Справа № 805/1072/15-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Давиденко Т.В.
Суддя-доповідач - Казначеєв Е.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року справа №805/1072/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Казначеєва Е.Г., суддів: Васильєвої І.А., Ханової Р.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2015 року у справі № 805/1072/15-а (головуючий І інстанції Давиденко Т.В.) за позовом Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівний завод» до Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Азовський машинобудівний завод» звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування вимоги від 04.02.2015 року № Ю-1 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 657593 грн. 17 коп.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2015 року позовні вимоги задоволені. Суд скасував вимогу Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області від 04.02.2015 року № Ю-1 про сплату Приватним акціонерним товариством "Азовський машинобудівний завод" боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 657593 грн. 17 коп.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову якою відмовити в задоволенні позовних вимог. Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що вказана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач в обґрунтуванні апеляційної скарги послався на норми Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI, Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року № 1669-VII, розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція» та зазначає, що Закон № 1669-VII не скасовує обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI-VI, а дає можливість платникам єдиного внеску на період проведення АТО не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та повному обсязі. Умовою такого звільнення є заява у довільній формі. Зазначив, що платники єдиного внеску, які перебувають на обліку в фіскальних органах, розташованих на території, де проводилась антитерористична операція або було оголошено військовий чи надзвичайний стан, продовжують здійснювати господарську діяльність, нараховувати, обчислювати і сплачувати заробітну плату, то вони зобов'язані виконувати всі встановлені Законом № 2464-VI-VI функції. Відповідач зазначає, що позивач знаходиться на обліку у відповідача проте фактично підприємство (основні фонди та засоби виробництва) знаходиться у м. Бердянськ Запорізської області, тобто здійснює діяльність не на території проведення антитерористичної операції. Крім того, апелянт зазначає, що дію переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р, призупинено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р. Тобто, на даний час перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, є невизначеним, що робить неможливим застосування положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» до спірних правовідносин. Також, позивачем до заяви про звільнення не було надано сертифікат Торгово-промислової палати України.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд в межах апеляційної скарги відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, колегія суддів встановила наступне.

ПАТ «Азовський машинобудівний завод» зареєстроване в якості юридичної особи, місцезнаходження відповідно до Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців: 87400, Донецька область, Першотравневий район, смт. Мангуш, вул. Мурзи , буд. 16, кв. 6 (а.с. 9-10).

Позивач з 22 грудня 2004 року перебуває на обліку у Мангуській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області як платник податків за № 146, що підтверджується довідкою від 02.07.2012 року № 3066/10/18-013-9 (а.с. 11).

04 лютого 2015 року Мангуською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Донецькій області прийнято вимогу № Ю-1 про сплату ПАТ «Азовський машинобудівний завод» боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 657593 грн. 17 коп. (а.с. 13).

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що позивач зареєстрований та здійснює свою господарську діяльність на адміністративній території, де здійснюється антитерористична операція та в період проведення антитерористичної операції яка триває, тому в даному випадку податковий орган направляючи вимогу, яка оскаржується, діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством України.

Колегія суддів з зазначеним висновком суду першої інстанції частково погоджується, з наступних підстав.

Спірним у справі питанням є застосування Законів України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) та «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року № 1669-VII (далі - Закон № 1669-VII), в редакції на час виникнення спірних правовідносин, стосовно суб'єкта господарювання, що здійснює діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом № № 2464-VI.

Пунктом 10 частини 1 статті 1 Закону України № 2464-VI визначено, що страхувальники - роботодавці та інші особи відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно абз. 1 п. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Статтею 6 Закону № 2464-VI визначено, що платник єдиного внеску зокрема зобов'язаний: зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п. 1 ч. 2); подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв'язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю (п. 4 ч. 2).

02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон № 1669-VII, набув чинності 15.10.2014 року, який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Підпунктом б пункту 8 ст. 14-1 Закону № 1669-VII розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI було доповнено пунктом 9-3 такого змісту:

«9-3. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».

Проте, пунктом 1 Закону України від 02.03.2015 року № 219-VIII до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI внесено зміни, зокрема пункт 9-3 в редакції Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII вважати пунктом 9-4.

Пунктом 28 Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, який набрав чинності з 01.01.2016 року, виключено підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону № 1669-VII.

Таким чином, вищевказані зміни до Закону № 2464-VI внесені Законом України від 02.09.2014 р. N 1669-VII, втратили чинність згідно із Законом України від 24.12.2015 р. N 911-VIII, з 01.01.2016 року.

