Справа № 826/361/16
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 січня 2016 року 10:47 № 826/361/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кобилянського К.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
довідділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві
про визнання протиправною відмови та зняття арешту,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, у якій просить суд:

1) визнати неправомірною відмову відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві у знятті арешту з належної позивачу 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1;

2) зняти арешт та припинити обтяження речових прав на належну позивачу 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, накладене на підставі постанови відділу державної виконавчої служби у Радянському районі міста Києва від 21.05.2001.

Під час розгляду справи представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з огляду на доводи, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату час та місце проведення судових засідань був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи. Подав через канцелярію суду письмові пояснення в яких зазначив, що виконавчі провадження за період з 2001 по 2011 знищені за закінченням термін зберігання, внаслідок чого зняти арешт з квартири не є можливим. Просив розгляд справи провести за відсутності відповідача.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній документів, відповідно до ч.6 ст.128 КАС України за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Позивачу, ОСОБА_1, належить на праві приватної власності 1/2 частка квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.11.2015 № 48440945.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 48440945 від 26.11.2015, 02.11.2004 Першою київською державною нотаріальною конторою до реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про арешт нерухомого майна - трикімнатної квартири АДРЕСА_1, на підставі постанови № б/н від 21.05.2001, виданої відділом державної виконавчої служби у Радянському районі.

Позивач стверджує, що зазначена постанова відділу державної виконавчої служби у Радянському районі м. Києва від 21.05.2001 до нього не надходила. У зв'язку з чим та на якій підставі на нерухоме майно позивача накладено арешт, позивачу невідомо.

З метою з'ясування обставин накладення арешту на нерухоме майно, представник позивача - ОСОБА_3, звернулась до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві із запитом щодо того, на якій підставі та у зв'язку з чим винесено постанову відділу державної виконавчої служби у Радянському районі м. Києва від 21.05.2001 № б/н про накладення арешту на нерухоме майно, належне позивачу, а також з вимогою зняти арешт з 1/2 частки квартири, належної позивачу.

Листом від 24.12.2015 відповідач повідомив позивача про те, що провадження, при здійсненні якого виносилась постанова від 21.05.2001 б/н про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, належної позивачу, на виконанні у ВДВС не перебуває; виконавчі провадження з 2001 по 2011 роки знищені за закінченням терміну зберігання, так як відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки.

Також, у листі від 24.12.2015 відповідач повідомив про відмову в знятті арешту з належної позивачу 1/2 частки квартири та запропонував звернутися до суду щодо зняття арешту з нерухомого майна, на яке постановою від 21.05.2001 № б/н було накладено арешт.

За таких обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 19 зазначеного Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. У заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, у якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

В ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, в тому числі, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постановами державного виконавця може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна.

Як зазначив представник позивача, а зворотного відповідачем не доведено, жодних документів по виконавчому провадженню ОСОБА_1 не отримував.

В той же час, згідно листа відповідача від 20.01.2016, можна дійти висновку про те, що виконавче провадження фактично завершено, адже відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 роки, а оскільки станом на 20.01.2016 виконавче провадження знищено, то воно є таким, що було завершено.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 Цивільного кодексу України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі прийняття рішення судом про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Таким чином, суд вважає за необхідне здійснити захист прав та інтересів позивача шляхом звільнення арешту з всього нерухомого майна, що належить позивачу.

Враховуючи викладене, оскільки відповідачем за наслідками закінчення виконавчого провадження, не вчинено дій по зняттю арешту з рухомого майна позивача, суд вважає, що позовні вимоги в частині зняття арешту з майна є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про визнання неправомірною відмову відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві у знятті арешту з належної позивачу 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, задоволенню не підлягають, адже Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено зняття арешту з майна на підставі заяви боржника у завершеному та знищеному виконавчому провадженні. При цьому, неправомірну бездіяльність відповідача по не зняттю арешту з майна позивач не оскаржує.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 181, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Зняти арешт та припинити обтяження речових прав на належну ОСОБА_1 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що накладені на підставі постанови відділу державної виконавчої служби у Радянському районі міста Києва від 21.05.2001 року.

3. Стягнути судові витрати в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп. на користь ОСОБА_1 (код платника НОМЕР_1) шляхом їх безспірного списання з рахунків відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.М. Кобилянський