Справа № 810/4625/15
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2015-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2015 року №810/4625/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКСІМТРЕЙД" до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення коштів,

Суть спору: До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКСІМТРЕЙД" з позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просить суд визнати протиправною бездіяльність Київської міської митниці Державної фіскальної служби України щодо не підготовки у визначений законом строк висновку про повернення надмірно сплачених до Державного бюджету України по митній декларації №100250001/2015/004089 від 14.04.2015 додаткового імпортного збору в сумі 20593,83 грн. та податку на додану вартість в сумі 45306,43 грн. та стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСІМТРЕЙД" надмірно сплачені кошти по митній декларації №100250001/2015/004089 від 14.04.2015 в загальному розмірі 65900,26 грн., з яких додатковий імпортний збір у сумі 20593,83 грн. та податок на додану вартість у сумі 45306,43 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при здійсненні митного оформлення товару позивача за вантажною митною декларацією №100250001/2015/003872 від 07.04.2015 відповідачем було прийняте рішення про коригування митної вартості товарів №100250001/2015/000017/2 від 10.04.2015 та картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №100250001/2015/00055, які постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2015 у справі №810/1635/15 визнані протиправними та скасовані, а тому кошти, сплачені на підставі даного рішення як гарантійне зобов'язання для випуску товару у вільний обіг у розмірі 65900,26 грн., є надмірно сплаченими та підлягають поверненню позивачу.

З метою повернення коштів та на підставі Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як переплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 №618, позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою №04-2718 від 29.07.2015, однак за результатами розгляду звернення було отримано лист №5025/10/26-70-25-01-06 від 20.08.2015 про відсутність підстав для її задоволення.

Позовні вимоги в частині стягнення з Державного бюджету України на користь позивача надмірно сплачених сум митних платежів позивач обґрунтовує необхідністю поновити його порушені права та охоронювані законом інтереси ефективним засобом юридичного захисту, яким є саме стягнення коштів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.09.2015 залучено до участі у справі в якості відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві.

Відповідач-1 позов не визнав, заперечення надав суду у письмовій формі та просив суд у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень вказав, що скасування рішення митниці про коригування митної вартості товарів не тягне за собою автоматичного визнання числового значення митної вартості та методу визначення митної вартості товарів, заявлених позивачем. При цьому, відповідач вважає, що відсутні підстави для повернення зазначених у заяві коштів, оскільки такі кошти не є надміру або помилково сплаченими грошовими зобов'язаннями. Щодо стягнення з Державного бюджету України суми в розмірі 65900,26 грн. відповідач-1 зазначає, що дана вимога є формою втручання в дискреційні повноваження органів державної влади та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Відповідач-2 будь-яких пояснень з приводу заявленого позову до суду не надав.

У судове засідання, призначене на 02.11.2015 зявився представник позивача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.11.2015 залишено без розгляду позовні вимоги в частині зобовязання Київської міської митниці ДФС розглянути заяву ТОВ "ЕКСІМТРЕЙД" від 29.07.2015 №04-2718 про повернення надмірно сплачених митних платежів та підготувати висновок про повернення надмірно сплачених до Державного бюджету України по митній декларації №100250001/2015/004089 від 14.04.2015 додаткового імпортного збору в сумі 20593,83 грн. та податку на додану вартість у сумі 45306,43 грн. та подати такий висновок до ГУ ДКС України у м. Києві до виконання

Відповідачі, які належно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, явку своїх представників до судового засідання не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили, з клопотанням про відкладення засідання до суду не зверталися.

Відповідно до приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та доказами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКСІМТРЕЙД", ідентифікаційний код 30307990, місцезнаходження: 07454, Київська область, Броварський район, село Требухів, вулиця Броварська, будинок 27-А, зареєстроване як юридична особа 20.04.1999, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців зроблено запис № 0013127.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.04.2015 позивач пред'явив до оформлення на Київську міську митницю ДФС товар - чай китайський ферментований байховий чорний гранульований нефасований у мішках вагою 50 кг - 500 мішків, для переробки в харчовій промисловості, придбаний у компанії Company "Prominvest Union, LLC" (City of Newark, USA) на підставі контракту від 01.07.2005 №804-002 та інвойсу від 02.02.2015 HONGFA-2015-101.

