Справа № 802/2207/15-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/2207/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Бошкова Ю.М.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

21 січня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Сторчака В. Ю. Ватаманюка Р.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Коваль К.В.,

представників позивача - Бершадська Т.О., Пантелімонова А.І., представники на підставі довіреностей

представників відповідача Янушкевич А.С., Кочут О.В., представники на підставі довіреностей

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтаж ЗБВІК" на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтаж ЗБВІК" до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю "БудМонтаж ЗБВІК" звернулось до суду з позовом до Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 27.10.2015 року позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 06.07.2015 року в частині: 111406 грн. - сума грошового зобов'язання за основним платежем; 25241 грн. - сума за штрафними санкціями, та визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 06.07.2015 року в частині: 390762 грн. - сума грошового зобов'язання за основним платежем; 97691 грн. - сума за штрафними санкціями, в решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову та прийняти нову про задоволення позову повністю. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги викладені в апеляційній скарзі.

Представники відповідача заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, у період з 19.05.2015 року по 09.06.2015 року посадовими особами Вінницької ОДПІ проведено планову виїзну перевірку ТОВ "БудМонтаж ЗБВІК" щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 року по 31.12.2014 року.

В ході проведеної перевірки ревізорами встановлено порушення п.п.135.5.4 п.135 п.5 ст. 135, п.п.139.1.9 п.п.139.1 ст. 139 ПК України, у зв'язку із чим занижено податок на прибуток у загальній сумі 450330 грн.; п.п. 198.1, п.п. 198.2, п.п.198.6 ст.198, п.п.185.1 ст.1 ст.185, ст.188.1, п.187.1 ст.187 ПК України у результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 412556 грн.; п.п.176.2 "б" ст. 176 ПК подання розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1 ДФ) за ІІ квартал 2012 року, за ІІІ квартал 2013 року та IV квартал 2014 року подані з недостовірними відомостями; п.2.9, 3.5 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" затвердженого постановою Правління Національного банку України 15.12.2004 року №637, а саме: перевищення встановленого ліміту залишку готівки в касі на загальну суму 2688 грн. 23 коп.

За результатами проведеної перевірки складено акт перевірки №1621/22/35527011 від 16.06.2015 року.

Висновки проведеної перевірки знайшли своє відображення у прийнятих податкових повідомленнях - рішеннях: форми "Р" № від 06.07.2015 року, та № від 06.07.2015 року.

Задовольняючи позовні вимоги частково та скасовуючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення в частині суд першої інстанції вказав, що в матеріалах справи є достатні докази на підтвердження фактичної діяльності ТОВ "БудМонтаж ЗБВІК" та правомірність дій останнього під час формування податку на прибуток та податку на додану вартість. У цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржуються, тому відповідно до ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції не переглядає його в апеляційному порядку.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив про допущення позивачем помилки у бухгалтерському обліку, що не заперечувалось останнім, знайшло своє відображення у декларації з податку на прибуток за 2014 рік та інформації, яка міститься у обороті по рахунку 281 за 2014 рік, обороті по рахунку 902 за 2014 рік, а також зазначено, що TOB "БудМонтаж ЗБВІК" компенсовано вартість частини майна товариства пропорційна його частці у статутному капіталі основними засобами товариства, які внесені до статутного капіталу товариства та відповідно до ст. 12 Закону України "Про господарські товариства" є його власністю, що відповідно до п.п.14.1.202 п.14.1 ст.14 ПК України вважається продажем (реалізацією) та відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України є базою оподаткування податком на додану вартість.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Так, податковим органом на підставі акта перевірки № 1621/22/35527011 від 16.06.2015 року, прийнято повідомлення-рішення № від 06.07.2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток на загальну суму 562913 грн., з яких 450330 грн. за основним платежем та 112583 грн. штрафних (фінансових) санкцій та податкове повідомлення-рішення № від 06.07.2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 515695 грн., з яких 412556 грн. за основним платежем та 103139 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог зазначив, що податковим органом правомірно прийнято податкові повідомлення рішення в частині донарахування податку на прибуток та податок у зв'язку із завищенням показника в ряд. 05.1 «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» та занижено базу оподаткування податком на додану вартість в частині компенсації учаснику товариства його частки при виході з товариства власними основними засобами.

Так податковий орган стверджує, що відповідно до даних бухгалтерського обліку (головна книга по рах. 90 «Собівартість реалізованих товарів (робіт, послуг) за 2014 р.) ТОВ «Будмонтаж ЗБВІК» собівартість реалізованих товарів (робіт, послуг) складає 6622750 грн., відповідно до декларації з податку на прибуток за 2014 рік підприємством відображено показник в ряд. 05.1 «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» у сумі 66623686 грн. Розбіжність складає 330936 грн. в т. ч. по звітних податкових періодах за 2014 рік в сумі 330936 грн.