Разом з цим, спірна вимога податкового органу № Ю-1 від 04.02.2015 року прийнято саме в період дії Закону № 2464-VI зі змінами внесеними Законом України від 02.09.2014 р. N 1669-VII, а проблемою даного спору є питання правомірності прийняття органом податкової служби вимоги про сплату недоїмки саме 04 лютого 2015 року.

Колегія суддів зазначає, що для застосування положень Закону № 2464-VI, з урахуванням змін, внесених Законом № 1669-VII, необхідно дотримуватися двох умов одночасно: періоду дії та території, визначеної переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Указ Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" № 405/201 виданий 14 квітня 2014 року, а Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України Президентом України не видавався.

Указ Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" № 405/201 виданий 14 квітня 2014 року, а Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України Президентом України не видавався.

Пунктом 5 ст. 11 Закону № 1669-VII передбачено обов'язок Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 р. № 405/2014 у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

Остаточний перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, буде затверджено у десятиденний строк з дня закінчення антитерористичної операції (абз. 3 п. 5 ст. 11 Закону № 1669-VII).

Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1053-р від 30.10.2014 року, яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

В подальшому, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Тобто, зазначене розпорядження Кабінету Міністрів України було чинним та не скасовувалось, дія якого лише була зупинена на відповідний час.

02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Зазначене розпорядження опубліковано 08 грудня 2015 року на єдиному веб-порталі органів виконавчої влади України «Урядовий портал».

Пунктом 1 та 3 вказаного розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053».

Колегія суддів зазначає, що вказаними розпорядженнями затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція з початку її проведення та на теперішній час. В той же час новий перелік уточнює раніше прийнятий і не є остаточним.

Розпорядження Кабінету Міністрів є підзаконним нормативно-правовим актом.

У даному випадку розпорядження містять вторинні (похідні) норми, що розкривають і конкретизують первинні норми, приймаються на їх підставі, спрямовані на їх виконання. Затверджений Урядом Перелік визначив суб'єктів, на яких розповсюджується спеціальне законодавство про проведення АТО. Само по собі розпорядження № 1275-р має певне правове навантаження встановлення суб'єктів застосування Закону № 2464-VI та Закону № 1669-VII та не створює самостійних правових наслідків, а підлягає системному правозастосуванню у контексті положень цих Законів.

Колегія суддів вважає, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки з урахуванням Закону № 2464-VI, зі змінами внесеними Законом № 1669-VII, визначає коло суб'єктів і особливості застосування вказаного Закону.

Позивач - ПАТ «Азовський машинобудівний завод» зареєстроване в якості юридичної особи за адресою: 87400, Донецька область, Першотравневий район, смт. Мангуш, вул. Мурзи , буд. 16, кв. 6 та перебуває на обліку в органі доходу і зборів, розташованому на території населених пунктів, визначеним вищезазначеним переліком.

Згідно з додатками до розпоряджень Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р та № 1053-р від 30.10.2014 року, до зазначених населених пунктів належить смт. Мангуш Першотравневого району, а відповідно позивач відноситься до зазначеного переліку.

Позивач вважає, що є суб'єктом правовідносин, для врегулювання яких необхідно застосувати розпорядження КМУ, оскільки внаслідок його прийняття у нього виникає можливість застосувати п. 9-4 Закону № 2464-VI.

Спірна вимога податкового органу прийнято саме в період дії редакції Закону № 2464-VI із змінами внесеними Законом № 1669-VII за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, а саме яка утворилась з 14.04.2014 року по 31.01.2015 року.

Таким чином, положення Закону № 2464-VI, з урахуванням змін внесених Законом № 1669-VII, є нормами прямої дії і на час їх дій передбачають для суб'єкта господарювання, що здійснює діяльність на території проведення антитерористичної операції звільнення від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI, тобто з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Крім того, за приписами абз. 2 п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, в редакції Закону № 1669-VII, підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Тобто, вказана заява подається у будь-який час не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, позивач 27.11.2014 року та 30 квітня 2015 року звернувся до відповідача з заявами про звільнення від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI та незастосування відповідальності за невиконання обов'язків платника єдиного внеску, а саме: від нарахування, утримання сплати єдиного внеску, подання звітності (а.с.20). Відповідач листами від 08.12.2014 року та від 13.05.2015 року зазначив, що положення п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI не можуть бути застосовані до визначення у встановленому законодавству порядку остаточного переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція.

