Справа № 804/6148/15
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2015 р. Справа № 804/6148/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1,
секретаря судового засіданняОСОБА_2,
представника позивача ОСОБА_3,
представника відповідача ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Фаворит» до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною та скасування картки відмови у прийнятті митної декларації,
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2015 відкрито провадження у справі № 804/6148/15 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 28.05.2015.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити адміністративний позов повністю.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, 01.10.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Фаворит» (покупцем) (далі ТОВ «Торговий дім «Фаворит») та «P.Pavlides S.A.» (Греція) (продавцем) укладено зовнішньоекономічний контракт на поставку продукції № 2419-РС/GR (далі Контракт), відповідно до умов якого продавець зобовязався поставити товар у відповідності до специфікацій, а покупець прийняти та оплатити товар.
Розділом 2 вказаного Контракту визначено, що орієнтовна сума Контракту складає 500000 (пятсот тис.) євро. Загальна кінцева сума Контракту складає суму всіх специфікацій, які будуть підписані сторонами протягом строку його дії. Вартість одиниці товару вказана у специфікаціях до даного контракту (п. 2.1 Контракту).
Згідно п. 2.2. Контракту, якщо інше не вказано в Специфікації ціна на товар визначається згідно з умовами FOB Thessaloniki, Greеce (у відповідності до «Імкотермс -2010») та включає в себе вартість завантаження товару у продавця, вартість всіх митних формальностей в країні продавця, вартість сертифікації товару, вартість пакування, маркування, без урахування податків та зборів на території України.
У відповідності до п. 2.3. Контракту, найменування, ціна та кількість товару, що постачається погоджується в Специфікаціях, які підписуються на кожну окрему поставку та є невідємною частиною Контракту, зміни ціни товару в процесі виконання Контракту погоджуються сторонами.
Про вказані обставини декларанту було повідомлено митним органом під час проведеної з ним консультації, також було запропоновано подати додаткові документи для усунення наявних розбіжностей.
Судом встановлено, що у відповідності до ч. 3 статті 53 Митного кодексу України відповідачем запропоновано позивачу надати додаткові документи, які б усували перелічені вище розбіжності, а саме:
- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;
- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару;
- виписку з бухгалтерської документації.
Про витребування додаткових документів відповідачем зроблено відповідну відмітку у митній декларації позивача із посиланням на ч. 6 ст. 53 Митного Кодексу України.
Позивачем додатково були надані: експортна декларація та переклад експортної декларації, також листом від 11.11.2014 №1 позивач повідомив Дніпропетровську митницю Державної фіскальної служби України про відсутність можливості надання інших документів.
Тобто, митну вартість товару, що імпортується скориговано до рівня митної вартості ідентичного товару із застосуванням резервного методу 2) д визначення митної вартості.
Вирішуючи правомірність прийняття митним органом оскаржуваних рішень, суд виходить з наступного.
Частиною першою статті 49 Митного кодексу України ( далі МК України) визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з ч. 2 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості визначається ст. 53 МКУ.
Зокрема, ч. 2 вказаної статті МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах пятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок - проформа (якщо товар не є обєктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 5 статті 54 Митного кодексу України встановлено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, в тому числі, упевнюватися в достовірності або точності будь - якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.
Згідно Контракту від 01.10.2013 № 2419-РС/GR постачання здійснюється на умовах FOB (Free On Board - франко борт). За умовами FOB продавець зобовязаний здійснити доставку в порт та завантажити на вказане покупцем судно товар, при цьому витрати по доставці вантажу покладаються на продавця.
Здійснивши аналіз наданих до суду документів та згідно з поясненнями представників сторін, судом зясовано, що в наданих митному органу документах містяться наступні розбіжності:
- у рахунку - проформі від 06.11.2014, складеному ТОВ «Градалогістик» не визначено всіх відомостей про понесені витрати. До того ж, вказаний документ не містить посилання на договір, на підставі якого такий рахунок складався, що унеможливлює встановлення приналежності вказаного документу певному договору;
- калькуляція витрат на доставку вантажу від 07.11.2014 за вих. №07/11/1 складена безпосередньо ТОВ «Торговий дім «Фаворит», а не перевізником, митному органу не надані документи, на підставі яких така калькуляція складалася;
- до договору транспортного експедирування від 20.08.2011 № 1693, укладеному із ТОВ «Градалогістик» не надані первинні бухгалтерські документи, обовязковість яких передбачена п. 3.1. самого договору.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що митний орган був позбавлений можливості обчислити та пересвідчитися у правильності заявленої транспортної складової митної вартості товару.
Також судом встановлено, що надане декларантом платіжне доручення від 23.10.2014 № 647 не містить конкретного посилання на оцінювану партію товару, в ньому значиться лише номер та дата зовнішньоекономічного контакту, проте такі дані не є достатніми, оскільки вказаний договір передбачає неодноразове постачання товару на адресу ТОВ «Торговий дім «Фаворит», а тому неможливо ідентифікувати надане платіжне доручення з партією товару, що заявлений до розмитнення за ВМД № 110100000/2014/231075.
Згідно п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 1 статті 57 Митного кодексу України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до частин 2, 3, 4 ст. 57 Митного кодексу України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Аналіз положень частини третьої статті 53, частин першої, другої та п'ятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.
Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України, підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю є виключно наявність обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/ або недостовірні відомості про митну вартість товарів.
У своїх постановах від 15.10.2013 у справі № 21-270а13 та від 22.10.2013 у справі № 21-342а13 Верховний Суд України, за результатами аналізу Митного кодексу України 2002 року зазначає, що підставою для витребовування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості може бути наявність в спеціалізованих програмно-інформаційних комплексах Єдиної автоматизованої системи Держмитслужби (далі - ЄАС) інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів.
Аналогічної позиції дотримується і Вищий адміністративний суд України під час перегляду справ про скасування рішень про коригування митної вартості, прийнятих вже на підставі норм Митного кодексу України 2012 року.
При цьому суд вважає, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.
Таким чином, у разі виявлення відповідачем розбіжності між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, останній вправі витребувати від декларанта додаткові документи та здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують сумнів у правильності визначення митної вартості товарів.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постановах від 31.03.2015 у справі № 21-127а15 та від 31.03.2015 у справі № 21-53а15, разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Зі змісту оскаржено рішення встановлено, що при визначенні митної вартості товару, що імпортується позивачем, неможливо було застосувати методи 2а), 2б), оскільки у митного органу відсутня інформація щодо вартості ідентичних та подібних (аналогічних) товарів, враховуючи положення ст. ст. 59, 60, 61 Митного кодексу України. Методи на основі віднімання 2в) та додавання 2г) вартості (ст. ст. 62, 63 МКУ) неможливо застосувати у звязку із відсутністю обєктивних, документально підтверджених даних, які піддаються обчисленню.
З урахуванням викладеного, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову, у звязку із чим заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню судом.
У відповідності до статті 94 КАС України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.
Судом встановлено, що позивач під час подання адміністративного позову сплатив судовий збір у розмірі 255, 78 грн. Отже, позивач повинен доплатити судовий збір у розмірі 1644,30 грн.
Керуючись ст. ст. 86, 94, 122, 128, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Присудити з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Фаворит» на користь Державного бюджету України судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1644, 30 грн.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 03 серпня 2015 року.

Суддя ОСОБА_1