З метою митного оформлення вказаного товару позивачем засобами електронного декларування подано митну декларацію №100250001/2015/003872 від 07.04.2015, із застосуванням основного методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну - за ціною договору (контракту).

Київською міською митницею Державної фіскальної служби України в особі її структурного підрозділу Митного посту "Західний" було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 10.04.2015 №100250001/2015/000017/2, згідно з яким вартість задекларованого товару митний орган визначив із застосуванням другорядного (резервного) методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну.

Крім того, Київською міською митницею Державної фіскальної служби України в особі її структурного підрозділу Митного посту "Західний" складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №100250001/2015/00055.

Як вбачається зі змісту рішення митного органу про коригування митної вартості товару від 10.04.2015 №100250001/2015/000017/2 коригування митної вартості товарів було здійснено у зв'язку із тим, що у наданих до митного оформлення документах містяться розбіжності та не містяться всі відомості щодо підтвердження числових значень складових митної вартості товарів.

Позивач на підставі частини сьомої статті 55 Митного кодексу України здійснив заходи щодо випуску товару у вільний обіг шляхом подання додаткової митної декларації №100250001/2015/004089 від 14.04.2015, сплативши при цьому митні платежі згідно із попередньо заявленою митною вартістю товарів та надавши гарантії відповідно до розділу X МК України шляхом перерахування платіжним дорученням №3347 від 02.02.2015 на відкритий в Головному управлінні Державного казначейства України у місті Києві депозитний рахунок Київської міської митниці ДФС коштів в розмірі, достатньому для покриття гарантійного зобовязання, а саме - 2200000,00 грн.

В той же час позивач, не погодившись з прийнятим митницею рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови у прийняті митної декларації, оскаржив їх до суду.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 19.05.2015 у справі №810/1635/15 адміністративний позов задоволено, визнані протиправними та скасовані рішення Київської міської митниці Державної фіскальної служби України від 10.04.2015 №100250001/2015/000017/2 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №100250001/2015/00055.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2015 постанову Київського окружного адміністративного суду від 19.05.2015 змінено в резолютивній частині та викладено другий абзац в наступній редакції: "Визнати протиправними та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів №100250001/2015/000017/2 від 10 квітня 2015 року та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №100250001/2015/00055 Київської міської митниці Державної фіскальної служби України в особі її структурного підрозділу Митного посту "Західний"". В іншій частині постанову Київського окружного адміністративного суду від 19.05.2015 залишено без змін.

Судом встановлено, що позивач звернувся до Київської міської митниці ДФС із заявою №04-2718 від 29.07.2015, в якій просив повернути надмірно сплачені до Державного бюджету України митні платежі в сумі 65900,26 грн., сплачені в якості фінансової гарантії при розмитненні товару на підставі рішення про коригування митної вартості товарів від 10.04.2015 №100250001/2015/000017/2.

На вказану заяву Київською міською митницею ДФС листом від 20.08.2015 №5095/10/26-70-25-01-06 надано відповідь, в якій відповідач-1 повідомив підприємство про відсутність підстав для повернення коштів, оскільки питання повернення коштів не було предметом розгляду у вказаній вище судовій справі.

Надану відповідачем-1 відповідь, викладену в листі від 20.08.2015 №5095/10/26-70-25-01-06, позивач розцінив як відмову у задоволенні його вимоги та звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI, який набрав чинності з 01.06.2012 (далі - МК), метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно зі статтею 248 МК митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК).

Відповідно до ст.49 МК митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно частин першої та другої статті 51 МК митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Частина перша статті 52 МК визначає, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно частини 3 статті 54 МК за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частина 1 статті 29 МК передбачає, що рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом.

Відповідно до пп. 4 частини 3 статті 52 МК декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення органу доходів і зборів щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність органу доходів і зборів щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів.

