Справа № 826/23026/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 січня 2016 року 14:30 №826/23026/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до треті особи без самостійних вимог на предмет спорувідділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві 1. Головне управління Державної казначейської служби України у Києві 2. ОСОБА_2
про визнання нечинним та скасування акту індивідуальної дії, стягнення боргу та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві, треті особи - Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві та ОСОБА_2, в якій просить суд:

1) визнати нечинним та скасувати вчинений відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві акт індивідуальної дії від 21.05.2015 без вихідного реєстраційного номера про те, що державним виконавцем Житніковим С.С. 04.12.2013 винесена постанова ВП№38461099 про закінчення виконавчого провадження, виданий ОСОБА_2 на заяву від 06.05.2015 за вх. №5259/03-35;

2) стягнути на користь ОСОБА_1, на відшкодування шкоди, спричинений відповідачем в результаті протиправної бездіяльності реальний борг у розмірі 43 144,40 грн., визнаний відповідачем у його акті індивідуальної дії від 21.05.2015 без вихідного реєстраційного номера, та моральну шкоду у розмірі 15 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем видано акт індивідуальної дії, а саме лист від 21.05.2015, яким знято із ОСОБА_2 відповідальність за невиконання рішення суду чим позбавлено позивача права на отримання від ОСОБА_2 боргу та нанесено моральну шкоду.

Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Письмових заперечень проти адміністративного позову не подав.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві листом від 21.05.2015 надав ОСОБА_2 інформацію про те, що державним виконавцем Житніковим С.С. 04.12.2013 винесена постанова ВП№38461099 про закінчення виконавчого провадження у відповідності до пункту 10 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». В подальшому виконавчий документ до відділу не повертався.

ОСОБА_1 вважаючи, що вказаний лист порушує його права звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно доводів позивача, після звернення ОСОБА_1 у квітні 2015 року до Печерського районного суду міста Києва про видачу дублікатів двох виконавчих листів від 03.10.12 №2-4912/11 у зв'язку з їх втратою, відповідач направив ОСОБА_2 лист від 21.05.2015 без вихідного реєстраційного номеру про хід виконання виконавчого провадження про стягнення боргу із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 43 144,40 грн.

З листа вбачається, що державним виконавцем Житніковим С.С. 04.12.2013 винесена постанова ВП№38461099 про закінчення виконавчого провадження у відповідності до пункту 10 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», і в подальшому виконавчий документ до відділу не повертався.

Позивач вважає, що відповідач незаконно видав ОСОБА_2 лист від 21.05.2015 без вихідного реєстраційного номера про те, що державним виконавцем Житніковим С.С. 04.12.2013 винесена постанова ВП№38461099 про закінчення виконавчого провадження, чим зняв із ОСОБА_2 відповідальність за невиконання рішення суду, за обставин, коли в дійсності на період видачі листа виконавчі провадження разом з виконавчими листами відповідач втратив, чим позбавив мене можливості отримати від ОСОБА_2 борг, і цим листом вартістю 43144,40 грн. відповідач переклав на державу відповідальність за свою бездіяльність і невиконання судового рішення на користь ОСОБА_1 Вказаний лист, позивач вважає актом індивідуальної дії.

Пункт 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Як вбачається з наведеної правової норми, рішення суб'єкта владних повноважень можуть бути виражені у формі нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії.

Поняття нормативно-правового акта та акта індивідуальної дії в Кодексі адміністративного судочинства України не врегульовані, а тому при визначення цих понять слід звернутися до загальних понять права.

Так, нормативно-правовий акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово; акт індивідуальної дії - виданий суб'єктом владних повноважень документ, прийнятий з метою реалізації його повноважень, які породжують права та обов'язки у того суб'єкта, якому вони адресовані.

Визначальною ознакою як нормативно-правового акта так і акта індивідуальної дії є обов'язковість його приписів для відповідного суб'єкта (кола суб'єктів), дотримання яких забезпечується правовими механізмами.

Зі змісту оскаржуваного листа від 21.05.2015 без вихідного реєстраційного номера вбачається, що це була відповідь на заяву ОСОБА_2 від 06.05.2015 вх. №5259/03-35.

Крім того, зазначений лист адресований виключно ОСОБА_2 та, відповідно, стосується тільки його.

Крім того, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пункт 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Системний аналіз наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову, можливий виключно відносно тієї особи, права, свободи або інтереси якої порушено з боку конкретного суб'єкта владних повноважень та за умови порушення її прав.

Позивач стверджує, що оскаржуваний лист порушує його особисті права та законні інтереси, так як є підставою звільнення ОСОБА_2 від сплати на користь ОСОБА_1 суми у розмірі 43 144,40 грн.

У той же час суд звертає увагу, що оскаржуваний лист не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС України.

Лист відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві від 21.05.2015 не встановлює будь-яких зобов'язань та не змінює права позивача, не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії, носить інформативний характер, оскільки не тягне за собою юридичних наслідків, а тому не порушує прав та інтересів позивача.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання нечинним та скасування вчиненого відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві акта індивідуальної дії від 21.05.2015 без вихідного реєстраційного номера є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Позовна вимога про стягнення з відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві морально-матеріальної шкоди у сумі 15 000,00 грн., спричиненої в результаті протиправної бездіяльності щодо стягнення реального боргу, задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не оскаржувалася бездіяльність відповідача стосовно стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 43 144,40 грн. і така бездіяльність не була визнана судом протиправною.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладені обставини, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський