Справа № 815/6133/15
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6133/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Бойко О.Я.;

за участі:

секретаря судового засідання Белінського Г.В.;

позивача: ОСОБА_1;

представника позивача: ОСОБА_2 (за довіреністю);

представника відповідача: ОСОБА_3 (за довіреністю ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання незаконним та скасування наказу від 17 вересня 2015 року № 1803 та зобовязання вчинити певні дії,-

СУТЬ СПОРУ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ від 17 вересня 2015 року Головного територіального управління юстиції в Одеській області № 1803 про звільнення позивача із займаної посади;

- поновити позивача на посаді заступника начальника першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції;

- стягнути із відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи із 18.09.2015 року по дату винесення судового рішення;

- рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

17 вересня 2015 року наказом Головного територіального управління юстиції в Одеській області №1803 позивач був звільнений із займаної посади заступника начальника першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції за систематичне невиконання без поважних причин обовязків покладених на позивача трудовим договором на підставі п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Позивач вважає даний наказ протиправним оскільки відповідно до ст.43 Кодексу законів про працю України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5,7 ст. 40 і п. 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового органу, первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Також позивач вважає не законним звільнення його з займаної посади за систематичне невиконання службових обовязків, з описання у наказі про звільнення лише одного випадку допущення порушення функціональних обовязків.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити посилаючись на обґрунтування викладені в позовній заяві (т.1 а.с.3-7).

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав викладених в письмових запереченнях (т.1 а.с.36-42).

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 обіймав посаду заступника начальника першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відповідно до наказу Головного управління юстиції в Одеській області від 24.07.2014 року № 1303-к (т.1 а.с.47).

Наказом Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 07.07.2015 року № 19-дв «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1М.» відповідно до ст.14 Закону України «Про державну службу» ст. 147-149 Кодексу законів про працю України за неналежне виконання службових обовязків позивача притягнено до дисциплінарної відповідальності оголошено догану (т.1 а.с. 17-18).

Також наказом Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 23.07.2015 року № 20-дв «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1М.» позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності оголошено догану (т.1 а.с. 19-20).

15.09.2015 року до Головного територіального управління юстиції в Одеській області надійшло подання в.о. начальника Одеського міського управління юстиції від 15.09.2015 року № 02-32/1360 щодо вирішення питання про звільнення заступника начальника першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 за систематичне невиконання службових обовязків (т.1 а.с.74-77).

Подання було мотивоване тим, що дії позивача в межах виконавчого провадження № 48465170 визнано такими, що не відповідають приписам законодавства про виконавче провадження.

Порушення, виявлені перевіркою виконавчого провадження № 48465170 з примусового виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси №522/16745/15-а від 14.08.2015 року, вчинені заступником начальника першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 в період з 18.08.2014 року по 19.08.2015 року, є суттєвими та грубими порушеннями вимог законодавства про виконавче провадження.

Тобто у ході перевірки встановлено, що предявлена до виконання ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 14.08.2015 року у справі № 522/16745/15-а, не відповідає вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження». А всупереч приписам п. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», заступником начальника Відділу ОСОБА_1 не було винесено постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Також встановлено, що акт державного виконавця, складений ОСОБА_1 під час примусового виконання вищевказаного виконавчого провадження не відповідає приписам ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», п.1.5.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5. А постанова про закінчення виконавчого провадження винесена в порушення п.8 ч.1 ст. 49 Закону України « Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення : 1)догана; 2)звільнення.

Згідно з ст.148 Кодексу законів про працю України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст.149 Кодексу законів про працю України До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

З метою дотримання порядку притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності 11.09.2015 року до відділу ДВС прибули в.о начальника Одеського міського управління юстиції ОСОБА_4, заступник начальника управління начальник відділу організації та контролю за виконанням рішень управління державної виконавчої служби ОСОБА_5, та провідний спеціаліст відділу аналітично-методичної роботи з кадрами управління кадрової роботи та державної служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_6. В період перебування у відділі ДВС заступник начальника відділу ДВС був відсутній на робочому місці, про що працівниками відділу складено відповідний акт (т.1 а.с.72-73).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано письмове пояснення про відсутність на робочому місці, де зазначено що він 11.09.2015 року з 14.00 до 16.00 був відсутній на робочому місці та знаходився в АБ «Південий», де оформлював картку для отримання заробітної плати (т. 1 а.с.54). Тобто позивач підтверджує свою відсутність на робочому місці в робочий час відповідним поясненням.

Позивач вважає що відповідно до ст.43 Кодексу законів про працю України у випадку видання наказу про звільнення із займаної посади власник не звертався до профспілкового комітету про надання згоди на його звільнення. Також він не викликався на засідання профспілкового комітету, де мало б бути розглянуте це питання, а тому звільнення позивача без згоди профспілкового комітету є незаконним.

Однак такі твердження позивача спростовуються матеріалами справи так з огляду на матеріали справи, представником відповідача надані докази того, що позивач не був членом профспілкової організації Головного управління юстиції в Одеській області, та відрахувань із його заробітної плати на утримання, діяльність і розвиток первинної профспілкової організації не відбувалось. А саме: довідка про доходи позивача (т.1 а.с.83), довідка від 09.11.2015 року № 07-31/9719 (т.1 а.с.84), довідка від 02-12.2015 року № 07-31/10529 (т.1 а.с.112), довідка від 02.12.2015 року № 05.1-30/10532 (т.1 а.с.113).

Таким чином, суд погоджується з твердженням представника відповідача, що згідно з ст.43 Кодексу законів про працю України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і п. 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. ОСОБА_1 не був членом профспілкової організації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, а тому вказана норма належить до застосування.

Суд зазначає, що наказами начальника Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 07.07.2015 року №19-дв та від 23.07.2015 року № 20-дв,заступнику начальника першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 за неналежне виконання своїх службових обовязків оголошувалися догани, чергове істотне порушення вимог законодавства про виконавче провадження свідчить про свідоме і систематичне порушення ОСОБА_1 вимог закону та службових обовязків.

Вказані накази позивачем в установленому законодавством порядку та строки не оскаржувалися, а тому вони є чинними.

Як встановлено судом, позивач допустив систематичне невиконання без поважних причин посадових обовязків, що відповідно до п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України є підставою для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ними органу.

Крім того, наказом Міністерства юстиції України від 30.01.2015 року № 115/5 «Деякі питання діяльності територіальних органів Міністерства юстиції України» відділ ДВС реорганізовано у Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, а посада заступника начальника першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, на яку позивач просить суд його поновити, у штатному розписі відсутня. В матеріалах справи наявна копія штатного розпису на 2015 рік (т.1 а.с. 43-46).

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано до суду достатніх доказів на підтвердження посилань про незаконність оскаржуваного наказу Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання незаконним та скасування наказу від 17.09.2015 року №1803 та зобовязання вчинити певні дії - не належить до задоволення.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до положень ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч. 1 ст.71, ст. 86 КАС України).

Впродовж судового розгляду справи відповідач довів законність виданого ним наказу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п.5. ст.. 94 КАС України у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

Враховуючи відсутність судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Кодексом законів про працю України, ст.ст. 11, 69-71, 86, 94, 158-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити.

2. Копії постанови направити сторонам.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-другої, четвертої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через адміністративний суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення.

Повний текст постанови складений 26 січня 2016 року.

Суддя О.Я. Бойко

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

26 січня 2016 року.