Справа № 820/11162/15
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2016-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"18" січня 2016 р. № 820/11162/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонов М.О.

за участю секретаря судового засідання Сайко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Річ-Ойл"
до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області, Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області
про скасування податкового повідомлення-рішення ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Річ-Ойл", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

1. Зобов'язати Відповідачів відновити суми податкового кредиту та зобов'язань ТОВ "Річ Ойл" в електронній базі даних "Автоматизована система співставлення інформаційної системи Міністерства доходів та зборів України "Податковий блок", інформаційній базі результатів контрольно-перевірочної роботи АРМ "Аудит", а також в інтегрованій картці, зміни до яких були внесені на підставі відомостей, викладених в акті № 286/17-16-22-02/37083187 від 21.09.2015 року.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 29.10.2015 року.

3. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст.94 КАС України.

В обґрунтування позову зазначено, що на підставі наказу № 451 від 22.07.2015 року Державною податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 року по 31.12.2014 року.

За наслідками перевірки складено акт № 286/17-16-22-02/37083187 від 21.09.2015 року, на підставі якого Державною податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області було прийняте податкове повідомлення-рішення № від 29.10.2015 року.

Позивач з податковим повідомленням-рішенням № від 29.10.2015 року не погоджується вражає його незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

В судове засідання представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача - Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області. В судове засідання з'явився, щодо задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі зазначивши, що податкове повідомлення-рішення № від 29.10.2015 року є законним та таким, що винесено в межах чинного законодавства України.

Представник відповідача - Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, в судове засідання з'явився, щодо задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі.

Судом встановлено, що на підставі наказу ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області №459 від 22.07.2015 року, наказу на продовження терміну проведення планової виїзної документальної перевірки №532 від 31.08.2015 року, врученого 01.09.2015 року головному бухгалтеру ТОВ «Річ -Ойл» ОСОБА_1, направлень від 03.08.2015 року №458/17-16-22-02, №459/17-16-22-02, №460/17-16-22-02, №461/17-16-22-02, №462/43/17-16-17-02, №463/42/17-16-17-02, згідно зі ст.20 розділу І, ст.75, ст.77, ст.82 глави 8 розділу ІІ Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, та у відповідності до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання, проведена планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Річ Ойл» () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012р. по 31.12.2014р.

За результатами перевірки кладено акт від 21.09.2015 року №286/17-16-22-02/37083187якою встановлено порушення позивачем:

1) п.44.1 ст.44 розділу І, пп.135.5.4 п.135.5. ст. 135, п.138.8. ст. 138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 93 766 062 грн., в т.ч. за IV кв. 2012р. в сумі 87 612 000 грн., за 2014р. в сумі 6 154 062 грн.;

2) пп. 153.8.3 п.153.8 ст. 153 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та доповненнями) завищено від'ємний фінансовий результат попереднього звітного періоду по операціях з цінними паперами на суму 491 315 000 грн. та завищено доходи звітного періоду IV кв. 2012 р. в сумі 417 200 000 грн.;

3) п.169.1.1 п.169.1, пп.169.2.2 п.169.2 ст.169, п.167.1 ст.167, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168, п.171.1 ст.171 розділу IV, абз.7 п.1 Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010р. із змінами і доповненнями, за якими встановлено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб в періоді, що перевірявся, а саме: не утриманий і не перерахований до бюджету податок на доходи фізичних осіб у 2013р. в сумі 688,21 грн.;

4) п.51.1 ст.51 глави 2, пп."б" п.176.2 ст.176 розділу IV Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010р. із змінами і доповненнями, розділу ІІІ "Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку", затвердженого в новій редакції Наказом ДПА України від 24.12.2010р. №1020, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2011р. №46/18784, за якими встановлено подання податкових розрахунків за формою 1 ДФ за 4 кв.2012р., 1,2,3,4 кв.2013р. не в повному обсязі, з недостовірними відомостями та з помилками, що, зокрема, призвели до зменшення податкових зобов'язань на суму 688,21 грн.

