Справа № 824/2491/15-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

21 січня 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/2491/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дембіцького П.Д.,

за участю: секретаря судового засідання Бакрів О.В.,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Борденюк В.І.,

представника третьої особи на стороні відповідача : ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу Держгеокадастру у Заставнівському районі Чернівецької області, третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_4 про зобов"язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить зобов'язати відділ Держгеокадастру у Заставнівському районі Чернівецької області здійснити Державну реєстрацію земельної ділянки по АДРЕСА_1, відкрити поземельну книгу та видати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 20.05.2015 року рішенням № РВ-015 Державним кадастровим реєстратором відділу Держземагенства у Заставнівському районі Чернівецької області відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності поданих документів вимогами закону, пояснивши, що в акті прийняття межових знаків на зберігання відсутній підпис суміжного користувача ОСОБА_4

При цьому, позивач зазначив, що Рішенням восьмої сесії 25 скликання Кострижівської сільської ради № 175-8/2007 від 27.12.2007 року "Про безоплатну передачу у власність земельних ділянок" йому, ОСОБА_1 передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 945 м.2 для обслуговування житлового будинку і господарських споруд в АДРЕСА_1, а також надано дозвіл на виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку.

30.11.2004 році ОСОБА_1 набув право власності на побудовані ним споруди : житловий будинок - "А", літню кухню "Б", сарай - "В", "Г", гараж "Д", вбиральню "Л"., відповідно, має право на набуття у власність земельної ділянки на якій вони розташовані.

При оформленні права власності на земельну ділянку, у позивача виник спір між користувачем сусідської земельної ділянки ОСОБА_4 щодо встановлення меж земельних ділянок, де ОСОБА_4 відмовився підписати акт приймання передачі межових знаків земельних ділянок, оскільки частина його будівлі гаража знаходиться на території земельної ділянки, яка належить ОСОБА_4 на праві приватної власності. У зв'язку з зазначеними обставинами позивач звернувся з вказаним позовом до суду та просив його задовольнити. (а.с. 5-8, 13, 14).

Представник відповідача надав заперечення на позов та зазначив, що у даному випадку між позивачем ОСОБА_1 та користувачем сусідської земельної ділянки ОСОБА_4 виник спір щодо встановлення меж земельних ділянок, оскільки частина будівлі позивача знаходиться на території земельної ділянки, яка належить ОСОБА_4 на праві приватної власності. З урахуванням спірних обставин щодо встановлення права власності на земельну ділянку, представник відповідача заявив клопотання про залучення в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4. (а.с. 62-69, 71).

Ухвалою суду від 15 січня 2016 року судом було залучено в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4.

Судом з метою з'ясування обставин справи, було зобов'язано сторони надати письмові докази на підтвердження, або спростування позовних вимог. З урахуванням матеріалів справи у справі оголошувалася перерва у зв'язку з необхідністю витребування письмових доказів щодо підтвердження обставин правомірності прийняття спірного рішення.

Оскільки позивачем на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги не було надано належні письмові докази, що вказувало на їх недостатність для встановлення обставин справи, суд відповідно до вимог ч. ч. 4,5 ст. 11 КАС України зобов'язував позивача, відповідача надати суду письмові докази, які б вказували на підстави прийняття спірного рішення та інші документи, які мали значення для розгляду справи.

Частиною 1 ст. 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Дослідженням письмових доказів, а саме матеріалів які стали підставою для прийняття спірного рішення, наданих сторонами встановлено, що 28.07.2000 року ОСОБА_4, який мешкає с.м.т. Кострижівка, Заставнівського району, Чернівецької області видано Державний акт на право приватної власності на землю на підставі рішення № 120-14/2000 ХІV сесії ХХІІІ скликання від 22.02.2000 року Кострижівської селищної ради народних депутатів Заставнівського району про те, що йому передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,0895 гектарів яка розташована на території Кострижівської селищної ради для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Згідно опису меж вбачається, що від А до Б землі ОСОБА_1 від Б до В землі ОСОБА_6, від В до Г землі ОСОБА_7, від Г до А землі селищної ради (вулиця). (а.с. 73-74, 75-76).