З огляду на викладене, оскільки позивач зареєстрований у податковому органі та здійснює свою господарську діяльність на адміністративній території смт. Мангуш - у населеному пункті, на території якого здійснювалась та здійснюється антитерористична операція, період проведення антитерористичної операції триває, а відповідно на позивача, як суб'єкта господарювання, що здійснює діяльність на території проведення антитерористичної операції, поширюються умови звільнення від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI, з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Разом з цим, як вбачається з письмових пояснень сторін та розрахунків доданих до них, вказана у вимозі від 04.02.2015 року № Ю-1 недоїмка зі сплати єдиного внеску у сумі 657593 грн. 17 коп., утворилась за період з січня 2014 року по січень 2015 року, з якої сума 97217 грн. 32 коп. утворилась за період з січня 2014 року по лютий 2014 року, сума 560375 грн. 85 коп. утворилась за період після 14 квітня 2014 року.

Таким чином, відповідачем неправомірно прийнято спірну вимогу від 04.02.2015 року в частині сплати позивачем боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у сумі 560375 гривень 85 копійок, яка утворилась після 14 квітня 2014 року, тобто в період початку проведення АТО.

Щодо посилання відповдіача на те, що пунктом 28 Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, який набрав чинності з 01.01.2016 року, виключено підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону № 1669-VII, а отже позивач на сьогоднішній день не звільняється від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VІ, колегія суддів наголошує, що як зазначалось вище проблемою даного спору є питання правомірності прийняття органом податкової служби вимоги про сплату недоїмки саме 08 травня 2015 року, тобто в період дії редакції Закону № 2464-VI із змінами внесеними Законом № 1669-VII.

Стосовно посилання апелянта на те, що фактично підприємство (основні фонди та засоби виробництва) знаходиться у м. Бердянськ Запорізської області, тобто здійснює діяльність не на території проведення антитерористичної операції, колегія суддів зазначає, що за приписами пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI звільняється саме платники єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів де проводилася антитерористична операція, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану, тобто, позивач який зареєстрований в якості юридичної особи за адресою: 87400, Донецька область, Першотравневий район, смт. Мангуш, вул. Мурзи, буд. 16, кв. 6 та перебуває на обліку у відповідача, на території населених пунктів де проводилася антитерористична операція, що відповідає вимогам Закону № 2464-VI та є підставою для звільнення.

Крім того, посилання апелянта на протокол установчих зборів в якості доказу на нездійснення позивачем господарських операцій на територіях АТО, не приймаються, оскільки протокол не є безперечним доказом, який засвідчує вказані обставини. Позивач перебуває на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту де проводиться антитерористична операція.

Колегія суддів не приймає посилання апелянта на обов'язкову наявність у позивача сертифікату Торгово-промислової палати України на підтвердження форс-мажорних обставин та подання такого сертифікату відповідачу відповідно до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджену наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, оскільки, як зазначалось вище положеннями Закону № 2464-VI визначено умови звільнення суб'єкта господарювання від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI, а саме здійснення діяльності на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, додаткових умов вказана стаття не містить. Крім того, позивачем подавалась заява про звільнення від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI.

Також, Законом № 1669-VII доповнено Закон України «Про торгово-промислові палати в Україні» статтею 14-1 наступним змістом, Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту тощо.

Відповідно до матеріалів справи, позивач 09 липня 2015 року звернувся то Торгово-промислової палати України з заявами про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин не переробної сили).

Донецька Торгово-промислова палата України листом від 15 липня 2015 року № 1011/12.12-03 повідомила, що норми Закону № 2464-VI із змінами внесеними Законом № 1669-VII є нормами прямої дії. Законом не передбачено у даному випадку підтверджувати ще й настання обставин не переробної сили та надання сертифікату.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог із скасуванням вимоги відповідача від 04.02.2015 року № Ю-1 в частині сплати позивачем недоїмки зі сплати єдиного внеску у сумі 560375 гривень 85 копійок.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийняті рішення були порушені норми матеріального права, що обумовлює скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови з частковим задоволенням позовних вимог.

Керуючись статтями 184, 185, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2015 року у справі № 805/1072/15-а - задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2015 року у справі № 805/1072/15-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівний завод» задовольнити частково.

Скасувати вимогу Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області від 04.02.2015 року № Ю-1 в частині сплати Приватним акціонерним товариством «Азовський машинобудівний завод» боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у сумі 560375 гривень 85 копійок.

У задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: Е.Г. Казначеєв

Судді: І.А. Васильєва

Р.Ф. Ханова