ТОВ «Річ - Ойл» подано до ДПІ заперечення на акт перевірки (за вих.. №36 від 22.10.2015 року), де зазначено, що 16.10.2015 року ТОВ «Річ -Ойл» було отримано поштовим зв'язком для ознайомлення акт перевірки від 21.09.2015р. № 286/17-16-22-02/37083187 «Про результати планової виїзної перевірки ТОВ «Річ -Ойл», , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012р. по 31.12.2014р».

За результатами виявленого порушення та за наслідками розгляду заперечень платника податку (лист ДПІ від 28.10.2015 року №22657/17-16-22-02) ДПІ у м. Рівному винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 29.10.2015 року, яким визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 117 207 577,5 грн., в т.ч. 93 766 062 грн. - основного платежу та 23 441 515,50 грн. - штрафної санкції.

Крім цього, Платником було подано до ГУ ДФС у Рівненській області скаргу на податкове повідомлення - рішення № від 29.10.2015 року в порядку ст. 56 ПК України.

Рішенням ГУ ДФС у Рівненській області від 26.11.2015 року №394/10с/17-00-10-04-04/240 скаргу платника залишено без розгляду, оскільки рішення контролюючого органу, що оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню.

Суд зазначає, що загальною підставою для вище зазначених висновків відповідача є його посилання на ті обставини, що до ДПІ у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області від ДПІ у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська надішли матеріали перевірки, а саме акт від 21.08.2014 № 175/04-61-22-2/31037491 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Антарес» (код за ) з питань документального підтвердження господарських відносин за період з 01.07.2014 року по 31.07.2014 року», до ДПІ у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області від ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська надішли матеріали перевірки, а саме акт від 22.07.2014р. № 750/04-62-22-3/38361594 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Талис Плюс» () щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин, їх реальності та повноти відображення в обліку за червень 2014 року».

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ТОВ «Річ-Ойл» мало взаєморозрахунки з ТОВ «Антарес» ().

Як до перевірки так і до матеріалів справи були надані договір поставки нафтопродуктів №ДГ-0107-39 від 01.07.2014р., укладений у м. Дніпропетровськ між ТОВ «Річ - Ойл» (Покупець) в особі директора ОСОБА_2 та ТОВ «Антарес» (Постачальник) в особі директора ОСОБА_3, де Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому Товар, згідно умов Договору. Товар поставляється Покупцю партіями, протягом поточного місяця, в кількості та за ціною, визначеними у кожній Додатковій угоді до Договору, на умовах: ЕХW- резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів (п.4.2 Договору)

На виконання умов даного Договору ТОВ «Антарес» () передано до оплати наступні документи: податкову накладну №85 від 31.07.2014 року, акти приймання - передачі нафтопродуктів

Вищезазначені документи підписували з боку ТОВ «Річ - Ойл» директор - ОСОБА_2, з боку ТОВ «Антарес» директор - ОСОБА_3 ТОВ «Річ-Ойл» суми ПДВ за зазначеною податковою накладною віднесено до складу податкового кредиту за липень 2014р. Згідно даних бухгалтерського обліку ТОВ «Річ-Ойл» віднесно до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування декларації з податку на прибуток за 2014р. витрати по придбанню ПММ у ТОВ «Антарес» в сумі 6 579 397 грн.

Розрахунки за отриманий товар не проведено. Станом на 31.12.2014р. кредиторська заборгованість ТОВ «Річ - Ойл» перед ТОВ «Антарес» становить 7895276,82 грн.

В подальшому вищевказані нафтопродукти було реалізовано через автозаправочні станції ТОВ «Річ - Ойл» кінцевому споживачу.

З метою повідомлення позивача про місцезнаходження товару та виконання постачальником своєї частини вказаних вище договорів, ТОВ «Антарес» складено та надіслано на адресу ТОВ «Річ-Ойл» лист №66/06-ТП від 01.06.2014р. в яких зазначено, що придбані товари знаходяться на зберіганні в ПАТ «Дніпронафтопродукт» та можуть бути отримані в будь-який час на протязі дії вищевказаного договору.

