Справа № 825/3834/15-а
Суддя: Поліщук Л.О.
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2016 року Чернігів Справа № 825/3834/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Поліщук Л.О.,

за участі секретаря Клименок А.С.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

за участі представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про стягнення заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, в якому, просить суд, з урахуванням уточнень позовних вимог: стягнути з Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на користь ОСОБА_3 компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за січень 2007 року в розмірі 391,62 грн.; відповідно до п.2 ч.1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України допустити негайне виконання постанови суду про присудження компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, у межах суми стягнення за один місяць; відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України встановити Чернігівській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області строк для подачі звіту про виконання судового рішення, зокрема, що підлягає негайному виконанню.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що Чернігівська обєднана державна податкова інспекція, з порушенням строків виплати: 02.11.2009 виплатила заборгованість по грошовому забезпеченню за січень 2007 року, в розмірі 152,47 грн.; 13.10.2015 виплатила йому заборгованість по грошовому забезпеченню за січень 2007 року, в розмірі 137,92 грн. Таке тривале не нарахування допомоги за минулий період сталося через вину відповідача, внаслідок порушення ним трудового законодавства. У випадку дотримання відповідачем трудового законодавства, як наслідок вчасного та нарахування позивачу заробітку, кошти були б сплачені 24 січня 2007 року, а сплачені з запізненням кошти (02.11.2009 року та 13.10.2015 року) не знецінилися б через інфляцію.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні повністю, посилаючись на те, що згідно ч.2 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Строк виплати грошового забезпечення за січень 2007 року настав, коли судові рішення було допущено до негайного виконання: постанова від 14.09.2009 № 2-а-10201/09/2570 про стягнення з Чернігівської ОДПІ 152,47грн. допущена до негайного виконання ухвалою суду від 17.09.2009; постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.09.2015 № 825/4653/13а допущена до негайного виконання додатковою постановою від 05.10.2015. Таким чином, обставини справи свідчать про те, що в січні 2007 року грошове забезпечення, стягнуте з Чернігівської ОДПІ на виконання судових рішень, ОСОБА_3 не було нараховане та не належало до виплати.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається матеріалів справи, постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.09.2009 по справі № 2-а-10201/09/2570, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2010 позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з Чернігівської ОДПІ 152,47 грн. грошового забезпечення за січень 2007року. Постанова від 14.09.2009 допущена ухвалою суду від 17.09.2009 до негайного виконання та передана позивачем на примусове виконання (а.с.23). В порядку примусового виконання 02.11.2009 з Чернігівської ОДПІ було стягнуто кошти в сумі 152,47грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 02.06.2011 судові рішення по справі залишені без змін.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.06.2009 по справі № 2а-9752/09/2570, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2010 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.12.2013 постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.06.2009 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2010 скасовано, а справу направлено на новий розгляд.

За результатами нового розгляду ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.01.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2014 позовну заяву по даній справі залишено без розгляду, оскільки позивач повторно не прибув у судове засідання.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.08.2015 скасовано ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.01.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2014, а справу направлено на новий розгляд.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.09.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 позовні вимоги задоволено та постановлено стягнути з Чернігівської ОДПІ 137,92 грн. грошового забезпечення за січень 2007 року (а.с.30-31).

Додатковою постановою від 05.10.2015 постанова допущена до негайного виконання (а.с.24).

Кошти в сумі 137,92 грн. було перераховано ОСОБА_3 12.10.2015 поштовим переказом.

16.11.2015 ОСОБА_3 звернувся до Чернігівської ОДПІ з проханням надати на його адресу інформацію, а саме: дані про розмір нарахованої йому компенсації втрати частини доходів, внаслідок виплати 13.10.2015 грошового забезпечення за січень 2007 року; про дату, коли Чернігівська МДПІ виплатила йому грошову забезпечення в січні 2007 (а.с.5).

20.11.2015 Чернігівська ОДПІ у своїй відповіді на запит від 16,11.2015 зазначила, що у Чернігівській ОДПІ відсутні дані про розмір нарахованої ОСОБА_3 компенсації втрати частини доходів, внаслідок виплати грошового забезпечення на виконання постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.09.2015 №825/4653/13а. Чернігівська МДПІ виплачувала ОСОБА_3 грошове забезпечення у січні 2007 року згідно платіжного доручення №10 від 24.01.2007 (а.с.6).

Даючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством, згідно ст. 34 Закону України "Про оплату праці".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі ст. 2 вказаного Закону, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

За приписами ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі Порядок №159).

Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року (п. 2 Порядку № 159).

Згідно з п. 3 Порядку № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру:

- пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат);

- соціальні виплати (допомога сім'ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо);

- стипендії;

- заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до п.4 Порядку №159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

З системного аналізу вищезазначених норм права, суд дійшов висновку, що компенсації підлягають нараховані грошові доходи, зазначені у п. 3 Порядку № 159, разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у разі затримки їх виплати на один і більше календарних місяців.

Крім того, в рішенні від 15.10.2013 у справі № 1-18/2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України Конституційний Суд України зазначив про таке.

Винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обовязок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці.

На підставі аналізу положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у звязку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що суми грошового забезпечення нараховані не підприємством, а нараховані та стягнуті за рішенням суду не є доходом або заробітною платою в розумінні Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати».

Таким чином, суд зазначає, що сума грошового забезпечення позивача за січень 2007 року, стягнута та виплачена позивачу за рішенням суду не є обєктом компенсації в розумінні вище приведених законів України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом при вирішенні вищевказаного адміністративного позову було взято до уваги положення частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В той же час, згідно з частиною 2 статті 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем надано достатні аргументи та доводи, які свідчать, що останній діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано та правомірно. У зв'язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 122, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Л.О. Поліщук