Справа № 826/16440/15
Суддя: Нагорянський С.І.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ
26 січня 2016 року № 826/16440/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Нагорянського С.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доГолосіївської міжрайонної МСЕК (Київського міського центру медико-соціальної експертизи) в особі Голови Русняк В.А.
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Голосіївської міжрайонної МСЕК (Київського міського центру медико-соціальної експертизи) в особі Голови Русняк В.А., в якому просив:

- визнати протиправними дії Голосіївської міжрайонної МСЕК в особові голови ОСОБА_2 , які виразились у винесенні рішення у відмові про надання ОСОБА_1 довідки МСЕК встановленого зразку про відсоток втрати працездатності без встановлення інвалідності із зазначенням причинного зв`язку втрати працездатності на підставі медичних документів від 14 серпня 2013 року (дата проходження МСЕК);

- зобов`язати Голосіївську міжрайонну МСЕК в особові голови ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 довідку МСЕК встановленого зразку про відсоток втрати працездатності без встановлення інвалідності із зазначенням причинного зв`язку втрати працездатності на підставі медичних документів від 14 серпня 2013 року (дата проходження МСЕК).

07 вересня 2015 року суд ухвалив продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він є полковником юстиції запасу, учасником бойових дій в Афганістані (1985-1987 р.р.), в результаті погіршення стану здоров`я в травні 2013 року знаходився на лікуванні у спеціалізованому шпиталі для воїнів-інтернаціоналістів «Лісова Поляна» в Пущі-Водиці.

Під час лікування був направлений на судово-медичну експертизу в Київське міське клінічне бюро судово-медичної експертизи для визначення наявних поранень, контузій на тілі під час проходження служби в радянській армії, які були встановлені судово-експертним шляхом.

За результатами лікування позивач як офіцер запасу був направлений на Центральну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України (ЦВЛК) для підтвердження наявних хвороб та встановлення причинного зв`язку поранень, контузій із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, що підтверджується витягом з протоколу засідання ЦВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 03 червня 2013 року № 1376.

Як пояснив позивач, військовий шпиталь зобов`язав його пройти ще одну медичну комісію та направив документи для встановлення інвалідності до Голосіївської міжрайонної МСЕК, однак станом на день проходження МСЕК відсоток втрати працездатності без встановлення інвалідності із зазначенням причинного зв`язку втрати працездатності на підставі наявних медичних документів зроблено не було.

15 липня 2015 року позивач звернувся до голови Голосіївської міжрайонної МСЕК ОСОБА_3 з метою отримання довідки встановленого зразку про відсоток втрати працездатності без встановлення інвалідності із зазначенням причинного зв`язку втрати працездатності на підставі медичних документів від 14 серпня 2013 року, однак позивачу було відмовлено.

Крім того, позивач звернувся до відповідача з адвокатським запитом, у якому зазначив, що у зв`язку із поданням документів полковника юстиції запасу ОСОБА_1 учасника бойових дій в Афганістані на виплату одноразової грошової допомоги при частковій втраті працездатності без встановлення інвалідності відповідно до постанови КМУ від 25 грудня 2013 року № 975.

Листом від 03 серпня 2015 року № 74-07 йому було роз`яснено, що ОСОБА_1 був оглянутий Голосіївською міжрайонною МСЕК 14 серпня 2013 року, до моменту прийняття та набуття чинності постановою КМУ від 25 грудня 2013 року № 975. Позивачу було запропоновано звернутись на лікарсько-консультативну комісію лікувально-профілактичного закладу за місцем проживання або постійного медичного спостереження, яка оформить необхідні медичні документи на МСЕК. При надходженні направлення на МСЕК комісія огляне позивача та винесе експертне рішення відповідно до чинного законодавства.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні ОСОБА_1 довідки МСЕК встановленого зразку про відсоток втрати працездатності без встановлення інвалідності із зазначенням причинного зв`язку втрати працездатності на підставі медичних документів від 14 серпня 2013 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову зазначав, що ОСОБА_1 14 серпня 2013 року оглядався Голосіївською міжрайонною МСЕК за направленням Головного військового медичного Клінічного центру «ГВКГ» від 12 серпня 2013 року та Оболонського районного у м. Києві військового комісаріату Міністерства оборони України від 11 червня 2013 року з питання наявності ознак та встановлення інвалідності.