Зберігання нафтопродуктів здійснювалося ПАТ «Дніпронафтопродукт» на підставі договору зберігання №0208/10-10 від 02.08.2010р. На підтвердження виконання договору зберігання Сторонами укладалися додаткова угода від 02.08.2010 року, акт приймання-передачі наданих послуг №07221 від 31.07.2014р.,рахунок-фактура №07221 від 31.07.2014 року, та виписана податкова накладна відповідно до ст.201 Податкового кодексу України №221 від 31.07.2014 року.

Транспортування ТМЦ здійснювалося автоперевізним підприємством ТОВ «Рісол» на підставі договору №01/06/13 від 01.06.2013р. На виконання договору та за результатами надання послуг по перевезенню нафтопродуктів складено додаткову угоду №1 від 01.03.2014 року, №2 від 01.05.2014 року до договору, акт здачі прийомки виконаних робіт № від 31.07.2014р., та виписана податкова накладна №3 від 31.07.2014 року відповідно до ст.201 Податкового кодексу України.

Розрахунки за надані послуги перевезення здійснювалися у безготівковій формі, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку №631 за липень 2014р.

По усім вказаним вище взаємовідносинам після доставки вантажу, зазначеного у ТТН, в пункт розвантаження, паливо оприбутковувалось відповідальними особами ТОВ «Річ-Ойл» відповідно до вимог Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року N 281/171/578/155, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 вересня 2008 р. за N 805/15496).

На підтвердження виконання вищезазначених операцій свідчать підписи уповноважених осіб відповідальних за приймання нафтопродуктів та інформація про прийнятий нафтопродукт (вид, марка, вага час прибуття та вибуття перевізника), що знаходяться в кожній ТТН. ТТН також містить штампи автопідприємства, вантажовідправника, вантажоодержувача.

Крім того, на кожній ТТН міститься копія чеку з АЗС, який підтверджує оприбуткування товару. На такому чеку міститься точна адреса місцезнаходження АЗС, дата проведення операції, резервуар до якого здійснюється оприбуткування нафтопродуктів, номенклатура та кількість палива.

Також факт оприбуткування нафтопродуктів підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 281, 282, 203 за липень 2014 року.

Крім цього судом встановлено, що між ТОВ «Річ-Ойл» та ТОВ «Талис Плюс» був укладений договір поставки нафтопродуктів №ДГ-0107-39 від 01.07.2014 року.

Відповідно до умов договору номенклатура, кількість, ціна товару та строки поставки визначається сторонами у Додаткових угодах до договору, які є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 4.2. означеного договору товар поставляється Покупцю партіями, протягом поточного місяця, кількості та за ціною, визначеними у кожній Додатковій угоді до Договору, на умовах: EXW резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів.

За погодженням сторін умови договору викладені у відповідності до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів «Інкотермс» (в редакції 2010 року).

На виконання умов договору №ДГ01/06-31П від 01.06.2014 року. Сторонами укладено додаткову угоду, в якій уточнено номенклатуру, кількість, якість та ціну товару, а саме №00037 від 01.06.2014р. на загальну суму 33 131 806,26 грн. у т.ч. ПДВ 5 521 967,71 грн.

На підтвердження виконання договору поставки №01/06-31П від 01.06.2014 року, додаткової угоди до нього та факту передання ТМЦ сторонами складено акт приймання-передачі нафтопродуктів №00037 від 30.06.2014р., відповідно до якого кількість ТМЦ становить 1 503.823 тонн, а загальна вартість з ПДВ складає 33 131 806,26 грн.

Розрахунок по договору поставки №01/06-31П від 01.06.2014року. не здійснювався, у зв'язку із чим у позивача виникла кредиторська заборгованість на суму 33 131 806,26 грн., яка існує і на теперішній час, що підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 631 за червень 2014р.

