Справа № 826/17599/15
Суддя: Нагорянський С.І.
Дата ухвалення: 2016-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 січня 2016 року № 826/17599/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Нагорянського С.І., суддів Аблова Є.В., Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України

простягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, в якому просив (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 05.10.2015 р.):

- стягнути з Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України середній заробіток за час вимушеного прогулу за квітень-жовтень 2015 року та середній заробіток з урахуванням коефіцієнтів підвищення посадових окладів (з відрахуванням сум, зазначених у рішеннях суду від 04 вересня 2014 року та від 29 квітня 2015 року) за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2007 року по жовтень 2015 року (включно) в сумі 288336,09 грн.;

- прийняти додаткове судового рішення: додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу суду, якою зобов'язати Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України сплатити 24674,07 грн. на користь позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду від 25 серпня 2015 року відкрито провадження у справі.

Позивач під час судового розгляду справи позов підтримав у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову, з підстав, вкладених у письмових запереченнях проти позову.

У судовому засіданні 18 листопада 2015 року суд ухвалив про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, оцінивши докази, які мають значення для розгляду та вирішення справи, судом встановлено наступне.

Наказом Міністра будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України Рибака В.В. №49 "ос" від 01 лютого 2007 року було звільнено ОСОБА_1 з посади начальника контрольно-ревізійного відділу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України у зв'язку із змінами в організації праці (пункт 1 статті 40 Кодексу законів про працю України)

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 травня 2010 року в адміністративній справі № 2а-4477/09/2670 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ №49 "ос" від 01 лютого 2007 р. про звільнення ОСОБА_1 з роботи з посади начальника Контольно-ревізійного відділу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. Стягнуто з Ліквідаційної комісії Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.02.2007 р. по 01.05.2010 р. в сумі 118104,00 гривень. Вважати звільненим ОСОБА_1 з роботи з 01.05.2010 р. на підставі п. 3 ч. ст. 30 Закону України "Про державну службу" у зв"язку із досягненням ним граничного віку проходження державної служби. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2010 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 травня 2010 року залишено без змін.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 29 березня 2011 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 травня 2010 року змінено.

Абзац третій резолютивної частини постанови суду викладено в наступній редакції: «Стягнути з Ліквідаційної комісії Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2007 року по 01 травня 2010 року, з відрахуванням отриманої ним допомоги по безробіттю, обов'язкових зборів та платежів.». Виключено з резолютивної частини постанови суду четвертий абзац щодо визнання звільненим ОСОБА_1 з роботи з 01 травня 2010 року на підставі п. 3 ст. 30 Закону України «Про державну службу» у зв'язку із досягненням ним граничного віку проходження державної служби. Доповнено резолютивну частину постанови суду абзацом наступного змісту: «Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Контрольно-ревізійного відділу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, з 02 лютого 2007 року». В іншій частині постанову суду залишено без змін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2014 року, у справі № 2а-4477/09/2670, замінено боржника - Ліквідаційну комісію Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на його правонаступника - Міністерство регіонального розвитку, будівництва та жилого-комунального господарства України у виконавчих провадженнях ВП № 20781118 та ВП № 26593723 з примусового виконання виконавчих листів виданих Окружним адміністративним судом м. Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року у справі № 2а-4477/09/2670, частково задоволено заяву ОСОБА_1 про визначення суми до стягнення за судовим рішенням, а саме: встановлено спосіб виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 29 березня 2011 року в частині стягнення з Ліквідаційної комісії Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.02.2007 р. по 01.05.2010 р. з відрахуванням отриманої ним допомоги по безробіттю, обов'язкових зборів та платежів, шляхом визначення суми, що підлягає стягненню у розмірі 149161,22 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2015 року у справі № 826/1296/15 стягнуто з Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 травня 2010 року по 02 квітня 2015 року в розмірі 262981,59 грн.

В обґрунтування даного позову позивач посилається на те, що станом на сьогоднішній день його на посаді не поновлено, відтак просить стягнути з Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України середній заробіток за час вимушеного прогулу за квітень-жовтень 2015 року та середній заробіток з урахуванням коефіцієнтів підвищення посадових окладів (з відрахуванням сум, зазначених у рішеннях суду від 04 вересня 2014 року та від 29 квітня 2015 року) за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2007 року по жовтень 2015 року (включно) в сумі 288336,09 грн.

Також, позивач зазначає, що із нарахованої Вищим адміністративним судом України суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.02.2007 р. по 01.05.2010 р. - 173835,29 грн., Окружним адміністративним судом міста Києва від 04.09.2014 р. було вирахувано 24674,07 грн. - суми отриманої позивачем як допомоги по безробіттю.

Оскільки з ОСОБА_1 було стягнуто на користь Дарницького районного центру зайнятості допомогу по безробіттю у розмірі 24674,07 грн., позивач просить прийняти додаткове судового рішення (додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу суду) яким зобов'язати Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України сплатити 24674,07 грн. на користь позивача.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Як зазначено у п. 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Судом встановлено, що станом на момент розгляду справи рішення у справі № 2а-4477/09/2670 про поновлення на роботі незаконно звільненого позивача, відповідачем не виконано.

Відтак, затримка виконання власником рішення органу по розгляду трудових спорів про поновлення на роботі незаконно звільненого або незаконно переведеного працівника тягне за собою обов'язок власника виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки.