Із змісту Акту від 26.09.2008 року складеного комісією Кострижівської селищної ради вбачається, що ОСОБА_1 всупереч вимогам ст. 91 Земельного кодексу України знищив межові знаки внаслідок чого у нього збільшилась земельна ділянка до 1005 м.2. (а.с. 116)

Із змісту Акту від 01.04.2014 року складеного комісією з земельних питань Кострижівської селищної ради вбачається, що комісією встановлено факт розміщення частини гаражу та огорожі ОСОБА_1 на земельній ділянці ОСОБА_4 (а.с. 118)

Дослідженням Рішення 25 сесії 6 скликання Кострижівської селищної ради № 27-25/2014 від 19.06.2014 року встановлено, що рішенням сесії відмовлено гр. ОСОБА_1 в його клопотанні про погодження акту та меж земельної ділянки по АДРЕСА_1, між ним та ОСОБА_4 оскільки встановлено факт розміщення частини гаражу та огорожі на земельній ділянці ОСОБА_4, яка є приватною власністю ОСОБА_4 (118).

Крім того, матеріалами справи підтверджується, позивачем подавався аналогічний позов до Заставнівського районного суду Чернівецької області, який розглядався у порядку КАСУ, однак адвокат позивача без його відома з незрозумілих позивачу причин подав заяву до суду про відкликання позовної заяви, у результаті чого позовну заяву було залишено без розгляду.

З урахуванням досліджених письмових доказів, технічної документації встановлено, що згідно Рішення восьмої сесії 25 скликання Кострижівської сільської ради № 175-8/2007 від 27.12.2007 року ОСОБА_1 передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 945 м.2, а також надано дозвіл на виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку. У технічній документації, яка надавалась відповідачу на розгляд зазначено розмір земельної ділянки 0,0984 га, на яку ОСОБА_1, намагається оформити документи на право власності. Тобто, вбачається невідповідність відомостей щодо розміру земельної ділянки на яку має намір оформити документи на право власності. (а.с. 124-142).

Оскільки ОСОБА_1 неодноразово зазначав, що має намір на виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку, а також згідно письмових доказів встановлено, що розглядається спір про право власності на землю, судом поставлено на обговорення питання щодо поширення юрисдикції адміністративного суду на спір, який розглядається в суді.

Представник позивача, позивач наполягали на розгляді справи з урахуванням зазначених обставин.

Представник відповідача та представник третьої особи на стороні відповідача зазначили, що даний спір не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства, а справу належить розглядати у порядку цивільного судочинства. У зв'язку з чим клопотали про закриття провадження у справі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється, на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обов'язково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно - правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Статтею 5 ЗК України передбачено, що земельне законодавство базується, в тому числі на принципі забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Статтею 80 ЗК України установлено, що суб'єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності та держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Конституції України кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи у визначеному законом порядку набувають прав власності та користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення для ведення господарської діяльності або задоволення особистих потреб.

Відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 11 листопада 2014 року (справа № 21-493а14), від 11 листопада 2014 року (справа № 21-405а14), від 09 грудня 2014 року (справа 21-308а14), 17.02.12015 року (справа № 21-551а14), від 24.02.2015 року, від 16.12.2015 року (справа № 6-2510-ц15), висновки якого є обов'язковими для врахування судами у відповідності до положень ст.244-2 КАС України.

Верховний суд України у рішенні №6-2510-ц15 від 16.12.2015 року зазначив, що визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Статтями 1, 3, 15 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Земельний кодекс України є, зокрема, тим актом цивільного законодавства, який передбачає підставою виникнення цивільних прав та обов'язків акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частин другої та третьої статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Оскільки предметом перевірки вказаного позову є правильність формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідного права власності щодо неї, суд приходить до висновку, що вказана справа не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Не зважаючи на те, що стороною у справі є фактично суб'єкт владних повноважень, вищевказаний спір не є публічно-правовим, оскільки виникає із цивільно-правових відносин.

Крім того, між сторонами відсутня така ознака публічно-правового спору, як підпорядкованість одного учасника відносин іншому.

Частиною 2 ст. 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що юрисдикція адміністративного суду не поширюється на справи стосовно прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність або користування (тобто ненормативного акту, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальшого оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки, оскільки виникає спір про цивільне право та має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції.

Згідно п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір " сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки позивач з клопотанням про повернення суми сплаченого судового збору не звертався, судом не вирішувалось питання про повернення судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 3, 4, 17, 128, 160, 167 та ст. 157 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Закрити провадження у справі № 824/2491/15-а за позовом ОСОБА_1 до Відділу Держгеокадастру у Заставнівському районі Чернівецької області, третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_4 про зобов"язання вчинити певні дії.

У відповідності до ст.ст. 185, 186 КАС України ухвала може бути оскаржена повністю або частково в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на ухвалу подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Згідно статті 254 КАС України ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя П.Д. Дембіцький

Ухвала в повному обсязі складена 26 січня 2015 р.