З метою повідомлення позивача про місцезнаходження товару та виконання постачальником своєї частини вказаних вище договорів, ТОВ «Талис Плюс» складено та надіслано на адресу ТОВ «Річ-Ойл» лист №66/06-ТП від 01.06.2014р. в яких зазначено, що придбані товари знаходяться на зберіганні в ПАТ «Дніпронафтопродукт» та можуть бути отримані в будь-який час на протязі дії вищевказаного договору.

Зберігання нафтопродуктів здійснювалося ПАТ «Дніпронафтопродукт» на підставі договору зберігання №0208/10-10 від 02.08.2010р. На підтвердження виконання договору зберігання Сторонами укладалися додаткова угода від 02.08.2010 року, акт приймання-передачі наданих послуг №06219 від 30.06.2014р.,рахунок-фактура №06219 від 30.06.2014 року, та виписана податкова накладна відповідно до ст.201 Податкового кодексу України №219 від 30.06.2014 року

Транспортування ТМЦ здійснювалося автоперевізним підприємством ТОВ «Рісол» на підставі договору №01/06/13 від 01.06.2013р. На виконання договору та за результатами надання послуг по перевезенню нафтопродуктів складено додаткову угоду №1 від 01.03.2014 року, №2 від 01.05.2014 року до договору, акт здачі прийомки виконаних робіт від 30.06.2014р., та виписана податкова накладна №10 від 30.06.2014 року, №9 від 30.06.2014 року, №8 від 30.06.2014 року, №7 від 30.06.2014 року, №6 від 30.06.2014 року відповідно до ст.201 Податкового кодексу України.

Розрахунки за надані послуги перевезення здійснювалися у безготівковій формі, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку №631 за червень 2014р.

По усім вказаним вище взаємовідносинам після доставки вантажу, зазначеного у ТТН, в пункт розвантаження, паливо оприбутковувалось відповідальними особами ТОВ «Річ-Ойл» відповідно до вимог Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року N 281/171/578/155, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 вересня 2008 р. за N 805/15496).

На підтвердження виконання вищезазначених операцій свідчать підписи уповноважених осіб відповідальних за приймання нафтопродуктів та інформація про прийнятий нафтопродукт (вид, марка, вага час прибуття та вибуття перевізника), що знаходяться в кожній ТТН. ТТН також містить штампи автопідприємства, вантажовідправника, вантажоодержувача.

Крім того, на кожній ТТН міститься копія чеку з АЗС, який підтверджує оприбуткування товару. На такому чеку міститься точна адреса місцезнаходження АЗС, дата проведення операції, резервуар до якого здійснюється оприбуткування нафтопродуктів, номенклатура та кількість палива.

Також факт оприбуткування нафтопродуктів підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 281, 282, 203 за червень 2014 року.

Проаналізувавши наведене, суд зазначає, що відповідно до приписів п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх ввезенні на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України;

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та у разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Також, згідно з п. 198.3 ст. 198 ПКУ податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

Суд вказує, що відповідно до п. 200.1. ст.200 Податкового Кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно вимог п.200.2. ст.200 вказаного Кодексу при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Також п.200.3. ст.200 ПК України встановлено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Проаналізувавши наведені норми та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що укладені правочини між позивачем та ТОВ «Талис Плюс», ТОВ «Антарес» є дійсними, виконаними сторонами в повному обсязі, без претензій та зауважень, не кім не оскарженими та у судовому порядку не визнані не дійсними.

Суд вказує, що про фактичне виконання вищезазначених робіт свідчать первинні бухгалтерські та податкові документи, виписані відповідно до п.9.2. ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансової звітності в Україні" і п.2.4. ст.2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку".

Суд зазначає, що статтею 1 розділу 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Також суд звертає увагу на те, що чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку перевірки відповідності законодавству установчих документів постачальників товару та дотримання ними вимог податкового законодавства.

Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Суд вваж є за необхідним вказати, що чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Ця позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Угоди між позивачем та контрагентами за період перевірки були укладені у відповідності до норм чинного законодавства та є такими, що відповідають всім вимогам, що встановлюються до даного виду договорів доки зворотне не буде доведено в суді. Тому підстав для висновків щодо нікчемності або недійсності договору не було.

Чинне законодавство України встановлює принцип презумпції правомірності правочину, згідно якого, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд також вважає за необхідним зазначити, що на час укладення вищевказаних договорів контрагенти позивача були зареєстрованими як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, мали індивідуальні податкові номери, що підтверджується Свідоцтвами про реєстрацію платника податку на додану вартість, отже, вони мали право видавати позивачу вищезазначені належним чином оформлені податкові накладні, котрі є підставою для формування позивачем податкового кредиту.

Таким чином, на думку суду, не має підстав стверджувати, що господарські взаємовідносини між позивачем та ТОВ «Талис Плюс», ТОВ «Антарес» не були виконані, а первинні документи не відповідають вимогам діючого законодавства.

Щодо заниження позивачем податку на прибуток, то суд вважає за необхідним вказати, що згідно з п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.п.134.1.1, п.п.134.1.2 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, у цьому розділі об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначе них згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Згідно з п.п.135.5.4 п.135.5 ст. 135 Податкового кодексу України, інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Відповідно до п.п.138.1.1. п.138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; є) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом.

Згідно з п.п.138.10.3 п.138.10 ст. 138 Податкового кодексу України, до складу інших витрат включаються: витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції; б) витрати на ремонт тари; в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів; ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом; д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); є) витрати на транспортування, перевалку, страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства; з) інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Отже, суд приходить до висновку, що Позивач правомірно на підставі вищенаведених первинних документів включив до складу валових витрат та податкового кредиту витрати по взаємовідносинам з ТОВ «Талис Плюс» та ТОВ «Антарес».

Щодо твердження відповідача, щодо порушення позивачем пп. 153.8.3 п.153.8 ст. 153 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та доповненнями) завищено від'ємний фінансовий результат попереднього звітного періоду по операціях з цінними паперами на суму 491 315 000 грн. та завищено доходи звітного періоду IV кв. 2012 р. в сумі 417 200 000 грн.

Суд зазначає, що підставою для вище зазначених тверджень відповідача є його посилання в акті перевірки на ту обставину, що працівниками ДПІ у м. Рівному проаналізовано фінансову звітність емітентів, акції яких були предметом договорів купівлі-продажу цінних паперів ТОВ «Річ-Ойл» встановлено, що емітенти: 1)ПАТ "УКРДОРБУД" (код за ), 2)ПАТ «Укрпостачпром» (), 3)ПАТ „Фінансгруп-Екне" (), 4)ПАТ „Нафтова компанія Ойл Сіті" (), 5)ПАТ "ОСТ-Інвеаст" (), 6)ПАТ СЕПУ () - мають ознаки фіктивних, вказані емітенти не є платниками ПДВ, а в деклараціях по податку на прибуток декларують незначні суми доходів від здійснення господарської діяльності. Вартість основних засобів даних емітентів складає всього декілька тисяч гривень. Крім цього ТОВ «Річ-Ойл» придбало акції емітентів за ціною значно вищою, ніж їх номінальна вартість.

Судом встановлено, що в 4 кв. 2012 року ТОВ «Річ - Ойл» здійснював купівлю-продажу акцій емітентів: а саме:

1. ПАТ «Укрпостачпром» ()

Дані акції були придбані 22.11.2012р. за 91 670 000 грн.

Біржовий курс акцій станом на 29.12.2014р. - 38.87 грн.

Біржовий курс акцій на 19.03.2013р. - 43.79 грн.

Ціна акції згідно договору - 38,81грн.

Кількість акцій, емітованих підприємством 2 362 065 шт. номінальною вартістю 0,25грн.

2. ПАТ «ОСТ-Інвест» ()

Дані акції були придбані 20.11.2012р. за 132 000 000 грн.