Як свідчать матеріали справи, позивач оскаржив прийняті 10.04.2015 митним органом рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови у прийнятті митної декларації до суду.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 19.05.2015 у справі №810/1635/15 адміністративний позов задоволено, визнані протиправними та скасовані рішення Київської міської митниці Державної фіскальної служби України від 10.04.2015 №100250001/2015/000017/2 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №100250001/2015/00055.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2015 постанову Київського окружного адміністративного суду від 19.05.2015 змінено в резолютивній частині та викладено другий абзац в наступній редакції: "Визнати протиправними та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів №100250001/2015/000017/2 від 10 квітня 2015 року та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №100250001/2015/00055 Київської міської митниці Державної фіскальної служби України в особі її структурного підрозділу Митного посту "Західний"". В іншій частині постанову Київського окружного адміністративного суду від 19.05.2015 залишено без змін.

Оскільки сплата гарантійного зобовязання на загальну суму 65900,26 грн. повязана із прийняттям митним органом рішень, які визнані судом протиправними та скасовані, позивач вважає, що ці кошти є надмірно перерахованими до Державного бюджету України та підлягають поверненню.

Щодо права позивача на повернення коштів, сплачених в якості фінансової гарантії при розмитненні товару, суд зазначає, що Митний кодекс України не встановлює строку, протягом якого декларанту повертається сума надміру сплачених податків і зборів.

Так, частиною першою статті 301 Митного кодексу України визначено, що повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

Згідно приписів частини третьої зазначеної статті, помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів.

Відповідно до приписів частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Натомість саме Порядок повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затверджений наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 №618 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року за № 1097/14364) (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Порядок повернення) визначає процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, у тому числі у випадках, зазначених у статті 264 МК.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 1, пунктів 2, 3, 4, 8 розділу ІІІ Порядку повернення для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до відділу митних платежів митного органу (далі - Відділ) для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), форма якого наведена в додатку 1 до Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом ДМСУ, Державного казначейства України від 20 липня 2007 року №611/147, керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу. Порядок і форма складання документа, у якому відображатимуться результати перевірки, визначаються наказом ДМСУ.

Суми митних та інших платежів, перераховані митними органами на рахунки з обліку доходів, відкриті в територіальних органах Державного казначейства, які підлягають поверненню за рішенням суду, повертаються у порядку, визначеному Державною митною службою України та Державним казначейством України.

На час виникнення спірних відносин, зокрема, розгляду відповідачем-1 заяви позивача №04-2718 від 29.07.2015 про повернення з Державного бюджету України коштів в розмірі 65900,26, чинним був Порядок взаємодії територіальних органів Міністерства доходів і зборів України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань, затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України, Міністерства фінансів України від 30.12.2013 №882/1188 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23 січня 2014 р. за № 146/24923) (далі - Порядок взаємодії). Даний Порядок набрав чинності з дня його офіційного опублікування в Офіційному віснику України № 15 від 25.02.2014, тобто 25.02.2014.

Суд зазначає, що взаємовідносини митних органів та органів Державного казначейства України в процесі повернення помилкових та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, регламентуються Порядком взаємодії, який своєю чергою визначає механізм реалізації права на повернення коштів.

Відповідно до пункту 5 Порядку взаємодії повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються органом Міндоходів на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку), яка може бути подана протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Суд зазначає, що у спірних правовідносинах днем виникнення надміру сплаченої суми податків та зборів (обов'язкових платежів) є день, наступний за днем, в якому набрало законної сили судове рішення про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації.

Приймаючи до уваги той факт, що рішення про коригування митної вартості товарів від 10.04.2015 №100250001/2015/000017/2 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №100250001/2015/00055 були визнані протиправними та скасовані в судовому порядку, суд приходить до висновку про те, що саме з дня, наступного за днем набрання законної сили судовим рішенням у справі, у позивача виникає право на повернення коштів, сплачених в якості фінансової гарантії при розмитненні товару.

