Справа № 804/3018/14
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2016-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2016 року м. Київ К/800/20188/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.

Суддів: Вербицької О.В., Лосєва А.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегапак»

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 року

у справі №804/3018/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегапак» (надалі - ТОВ «Мегапак»)

до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (надалі - ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська)

про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, -

встановив:

Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:

- визнати неправомірними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська від 11.04.2013р. № та №;

- визнати неправомірним та скасувати податкову вимогу ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська від 27.12.2013р. №69-22;

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.04.2014р, позов задоволено частково. Визнано неправомірними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська від 11.04.2013р. № та №. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015р рішення суду першої інстанції скасовано та прийняте нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з висновками суду апеляційної інстанції, позивач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015 р. та залишення в силі постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.04.2014р.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Мегапак» щодо дотримання вимог податкового законодавства і правильності нарахування та сплати податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств при придбанні товарів у ТОВ «Ферріт Д», ПП «АТМ», ПП «Екоскан Сервіс», ТОВ «Ангстрем Континеталь», ТОВ «Дидактика», ТОВ «Лігран», ТОВ «Матадор», ТОВ «Старт Д», ТОВ «Супутник», ПП «Транс-Атлантіка Сервіс», ТОВ «Шоковіта», ПП «Мегіур», ТОВ «Техніка», ТОВ «Ривс», ТОВ «Ліга», ТОВ «Галактика М», ТОВ «ВК Віконні системи» та подальшої реалізації товарів та послуг або їх використання у власній господарській діяльності за період з 01.01.2010р. по 31.01.2013р, за результатами якої складено акт №1873/22-710/32687984 від 26.03.2013р.

Проведеною перевіркою, на думку податкового органу, встановлено порушення позивачем: п.3 ст.5 та п.1 ст.7 Господарського кодексу України; ст.185, п.187.1, ст.187, п.188.1 ст.188, п.п.198.1, 198.2, 198.3, 198.4, 198.5, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України; пп.135.4.1, п.135.4, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України.

На підставі зазначеного акту перевірки 11.04.2013р. ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 361149,00грн., з них 288919,00грн. за основним платежем та 72230,00грн. штрафні санкції;

- № про збільшення зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 68289,00грн., з них 54631,00грн. за основним платежем та 13658,00грн. штрафні санкції.

27.12.2013р. ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська направило податкову вимогу №69-22 про сплату податкового боргу у загальному розмірі 441161,54грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції цілком вірно та обґрунтовано виходив з наступного.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Згідно з п.138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За приписами п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Між ТОВ «Мегапак» (Покупець) були укладені договори та ТОВ «Лігран» було укладено ряд договорів, а саме: №0102 від 01.02.2012р., предметом якого є постачання гофротари та іншої продукції; №0102/1 від 01.02.2012р., предметом якого є виконання робіт з передпродажної підготовки товарно-матеріальних цінностей (гофротари); №0202, відповідно до якого ТОВ «Лігран» (виконавець) зобов'язується доставити автомобільним транспортом ввірений йому ТОВ «Мегапак» (замовником) вантаж.

Також між ТОВ «Мегапак» та ТОВ «Шоковіта» було укладено договір поставки №270701 від 27.07.2012р., предметом якого є поставка гофротари та іншої продукції; №010802 від 01.08.2012р., предметом якого є виконання робіт з передпродажної підготовки; договір про надання транспортних послуг №010801 від 01.08.2012р. з ТОВ «Шоковіта».

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що надані позивачем під час розгляду справи документи не підтверджують факт здійснення господарських операцій, оскільки не містять характеристики змісту наданих послуг, їх кількісних та якісних показників і не дають можливість встановити, які саме критерії використовувались для визначення вартості товарів та, відповідно, необхідність і доцільність використання їх в господарській діяльності (направленість на отримання прибутку), а лише містять загальні назви та їх вартість.

Отже, враховуючи встановлені обставини справи та невідповідність первинних документів вимогам чинного законодавства колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків суду.

За таких обставин, судом апеляційної інстанції, виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегапак» - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ О.В. Вербицька

___________________ А.М. Лосєв