Біржовий курс акцій станом на 29.12.2014р. - 170.59 грн.

Біржовий курс акцій на 19.03.2013р. - 177.05 грн.

Ціна акції згідно договору - 175,93 грн.

Кількість акцій 750 295 шт. номінальною вартістю 1 грн.

3. ПАТ „Силові Електронні Прилади Управління"

Дані акції були придбані 04.12.2012р. за 154 000 000 грн.

Біржовий курс акцій станом на 29.12.2014р. - 48.64 грн.

Біржовий курс акцій на 19.03.2013р. - 44.3 грн.

Ціна акції згідно договору - 38,52 грн.

Кількість акцій 3997518 шт. номінальною вартістю 0,25 грн.

Загальна номiнальна вартiсть 164 000 000 грн., у кiлькостi 656 000 000 штук, (номiнальна вартiсть кожної 0 гривень 25 коп.)

4. ПАТ "УКРДОРБУД" (код за )

Дані акції були придбані 21.12.2011р. за 100 000 000 грн.

Біржовий курс акцій станом на 26.12.2014р. - 9,92грн.

Біржовий курс акцій на 15.03.2013р. - 81.44 грн.

Ціна акції згідно договору - 76,00 грн.

Кількість акцій 1315734 шт. номінальною вартістю 0,25 грн.

Адреса емітента - м. Дніпропетровськ, вул. Винокурова, буд.5

Кількість акцій, емітованих підприємством 112 000 тис. шт. номінальною вартістю 0,25 грн.

5. ПАТ „Нафтова компанія Ойл Сіті" (32043600)

Дані акції були придбані 21.04.2012р. за 200 000 000 грн.

Біржовий курс акцій станом на 26.12.2014р. - 551.62 грн.

Біржовий курс акцій на 15.03.2013р. - 565.4 грн.

Ціна акції згідно договору - 512,37 грн.

Кількість акцій 390 336 шт. номінальною вартістю 10 грн.

Адреса емітента - м. Дніпропетровськ, вул. Винокурова, буд.5

Вартість основних засобів - 14 тис. грн.

6. ПАТ„Фінансгруп-Екне" (33718714)

Дані акції були придбані 29.06.2011р. за 216 765 000 грн.

Біржовий курс акцій станом на 26.12.2014р. - 135.14 грн.

Біржовий курс акцій на 15.03.2013р. - 122.37 грн.

Ціна акції згідно договору - 108,64 грн.

Кількість акцій 1995258 шт. номінальною вартістю 1 грн.

Адреса емітента - м.Дніпропетровськ, вул.Винокурова, буд.5

Суд зазначає, що відповідач не заперечував факт реальності вище зазначених угод.

Суд зазначає, що методи визначення та порядок застосування звичайної ціни ПК України визначено в ст.39, проте згідно п.1 розділу ХІХ Прикінцеві положення ст..39 цього Кодексу набирають чинності з 1 січня 2013 року і відповідно п.2 цього ж розділу ПК України пункт 1.20 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» діє до 1 січня 2013 року.

Оскільки відносини щодо купівлі продажу цінних паперів охоплюють період 2011-2012 роки, то і податкове та інше законодавство, що регулює відносини у сфері оподаткування та визначення податкових зобов'язань з придбання та продажу цінних паперів, а саме Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств», який був чинним на момент відносин між Сторонами договорів.

Статтею 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», вказано визначення термінів. Так відповідно до пп.1.20.1 вказаної статті, зазначено, якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Ринок товарів (робіт, послуг) - сфера обігу товарів (робіт, послуг), яка визначається виходячи з можливості покупця (продавця) реально і без значних додаткових витрат придбати (продати) товар (роботу, послугу) на найближчій стосовно будь-якої із сторін договору території.

Ідентичні товари (роботи, послуги) - товари (роботи, послуги), що мають однакові характерні для них основні ознаки. Під час визначення ідентичності товарів беруться до уваги, зокрема, їх фізичні характеристики, які не впливають на їх якісні характеристики і не мають суттєвого значення для визначення ознак товару, якість і репутація на ринку, країна походження та виробник. Незначні відмінності в їх зовнішньому вигляді можуть не враховуватися.