Згідно з пунктом 10 Порядку взаємодії на підставі отриманих висновків відповідний орган Казначейства здійснює повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у визначеному законодавством порядку.

Судом встановлено, що позивач згідно платіжного доручення №3347 від 02.04.2015 перерахував на відкритий в Головному управлінні Державного казначейства України у місті Києві депозитний рахунок Київської міської митниці ДФС 2200000,00 грн., зазначивши призначення платежу: передоплата митних платежів.

Судом встановлено, що 02.04.2015 кошти, сплачені позивачем в якості фінансової гарантії на депозитний рахунок митного органу, були списані Київською міською митницею ДФС, а 13.07.2015 на підставі платіжних доручень №3638 та №3643 грошові кошти на загальну суму 65900,26 грн. перераховані до Державного бюджету України. (а.с. 60, 61).

Зазначене підтверджується аркушем коригування митної декларації від 14.04.2015 №100250001/2015/004089. (а.с. 16).

Суд зазначає, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2015 у справі №810/1635/15 набрала законної сили 28.07.2015, що передбачено ч. 5 ст.254 КАС України, відтак з 29.07.2015 позивач мав право звернутися до митниці із відповідною заявою про повернення коштів в порядку, передбаченому Порядком повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як переплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженим наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 №618.

Обставини справи свідчать про те, що позивач правомірно, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2015 у справі №810/1635/15, в межах встановленого Порядком повернення строку звернувся до відповідача-1 із заявою № 04-2718 від 29.07.2015 про повернення коштів в розмірі 65900,26 грн.

Пункт 11 Порядку повернення передбачає, що за відсутності підстав для повернення коштів у встановленому порядку готується та надсилається заявнику письмова обґрунтована відповідь.

Перевіряючи обґрунтованість відмови відповідача-1 у поверненні коштів у розмірі 65900,26 грн., суд зазначає таке.

Форми забезпечення сплати митних платежів фінансовою гарантією та види фінансових гарантій визначені у статті 309 Митного кодексу.

Відповідно до частини першої статті 309 МК забезпечення сплати митних платежів фінансовою гарантією здійснюється у таких формах:

1) надання фінансової гарантії, виданої гарантом (гарантія, що надається у вигляді документа);

2) внесення коштів на відповідний рахунок або в касу митного органу (грошова застава).

Судом встановлено, що позивачем з метою випуску товару у вільний обіг прийнято рішення про надання фінансової гарантії у формі грошової застави шляхом сплати різниці між сумою митних платежів, обчислених згідно з митною декларацією №100250001/2015/003872 від 07.04.2015 та сумою митних платежів, обчислених Київською митницею згідно рішення про коригування митної вартості товарів від 10.04.2015 №100250001/2015/000017/2.

Із наданого суду позивачем під час судового розгляду справи платіжного доручення №3347 від 02.04.2015 вбачається, що позивачем на депозитний рахунок Київської міської митниці ДФС, відкритий в ГУ ДКС України у м. Києві, перераховані кошти в якості передоплати за митне оформлення в сумі, достатній для покриття гарантійного зобовязання, а саме - 2200000,00 грн.

Судом встановлено, що випуск товарів у вільний обіг здійснювався за митною декларацією №100250001/2015/004089 від 14.04.2015 після сплати позивачем фінансової гарантії у формі грошової застави в розмірі 65900,26 грн., що підтверджується графою 47 вказаної декларації "Перерахування платежів", яка заповнюється у разі застосування заходів забезпечення сплати відповідно до розділу Х Митного кодексу України та Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного державного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №651.

Судом встановлено, що сума фінансової гарантії у формі грошової застави в розмірі 65900,26 грн. складається з суми податку на додану вартість у розмірі 45306,43 грн. та мита у розмірі 20593,83 грн.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що кошти, сплачені позивачем в якості фінансової гарантії при розмитненні товару та випуску його у вільний обіг, зберігались на депозитному рахунку відповідача-1 включно по 12.07.2015, а 13.07.2015 на підставі платіжних доручень від 13.07.2015 №3638, №3643 перераховані до Державного бюджету України.