За результатами огляду, по наслідках поранення, контузії головного мозку (1986 року), ступеню функціональних розладів наявних у ОСОБА_1 даних для встановлення групи інвалідності, згідно Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом МОЗ України від 05 вересня 2011 року № 561, немає, у зв`язку з чим, позивачу було видано довідку про невизнання інвалідом.

28 серпня 2013 року позивач оскаржив рішення Голосіївської міжрайонної МСЕК та був оглянутий Центральною МСЕК № 2, за результатами огляду, рішення Голосіївської міжрайонної МСЕК залишено в силі.

Відповідач зазначає, що питання встановлення ступеня втрати працездатності у відсотках ОСОБА_1 перед Голосіївською міжрайонною МСЕК у 2013 році не ставилось та комісією не розглядалось, оскільки він направлявся Головним військовим медичним Клінічним центром «ГВКГ» та Оболонським районним у м. Києві військовим комісаріатом Міністерства оборони України з метою визначення питання наявності ознак інвалідності та встановлення інвалідності.

Крім того, при оскарженні рішення у Центральній МСЕК № 2 дане питання позивачем також не ставилось.

Відтак, відповідач вважає, що втрата працездатності встановлюються за наявності направлення на встановлення ступеню втрати працездатності у відсотках.

В розумінні статті 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» №2961-ІV від 06 жовтня 2005 року, медико-соціальна експертиза - визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи.

Статтею 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» визначено, що інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" та статті 7 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні" Кабінетом Міністрів України затверджено Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності від 03 грудня 2009 р. N 1317.

Згідно п. 4 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, лікарсько-консультативна комісія лікувального профілактичного закладу охорони здоров`я направляє осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, на огляд комісії за формою, затвердженою МОЗ.

Відповідно до п. 11 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності працівників (у відсотках), ушкодження здоров`я яких пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків, та потреба у медичній і соціальній допомозі визначаються на підставі направлення лікувально-профілактичного закладу, роботодавця або уповноваженого ним органу чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, суду чи прокуратури.

У відповідності до п. 17 Положення про медико-соціальну експертизу, медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

В свою чергу, за результатами проведеного Голосіївською міжрайонною МСЕК обстеження позивача та дослідження його медичної документації було встановлено, що виявлені функціональні порушення не дають змоги встановити йому інвалідність.

Відтак, медико-соціальна експертна комісія у п. 30.4. Акту від 14 серпня 2013 року дійшла висновку про відсутність підстав для визнання позивача інвалідом.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30 липня 2012 року №577 затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 157/о «Акт №___огляду медико-соціальною експертною комісією», яка визначає порядок заповнення форми первинної облікової документації «Акт №__огляду медико-соціальною експертною комісією» (далі - форма № 157/о).

Зокрема, пунктом 35 Інструкції встановлено, що якщо хворого визнано інвалідом, то в підпунктах 30.6 - 30.8 пункту 30 зазначаються: на який термін встановлена інвалідність, дата чергового переогляду та час настання інвалідності.

Таким чином, вищенаведене дає підстави суду зробити висновок, що пункт 31 Акту «Ступінь втрати професійної працездатності у відсотках» заповнюється лише у випадку, якщо хворого визнано інвалідом.

Вищенаведене свідчить про безпідставність доводів позивача в частині наявності у відповідача обов`язку щодо визначення відсотку втрати працездатності на підставі медичних документів від 14 серпня 2013 року.

З урахуванням вищенаведеного, суд не вбачає ознак протиправності у діях відповідача, які виразились у винесенні рішення у відмові про надання ОСОБА_1 довідки МСЕК встановленого зразку про відсоток втрати працездатності без встановлення інвалідності із зазначенням причинного зв`язку втрати працездатності на підставі медичних документів від 14 серпня 2013 року, а тому й підстави для зобов`язання відповідача вчинити дії щодо видачі зазначеної довідки відсутні.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Проаналізувавши обставини справи та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 69-71, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя С.І. Нагорянський