Однорідні товари (роботи, послуги) - товари (роботи, послуги), які не є ідентичними, мають подібні характеристики і складаються зі схожих компонентів, що дозволяє їм виконувати однакові функції та (або) бути взаємозамінними. Під час визначення однорідності товарів (робіт, послуг) беруться до уваги, зокрема, їх якість, наявність товарного знака, репутація на ринку, країна походження та виробник.

Відповідно до пп..1.20.2. п.1.20 ст.20 Закону, для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів.

Якщо товари (роботи, послуги), ідентичні (за їх відсутності - однорідні) товарам (роботам, послугам), стосовно яких визначається звичайна ціна, прилюдно пропонуються до продажу, або мають ціни, встановлені на організованому ринку цінних паперів, або мають біржову ціну (біржове котирування), визначення звичайної ціни у встановленому в абзаці першому цього підпункту порядку здійснюється із врахуванням таких факторів.

Якщо звичайна ціна не може бути визначена з використанням норм попередніх підпунктів цього пункту, то для доказів обґрунтування її рівня застосовуються правила, визначені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, а також національними стандартами з питань оцінки майна та майнових прав. З метою оподаткування терміни "справедлива вартість", "ринкова вартість" та "чиста вартість реалізації", які використовуються в національних положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку та національних стандартах з питань оцінки майна і майнових прав, прирівнюються до терміну "звичайна ціна", визначеного цим Законом. (пп. 1.20.51 п. 1.20 ст.1)

У разі коли на відповідному ринку товарів (робіт, послуг) не здійснюються операції з ідентичними (у разі їх відсутності - однорідними) товарами (роботами, послугами), або якщо неможливо визначити їх ціну через відсутність або недоступність відповідної інформації, звичайною ціною вважається ціна договору. (пп..1.20.6, п. 1.20 ст.1).

Обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого підпункту 1.20.1 цього пункту. (пп. 1.20.8. п.1.20 ст.1)

Таким чином, нормами податкового законодавства встановлено, що з метою оподаткування податком на прибуток - дохід, отриманий від продажу товарів пов'язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари, що діяли на дату такого продажу, у разі, якщо договірна ціна на такі товари відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари.

Суд зазначає, що відповідно до наведених норм податкового законодавства випливає, що звичайною вважається ціна товарів, визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін, тобто цін, за якими товари передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари, а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари, а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності однорідних) товарів. Основними факторами при визначенні ідентичності товарів є наступні фактори: фізичні характеристики товарів, які не впливають на їх якісні характеристики і не мають суттєвого значення для визначення ознак товару; якісні характеристики товарів; репутація товарів на ринку; країна походження товарів; виробник товарів.

Нормами Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлена процедура визначення звичайної ціни товару з використанням інформації про укладені на момент продажу договори з ідентичними (однорідними) товарами у співставних умовах. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При визначенні звичайної ціни товару враховуються наступні умови договорів: кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну, надбавки чи знижки до ціни, звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами (тобто знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями попиту на товари, втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низько ліквідних товарів; маркетинговою політикою).

Так, відповідно до пункту 158.3 статті 158 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент подання податкової звітності) для цілей цього підпункту під терміном «доходи» слід розуміти суму коштів або вартість майна, отриману (нараховану) платником податку від продажу, обміну, викупу емітентом, погашення або інших способів відчуження цінних паперів або інших, ніж цінні папери, корпоративних прав, а також вартість будь-яких матеріальних цінностей чи нематеріальних активів, які передаються платнику податку в зв'язку з таким продажем, обміном, викупом емітентом, погашенням або відчуженням. До складу доходів включається також сума будь-якої заборгованості платника податку, яка погашається у зв'язку з таким продажем, обміном або відчуженням.