Суд зазначає, що підстави для повернення коштів як надмірно сплачених до бюджету, з'явились у позивача лише після визнання протиправним та скасування у судовому порядку рішення про коригування митної вартості товарів, з приводу чого суд зазначає наступне.

Нормативне регулювання щодо фінансової гарантії у вигляді грошової застави містить стаття 313 МК.

Згідно з частиною 4 статті 313 МК при виконанні зобов'язання, забезпеченого грошовою заставою, сплачені кошти підлягають поверненню особі, яка внесла цю заставу, або уповноваженій нею особі не пізніше трьох банківських днів.

Згідно частини 8 статті 313 МК при невиконанні зобов'язання, забезпеченого грошовою заставою, сума митних платежів, що підлягає сплаті, перераховується до державного бюджету із сум грошової застави.

Відповідно до частини 7 статті 55 МК у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Аналізуючи положення зазначених норм суд приходить до висновку, що підставою для перерахування коштів внесеної позивачем грошової застави з депозитного рахунку митниці до Державного бюджету України стало невиконання позивачем зобов'язання, забезпеченого грошовою заставою, та сплив встановленого ч. 7 ст. 55 МК 90-денного строку дії гарантії.

Згідно частини 9 статті 313 МК порядок внесення грошової застави та її повернення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Враховуючи відсутність у Митному кодексі інших норм, які регулюють порядок повернення грошової застави, яка є видом фінансових гарантій з метою забезпечення сплати митних платежів, суд зазначає, що порядок, строки повернення коштів врегульовані лише Порядком повернення та Порядком взаємодії.

Проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що відповідач-1 протиправно відмовив позивачу у наданні висновку про повернення коштів у розмірі 65900,26 грн., оскільки з дня, наступного за днем набрання законної сили судовим рішенням, яким визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості, позивач обґрунтовано та правомірно звернувся до відповідача-1 із відповідною заявою про повернення коштів, натомість підстави відмови у наданні висновку є необґрунтованими, оскільки кошти, сплачені позивачем в якості фінансової гарантії при випуску товарів у вільний обіг, отримують статус коштів надмірно сплачених податків та зборів після визнання протиправним та скасування у судовому порядку рішення про коригування митної вартості.

Суд не може погодитися із доводами відповідача-1 про те, що Порядок взаємодії не розповсюджується на випадок сплачених позивачем коштів у розмірі 65900,26 грн. з тих підстав, що дія Порядку взаємодії не розповсюджується на виконання рішень судів щодо безспірного списання коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, оскільки таке рішення суду про безспірне списання коштів на момент розгляду заяви про повернення коштів від 29.07.2015 і надання відповіді у листі від 20.08.2015 відсутнє.

Не приймає суд до уваги також і твердження відповідача-1 про те, що кошти сплаченого позивачем ПДВ та мита на суму 65900,26 грн. не є надміру сплаченими грошовими зобов'язаннями з огляду на таке.

Згідно пп. 14.1.115 п.14.1 ст.14 ПКУ надміру сплачені грошові зобов'язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Приймаючи до уваги той факт, що рішення про коригування митної вартості товарів від 10.04.2015 №100250001/2015/000017/2 було визнано протиправним та скасоване в судовому порядку, суд вважає, що з дня, наступного за днем набрання законної сили таким судовим рішенням, кошти, сплачені позивачем в якості фінансових гарантій з метою випуску товарів у вільний обіг, набувають статусу надміру сплачених грошових зобов'язань.

Заперечуючи проти позову відповідач-1, з посиланням на ст. 54, 55 МК наголошував, що в разі задоволення даного адміністративного позову суд автоматично визначить метод визначення митної вартості товарів, хоча це питання відноситься до виключної компетенції митних органів. Відповідач також послався на Постанову Верховного Суду України від 17.12.2013 у справі № 21-439а13, в якій зазначено, що суди, встановивши протиправність рішень митного органу про визначення митної вартості товару за тим чи іншим методом, не вправі підміняти митний орган, стягуючи з Державного бюджету надмірно сплачену з такої вартості суму, фактично визначаючи при цьому інший метод обчислення митної вартості.

