі статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги чи заперечення. При цьому, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на субєкта владних повноважень.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій при винесенні оскаржуваного розпорядження.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 97 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Оскільки позивачем вимоги про відшкодування понесених ним судових витрат не заявлялись, а відповідачем не надано суду доказів понесення ним витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з бюджету не підлягають.

В судовому засіданні 30.11.2015 проголошено вступну та резолютивну частини постанови суду, повний текст постанови виготовлено та підписано 07.12.2015.

Керуючись статтями 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області № 3019 від 14.09.2012 "Про передачу у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_3 для ведення садівництва в садівничому товаристві "Лелека" на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області".

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.