Справа № 461/9372/15-а
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 р. № 876/11383/15
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань: Гользбергер А.П.

представника позивача - ОСОБА_2

третьої особи - ОСОБА_3

представників третіх осіб - Ільницького О.В., ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_3 та Виконавчого комітету Львівської міської ради на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 9 листопада 2015 року про залишення без розгляду адміністративного позову Виконавчого комітету Львівської міської ради до Департаменту містобудування Львівської міської ради, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Єврольвів», ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування наказу, -

встановив:

26.08.2015 Виконком Львівської міськради звернувся в суд із адміністративним позовом до Департаменту містобудування Львівської міськради, треті особи: ТОВ «Єврольвів», ОСОБА_3 у якому просить визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 02.09.2013 № 274 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на будівництво ТОВ «Єврольвів» багатоквартирного житлового будинку з вбудованим магазином на вул. І.Богуна, 11 зі знесенням торгівельного кіоску».

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 09.11.2015 адміністративний позов залишено без розгляду.

Із цією ухвалою суду першої інстанції не погодились позивач та ОСОБА_3, які оскаржили її в апеляційному порядку. Вважають, що така ухвала прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просять її скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянти посилаються на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду, оскільки не було прийнято до уваги той факт, що про спірний наказ Виконавчому комітету Львівської міської ради стало відомо у квітні 2015 року після надходження звернень мешканців прилеглих будинків.

Представник позивача, третя особа ОСОБА_3 та її представник апеляційні скарги підтримали і просять їх задовольнити.

Представник третьої особи ТОВ «Єврольвів» апеляційні скарги заперечив та просить залишити їх без задоволення.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча належним чином про нього повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення повістки, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, апеляційний розгляд справи проведено у його відсутності.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які прибули у судове засідання, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційні скарги належить задовольнити повністю.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовну заяву слід залишити без розгляду, оскільки позивач, звернувшись із розглядуваним позовом до суду, пропустив визначений ч. 2 ст. 99 КАС України шестимісячний строк звернення до суду, так як Департамент містобудування Львівської міської ради є структурним підрозділом Виконавчого комітету Львівської міської ради, а від так останньому мало бути відомо про прийняття оскаржуваного наказу.

Однак, суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на таке.

Згідно частин 1, 2 статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.

Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Отже, в контексті розглядуваної справи, для дослідження питання щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, необхідним є встановлення дати, коли позивачу стало відомо або мало бути відомо про існування оскаржуваного наказу.

Як зазначає позивач у позовній заяві, Виконавчий комітет з розглядуваним позовом звернувся 26.08.2015 після надходження звернень жителів прилеглих будинків, на підтвердження чого надано запит ОСОБА_3 на отримання публічної інформації від 27.04.2015 № 0150427/1 (а.с. 11), а також відповідь від 17.04.2015 № 2401-4-9 на запит депутата Львівської міської ради ОСОБА_6 (а.с. 102-103).

Інших доказів, які б давали підстави вважати, що позивачу раніше було відомо про прийняття відповідачем наказу від 02.09.2013 № 274 матеріали справи не містять.

Висновки суду першої інстанції про те, що Департамент містобудування є структурним підрозділом Виконавчого комітету, а тому останньому мало бути відомо про оскаржуваний наказ, є помилковими, оскільки виходячи з положень ст.ст. 5, 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» виконавчі комітети, відділи, управління та інші (у т.ч. департаменти), є різними виконавчими органами, які створюються відповідними сільськими, селищними, міськими радами та є підконтрольними і підзвітними саме відповідним радам.

Згідно п. 1 Положення про Департамент містобудування Львівської міської ради, вказаний Департамент є виконавчим органом Львівської міської ради, утвореним відповідно до ухвали Львівської міської ради від 06.07.2006 № 94, є підзвітним і підконтрольним саме міській раді. Департамент є відповідальним за виконання частини повноважень виконавчих органів міської ради, покладених на нього в установленому порядку.

Також, слід звернути увагу на те, що матеріали справи не містять доказів того, що спірний наказ опубліковувався чи у будь-який інший спосіб був доведений до відома позивача, оскільки такий є актом індивідуальної дії та не підлягає офіційному оприлюдненню.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції про те, що позивачу було або могло бути відомо про оскаржуваний наказ не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на законі.

Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права. Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Таким чином, перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційних скарг, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на справедливий суд), якою охоплюється і право на доступ до суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та як наслідок з порушенням норм процесуального права, що призвело до помилкового залишення позовної заяви без розгляду, а тому таку слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 199, 204, 205, 206, 211, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційні скарги ОСОБА_3 та Виконавчого комітету Львівської міської ради - задовольнити повністю.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 9 листопада 2015 року про залишення без розгляду адміністративного позову у справі № 462/9372/15-а - скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 28.01.2016.