З цього приводу та з огляду на те, що у наведеній вище справі одночасно розглядались питання про скасування рішення митного органу про визначення митної вартості ввезених позивачем товарів не за ціною договору, картки відмови в прийнятті митної декларації та стягнення з Державного бюджету України сум надмірно сплачених підприємством платежів, суд зазначає, що обставин цих справ не є тотожними, а правовідносини - не є подібними.

Суд також звертає увагу на різні нормативні акти, які діяли під час спірних правовідносин у справі, що переглядалось Верховним судом України у справі № 21-439а13 та у розглядуваній судом справі №810/4625/15.

При цьому суд враховує зміни, що відбулись у митному законодавстві, зокрема, у зв'язку з прийняттям Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набрав чинності з 01.06.2012.

Так, частиною 7 статті 54 МК встановлено, що у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Оскільки митний орган в ході розгляду адміністративної справи №810/1635/15 не зміг довести, що позивачем під час митного оформлення ввезенного товару заявлено неповні та/або недостовірні відомості про його митну вартість, у тому числі невірно її визначено, суд, на підставі положень частини 7 статті 54 МК, вважає митну вартість товару, яка була заявлена позивачем у митній декларації №100250001/2015/003872 від 07.04.2015 визнаною автоматично.

Щодо способу захисту порушеного права шляхом стягнення з Державного бюджету України надмірно сплачених позивачем податків та зборів, з огляду на відсутність спору щодо факту надходження до бюджету гарантійного зобовязання у заявленому до повернення розмірі, суд зауважує, що обраний позивачем в даному випадку спосіб поновлення порушеного права на володіння ним його коштами є належним з огляду на таке.

Статтею 7 КАС України визначені засади здійснення правосуддя в адміністративних судах, до яких, в тому числі, відносяться верховенство права та законність.

Принцип законності розкривається у ч. 1 ст. 9 КАС України, згідно якої суд вирішує справи відповідно до ОСОБА_1 та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України, в тому числі Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі - Конвенція), що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 11.09.1997, разом із додатковим протоколом № 1, який визначає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.

Згідно статті 8 КАС України принцип верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовується з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Оскільки стаття 13 Конвенції гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження, Європейський Суд з прав людини у справі "Мельник проти України" (рішення від 28.03.2006, щодо статті 13), зазначає: засоби юридичного захисту ефективними є тоді, коли вони можуть запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов.

Відповідно до вимог статті 13 Конвенції засіб захисту має бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року, параграф 103 рішення у справі "Айдин проти Туреччини" від 22 вересня 1997 року, параграф 106 рішення у справі "Кайя проти Туреччини" від 19 лютого 1998 року).

Положення статті 13 Конвенції знайшли відображення у статті 162 КАС України, згідно якої суд може прийняти іншу, ніж вказану у частині 2 цієї статті, постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Дійсно, Порядком повернення передбачена певна послідовність дій митного органу, направлених на повернення платнику податків надмірно сплачених ним митних платежів, що здійснюється з урахуванням його дискреційних повноважень.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 15 квітня 2014 року №21-29а14, аналізуючи положення Порядку повернення та Порядку взаємодії дійшов наступного правового висновку.

У разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у порядку, передбаченому Порядком повернення та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

Таким чином, як встановлено судом, Товариством надмірно сплачені митні платежі та вжиті відповідно до Порядку повернення усі необхідні заходи щодо їх повернення. Натомість митницею було необґрунтовано відмовлено у задоволенні відповідної заяви.

Враховуючи те, що відповідач-1 необґрунтовано відмовив у поверненні позивачу надмірно сплачених ним митних платежів, що, в свою чергу, спричинило порушення права позивача на безперешкодне володіння грошовими коштами, які йому належать, то спосіб захисту порушеного права шляхом зобовязання митного органу повторно розглянути його заяву та/або підготувати та направити органу Державної казначейської служби України висновок про повернення позивачу вказаних коштів, з огляду на процедурну можливість і схильність митного органу затягувати виконання рішення суду, не є ефективним засобом захисту порушених прав та інтересів позивача.