Під терміном «витрати» слід розуміти суму коштів або вартість майна, сплачену (нараховану) платником податку продавцю (у тому числі емітенту під час розміщення) цінних паперів або інших, ніж цінні папери, корпоративних прав, як компенсація їх вартості. До складу витрат включається також сума будь-якої заборгованості покупця, яка виникає у зв'язку з таким придбанням.

Платник податку веде відокремлений облік фінансових результатів операцій з цінними паперами в розрізі окремих видів цінних паперів та інших, ніж цінні папери, корпоративних прав в тому числі окремий облік операцій з цінними паперами, придбаними під час їх розміщення, повторного продажу емітентом чи в результаті здійснення внеску до статутного капіталу. При цьому облік операцій з акціями ведеться разом з іншими, ніж цінні папери, корпоративними правами. Витрати платника податку, понесені при придбанні цінних паперів, які використані платником в операціях РЕПО, не враховуються у визначенні фінансових результатів за операціями з торгівлі цінними паперами протягом строку РЕПО, а враховуються при визначенні фінансових результатів за операціями РЕПО в порядку, передбаченому в пункті 153.9 цієї статті.

Якщо протягом звітного періоду витрати на придбання кожного з окремих видів цінних паперів, та інших, ніж цінні папери, корпоративних прав, понесені (нараховані) платником податку, перевищують доходи, отримані (нараховані) від продажу (відчуження) цінних паперів або інших, ніж цінні папери, корпоративних прав цього ж виду протягом такого звітного періоду, від'ємний фінансовий результат переноситься на зменшення фінансових результатів від операцій з цінними паперами або іншими, ніж цінні папери, корпоративними правами цього ж виду наступних звітних періодів у порядку, визначеному статтею 150 цього розділу.

Якщо протягом звітного періоду доходи від продажу (обміну, викупу емітентом, погашення або інших способів відчуження) кожного з окремих видів цінних паперів та інших, ніж цінні папери, корпоративних прав отримані (нараховані) платником податку, перевищують витрати, понесені (нараховані) платником податку внаслідок придбання цінних паперів або інших, ніж цінні папери, корпоративних прав цього ж виду протягом такого звітного періоду (з урахуванням від'ємного фінансового результату від операцій з цінними паперами або іншими, ніж цінні папери, корпоративними правами цього ж виду минулих періодів), прибуток включається до складу доходів такого платника податку за результатами такого звітного періоду.

Усі інші витрати та доходи платника податку, крім витрат та доходів за операціями з цінними паперами та іншими, ніж цінні папери, корпоративними правами, визначеними цим підпунктом, враховуються у визначенні об'єкта оподаткування такого платника податку на загальних умовах, встановлених цим Кодексом.

Таким чином суд приходить до висновку, що позивачем надавалися усі первинні документи, що не містять дефектів форми та змісту, відповідають вимогам податкового законодавства та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та в повному обсязі підтверджує реальність господарських операцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

З урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення і № від 29.10.2015 року винесено ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області з порушенням норм чинного законодавств України, а отже підлягає скасуванню.

Що стосується позовних вимог позивача, а саме: зобов'язання відповідача відновити суми податкового кредиту та зобов'язань ТОВ "Річ Ойл" в електронній базі даних "Автоматизована система співставлення інформаційної системи Міністерства доходів та зборів України "Податковий блок", інформаційній базі результатів контрольно-перевірочної роботи АРМ "Аудит", а також в інтегрованій картці, зміни до яких були внесені на підставі відомостей, викладених в акті № 286/17-16-22-02/37083187 від 21.09.2015 року то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем згідно положень ст.. 71 КАС України не було надано доказів порушення свого права в цій частині.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 86, ч.1 ст.158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Річ-Ойл" до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області, Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області № від 29.10.2015 року.

В іншій частині задоволення позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні.

Якщо суб'єкта владних повноважень, у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова у повному обсязі виготовлена 22 січня 2016 року.

Суддя Спірідонов М.О.