При цьому, строк з дати ухвалення судового рішення у справі № 2а-4477/09/2670, по дату фактичного поновлення позивача на посаді (прийняття відповідного наказу) є часом затримки виконання рішення про поновлення на роботі, а тому даний строк має бути включений до періоду вимушеного прогулу з стягненням відповідних сум середнього заробітку за цей період на користь позивача.

Відповідно до п. 32 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час.

При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі-Порядок № 100).

Відповідно до п.2 Порядку № 100, у разі визначення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 5 Порядку № 100 встановлено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пункту 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат, працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства.

Так, пунктом 10 Порядку № 100 встановлено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Коефіцієнт, на який необхідно прокоригувати виплати, що включаються при обчисленні середньої заробітної плати, розраховується шляхом ділення тарифної ставки (окладу), встановленого працівнику після підвищення, на тарифну ставку (оклад), яку він мав до підвищення.

При цьому, коли у розрахунковому періоді або періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, на підприємстві відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) лише окремій категорії працівників, коригування середнього заробітку не проводиться.

Стосовно вимог позивача про стягнення з Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України середнього заробітку з урахуванням коефіцієнтів підвищення посадових окладів (з відрахуванням сум, зазначених у рішеннях суду від 04 вересня 2014 року та від 29 квітня 2015 року) за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2007 року по жовтень 2015 року (включно), суд зазначає наступне.

В межах адміністративної справи № 826/1296/15 ОСОБА_1 будо заявлено вимоги зокрема стосовно зобов'язання стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.05.2010 року по день прийняття судового рішення із врахуванням інфляції та коефіцієнту підвищення посадових окладів з 01.02.2007 року.

При цьому, надаючи правову оцінку вимогам позивача стосовно врахування інфляції та коефіцієнту підвищення посадових окладів з 01.02.2007 року, Окружний адміністративний суд міста Києва у постанові від 09.04.2015 р. у справі № 826/1296/15 дійшов висновку про відмову у їх задоволенні, оскільки «Порядок № 100 не передбачає проведення індексації, крім того, докази підвищення посадових окладів відсутні».

Відтак, в межах даної адміністративної справи суд розглядає лише вимоги щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку з урахуванням інфляції та коефіцієнтів підвищення посадових окладів за час вимушеного прогулу за період з квітня 2015 року по жовтень 2015 року (включно).

Як встановлено судом, у період вимушеного прогулу позивача його посадовий оклад неодноразово підвищувались, зокрема, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 700 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року №268» - на 7 % та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06 лютого 2008 року № 34 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» - на 45 %.

Оскільки з дня незаконного звільнення позивача і до цього чого часу він не працював, обрахована судом в ухвалі від 04.09.2014 р. у справі № 2а-4477/09/2670 величина середньоденної заробітної плати позивача є незмінною та становить 217,43 грн., так само незмінною залишається величина середньомісячного числа робочих днів у кількості 20,5 днів.

Середньоденна заробітна плата позивач із урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів складає: 217,43 грн. х 232,65 = 232,65 грн.; 232,65 грн. х 45% = 337,34 грн.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на користь позивача за період з квітня 2015 року по жовтень 2015 року (включно) із урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів становить 48408,29 грн. (7 місяців х 20,5) х 337,34 грн.).

При цьому суд вважає необґрунтованими вимоги позивача стосовно включення до обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу індексації, оскільки Порядок № 100 цього не передбачає.

Відповідач зазначав про те, що 01.05.2015 р. ОСОБА_1 виповнилось 65 років, (тобто ним досягнуто граничного віку проходження державної служби), а тому стягнення середнього заробітку за вимушений прогул є неправильним та суперечить засадам Закону України «Про державну службу».

Суд критично оцінює зазначені доводи відповідача, оскільки припинення державної служби оформлюється відповідним актом суб'єкта призначення про звільнення державного службовця з посади державної служби, у якому зазначаються підстава припинення державної служби та дата звільнення.

Оскільки такий наказ в матеріалах справи відсутній, суд вважає, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу за спірний період.

Стосовно вимог позивача про прийняття додаткового судового рішення, яким зобов'язати Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України сплатити 24674,07 грн. на користь позивача, суд не вбачає підстав для їх задоволення, з огляду на наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 червня 2010 року (яка є чинною на сьогодні) у справі № 2а-6053/10/2670 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Київського міського центру зайнятості отриману допомогу по безробіттю у розмірі 24674,07 грн.

Крім того, судом встановлено, що із нарахованої Вищим адміністративним судом України суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.02.2007 р. по 01.05.2010 р. - 173835,29 грн., Окружним адміністративним судом міста Києва в ухвалі від 04.09.2014 р. було вирахувано 24674,07 грн. - суми отриманої позивачем як допомоги по безробіттю.

Відповідно до ст. 168 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Питання про ухвалення додаткового судового рішення може бути заявлено до закінчення строку на виконання судового рішення.

Тобто, звертаючись з вимогами про прийняття додаткового судового рішення в межах даної адміністративної справи позивач обрав невірний спосіб захисту, оскільки правова тому суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

В силу ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 2 ст. 71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення адміністративного позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 158-163, 167 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період квітень-жовтень 2015 року (включно) в розмірі 48408,29 грн. (сорок вісім тисяч чотириста вісім грн. 29 коп.).

3. У задоволенні решти позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя С.І. Нагорянський

Судді Є.В. Аблов

А.С. Мазур