Саме таку позицію висловив Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 04.02.2014 у справі № К/800/62139/13, коли, надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту своїх прав у аналогічній справі зазначив: невжиття судом заходів щодо стягнення з бюджету сум та зобов'язання митного органу розглянути заяву за процедурою, встановленою чинним законодавством, є фактичним усуненням суду від вирішення спору по суті, що також перекликається з рішенням Європейського суду з прав людини від 26.10.2000 у справі "Гасан і Чауш проти Болгарії", яким судове рішення, прийняте в рамках дискреційних повноважень органу влади, але з порушенням критеріїв ефективного захисту прав громадян та справедливості, було визнано порушенням статті 13 Конвенції.

Отже, суд вважає, що в умовах протиправної відмови відповідача-1 у наданні органам казначейства висновку про повернення позивачу з бюджету коштів та відсутності спору щодо сум, які підлягають поверненню, у даному випадку ефективним способом захисту порушеного права позивача буде стягнення з Державного бюджету України на користь позивача надмірно сплачених ним сум в загальному розмірі 65900,26 грн., із яких 20593,83 грн. - додатковий імпортний збір, 45306,43 грн. - податок на додану вартість.

При цьому суд враховує, що згідно Постанови Кабінету ОСОБА_2 України від 03.08.2011 №845 безспірне списання на користь юридичних чи фізичних осіб коштів державного та місцевих бюджетів за судовими рішеннями здійснюється органом казначейства, на рахунки в якому зараховані відповідні надходження бюджету.

Також суд враховує зміни, що відбулись у митному законодавстві, зокрема, у зв'язку з прийняттям Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набрав чинності з 01.01.2013. Так, чинний до 25.02.2014 Порядок взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затверджений наказом ДМСУ, Державного казначейства України від 20 липня 2007 року № 611/147, у пункті 2 передбачав, що повернення помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів здійснюється на підставі висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації.

Тоді як у Порядку взаємодії територіальних органів Міністерства доходів і зборів України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань, затвердженому наказом Міністерства доходів і зборів України, Міністерства фінансів України від 30.12.2013 №882/1188, змінено порядок та механізм повернення коштів надмірно сплачених податків та зборів, зокрема, пункт 5 цього Порядку передбачає, що повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються органом Міндоходів на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку), яка може бути подана протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Отже, головним чинником, що впливає на зміст правовідносин при поверненні коштів надміру сплачених податків та зборів є заява платника податків, яка згідно чинного Порядку взаємодії є виключною підставою для повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань, що виключає задіяння фактору необґрунтованої відмови митниці у наданні висновку про повернення коштів.

При цьому суд, обираючи спосіб захисту порушеного права, звертає увагу на таке.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, а рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права.

Відповідно до ст. 8 ОСОБА_1 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_1 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_1 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_1 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_1 України гарантується.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини дії субєкта владних повноважень щодо втручання чи обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка рішень органу влади повинна бути чіткою і зрозумілою, як і можливі наслідки таких дій. Особа не повинна відповідати за помилки, вчинені органом держави.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" (CASE OF RYSOVSKYY v. UKRAINE) суд визнав незаконне та непропорційне втручання у права заявника, гарантовані статтею 1 Першого протоколу Конвенції. Суд у цьому рішенні підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обовязок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обовязків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Принцип "належного урядування" покладає на державні органи обовязок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку.

Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом положень частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_1 та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, а саме без проявлення неупередженості; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє певні дії чи утримується від їх вчинення.

Порушення хоча б одного із зазначених вище критеріїв є підставою для визнання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень протиправними.