Відповідно до пункту 138.1. статті 138 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

- витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті;

- інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

В силу пп.138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до п. 6 ст. 138 ПК України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Згідно з абзацом першим пункту 138.2. статті 138 названого Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

У той же час, підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Так, куплені товари на суму 330936,33 грн. було оприбутковано на ДТ рах. 281 «Товари», які були передані у виробництво на ДТ рах. 20 «Виробничі запаси». Після того як з катанки було вироблено проволоку собівартість даної продукції під час продажу та формування видаткових накладних програмою 1С Бухгалтерія не була автоматично віднесена на рах. 902 «Собівартість реалізованих товарів» внаслідок технічного збою програми. Головним бухгалтером помилково було відображено операцією вручну собівартість в сумі 330936,33 грн. на рах. 441 «Прибуток нерозподілених». Після проведення перевірки дану проводку було виправлено і собівартість в сумі 330936, 33 грн. віднесена на рах. 902 «Собівартість реалізованих товарів». То ж витрати на собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів в сумі 330936,33 грн. включено до декларації про доходи за 2014 рік.

Отже, сума 330936,33 грн. є вартістю придбаних та використаних у власному виробництві товарів, тому вона підлягає включенню до складу собівартості виготовленої продукції, що і було відображено у податковій звітності без «подвоєння» та помилок, що можливо прослідкувати у податковій декларації з податку на прибуток підприємств за 2014 рік. Тобто у даному випадку мала місце помилка у бухгалтерському обліку, та яка не мала місце у податковій звітності про що стверджує податковий орган, а тому податкове повідомлення-рішення № від 06.07.2015 року в цій частині є неправомірним та підлягає скасуванню.

Також податковий орган в акті перевірки, що у подальшому стало підставою для винесення податкового повідомлення-рішення, зазначив, що ТОВ «Будмонтаж ЗБВІК» компенсовано вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі основними засобами товариства, які були внесені до статутного капіталу товариства та відповідно до ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» є його власністю, що відповідно до пп. 14.1.202 п. 14.1 ст. 14 ПК України вважається продажем (реалізацією) та відповідно до п.188.1 ст. 188 ПК України є базою оподаткування податком на додану вартість.

Відповідно до п.п. 14.1.202 п. 14.1 ст. 14 ПК України продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України продаж база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін. визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та сирів).

Так відповідно до договору передавання обладнання у користування №2012_2505 від 25 травня 2012 року ОСОБА_6 передав у строкову оренду позивача обладнання. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору обладнання передається у користування в обмін на корпоративні права, власник зобов'язується передати користувачеві, а користувач зобов'язується прийняти в строкове користування обладнання, та зобов'язується в обмін на право користування майном, що передається у користування, передати власнику майна корпоративні права, що виникли внаслідок створення ТОВ «Будмонтаж ЗБВІК». Власник передає в користування належне йому майно в обмін на корпоративні права товариства (п. 2.1 договору). Власник має право вимагати повернення переданого у користування майна за умови виходу із складу засновників користувача.

Абзацом 2 п. 153.9 ст. 153 ПК України визначено, що норми пункту 153.8 статті 153 цього Кодексу не поширюються на операції із внесення платником податку коштів або майна до статутного капіталу юридичної особи - резидента або нерезидента в обмін на емітовані ним корпоративні права, за умови повернення платнику податку коштів або майна (майнових прав), попередньо внесених ним до статутного капіталу емітента корпоративних прав, у разі виходу такого платника податку з числа засновників (учасників) такого емітента чи ліквідації такого емітента.

Також у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» від 24.10.2008 року зазначено, що Якщо акти приймання-передачі та положення установчих документів товариства не передбачають застережень про те, що внеском учасника до статутного капіталу товариства є майнові права, у тому числі право користування майном, то майновий внесок учасника до статутного (складеного) капіталу є об'єктом права власності товариства (п. 33).

Таким чином у даному випадку не було правовідносин із переходу майна у власність товариства та внесення його до статутного капіталу, а тому дана операція взагалі не може розцінюватись як відчуження майна товариства відповідно до пп. 170.2.2 п. 170.2 ст. 170 ПК України, та у свою чергу не створює об'єкта оподаткування, оскільки дане майно передано було товариству у строкову оренду та передбачало повернення обладнання за вимогою власника майна.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування податкових повідомлень рішень № від 06.07.2015 року та № від 06.07.2015 року, у зв'язку із необґрунтованістю їх прийняття, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Враховуючи встановлене порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів скасовує оскаржувану постанову суду першої інстанції та приймає нову постанову про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

За таких обставин, відповідно до ст. 94 КАС України, поверненню з Державного бюджету України підлягає 12354,88 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтаж ЗБВІК" задовольнити повністю.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтаж ЗБВІК" до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про скасування податкових повідомлень-рішень скасувати, прийняти нову постанову.

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати податкове повідомлення-рішення № від 06.07.2015 року та податкове повідомлення-рішення № від 06.07.2015 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтаж ЗБВІК" судовий збір у розмірі 12354 (дванадцять тисяч триста п'ятдесят чотири) грн. 88 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 28 січня 2016 року.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Сторчак В. Ю. Ватаманюк Р.В.