Щодо заперечень відповідача-1 проти позову про втручання в дискреційні повноваження органів державної влади суд зазначає таке.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету ОСОБА_2 державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом ОСОБА_2 Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно пункту 2 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд зазначає, що дискреційні функції відповідача як субєкта владних повноважень щодо повернення субєкту господарювання надмірно сплачених митних платежів досить жорстко обмежені в законодавчому порядку, зокрема, строком надання відповідного висновку впродовж пяти днів з моменту отримання заяви на повернення коштів, а тому зазначені відповідачем підстави відмови не належать до передбачених законом підстав відмови в поверненні коштів, адже для встановлення підстав повернення коштів відповідач-1 мав встановити лише факт надходження до Державного бюджету коштів, який відповідачем-1 не заперечується та пересвідчитися в тому, що судове рішення, яким визнане протиправним та скасоване рішення про коригування митної вартості товарів набрало законної сили.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржувані дії відповідача в розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях, суд вважає обґрунтованим обраний позивачем спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до статті 19 ОСОБА_1 України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_1 та законами України.

Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає, що у відповідача-1 були наявні законні підстави для видачі висновку про повернення надмірно сплачених митних платежів.

З огляду на зазначене, беручи до уваги докази, наявні у матеріалах справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, що має наслідком задоволення позову у повному обсязі.

При цьому суд звертає увагу, що позивач, формулюючи позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності Київської міської митниці Державної фіскальної служби України щодо не підготовки у визначений законом строк висновку про повернення надмірно сплачених до Державного бюджету України по митній декларації №100250001/2015/004089 від 14.04.2015 додаткового імпортного збору в сумі 20593,83 грн. та податку на додану вартість в сумі 45306,43 грн., фактично оскаржує рішення відповідача-1, викладене у листі №5025/10/26-70-25-01-06 від 20.08.2015 про відмову у поверненні надмірно сплачених коштів.

Тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним рішення Київської міської митниці ДФС про відмову у поверненні ТОВ "ЕКСІМТРЕЙД" суми коштів у розмірі 65900,26 грн., сплачених до Державного бюджету України в якості гарантійних зобовязань при розмитненні товару, викладене у листі від 20.08.2015 №5025/10/26-70-25-01-06.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 2436,00 грн. згідно платіжних доручень від 08.09.2015 №4729, №4730.

Понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2436,00 грн. підлягають стягненню з Київської міської митниці ДФС на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської митниці ДФС, відповідно до положень статті 94 КАС України.

При цьому суд зазначає, що саме неподання Київською міською митницею ДФС до органу, що здійснює казначейське обслуговування, висновку із зазначенням суми, що підлягає поверненню, потягло неотримання позивачем суми надмірно сплачених платежів, відтак вини Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві в неотриманні такого висновку від митниці немає, тому на думку суду сума судового збору повинна бути стягнута саме з митниці, з вини якої позивач не отримав надмірно сплачених митних платежів.

Керуючись статтями 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним рішення Київської міської митниці ДФС про відмову у поверненні Товариству з обмеженою відповідальністю "ЕКСІМТРЕЙД" суми коштів у розмірі 65900,26 грн., сплачених до Державного бюджету України в якості гарантійних зобовязань при розмитненні товару, викладене у листі від 20.08.2015 №5025/10/26-70-25-01-06.

3. Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСІМТРЕЙД" (ідентифікаційний код 30307990, місцезнаходження: 07454, Київська область, Броварський район, село Требухів, вулиця Броварська, будинок 27-А) суму надмірно сплачених митних платежів в загальному розмірі 65900,26 грн. (шістдесят пять тисяч девятсот грн. 26 коп.), із яких: 20593,83 грн. (двадцять тисяч пятсот девяносто три грн. 83 коп.) - додатковий імпортний збір, 45306,43 грн. (сорок пять тисяч триста шість грн. 43 коп.) - податок на додану вартість.

4. Стягнути судовий збір в сумі 2436,00 грн. (дві тисячі чотириста тридцять шість грн. 00 коп.) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСІМТРЕЙД" (ідентифікаційний код 30307990, місцезнаходження: 07454, Київська область, Броварський район, село Требухів, вулиця Броварська, будинок 27-А) за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Київської міської митниці ДФС (ідентифікаційний код 39422888, місцезнаходження: 03680, м. Київ, ОСОБА_3Лепсе, буд. 8-а).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.