Справа № 2а-732/11
Суддя: Карягіна В. А.
Дата ухвалення: 2011-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-732/11 Категорія -10.3.4.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 червня 2011 року смт.Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі судді Карягіної В.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Біловодської районної державної адміністрації в Луганській області про визнання дій незаконними, стягнення недоотриманої суми одноразової компенсації за втрату здоров*я, -

ВСТАНОВИВ:

23 травня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом , в якому посилається, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом З групи, за захворюванням, повязаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС . Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому, як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС, інваліду 3 групи, повинна виплачуватися одноразова грошова компенсація за втрату здоров*я в розмірі ЗО мінімальних заробітних плат , на час встановлення інвалідності 28230грн. Перебуває на обліку у відповідача. Позивач отримав зазначену компенсацію в сумі 189,6грн. Просить визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Біловодської районної державної адміністрації Луганської області щодо відмови у виплаті недоотриманої суми компенсації, зобов*язати відповідача нарахувати та виплатити йому одноразову компенсацію за втрату здоров*я у розмірі 28040,4грн.

В попередньому судовому засіданні позивач вимоги, викладені в позові, підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутності, надав також письмову заяву.

Від представника відповідача надійшли заперечення проти позовної вимоги , в яких він посилається на наступне. Виплата одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров*ю при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС здійснювалася на підставі постанови КМУ від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 189,60грн, як інваліду 3 групи.. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю та безпідставністю, розглянути справу у відсутності їх представника.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справи здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, розгляд справи проводиться не інакше як за позовною заявою і не може виходити за межі позовних вимог.

Ст. 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, в тому числі на забезпечення їх у старості, при цьому пенсії та інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, 1 категорії, що підтверджується посвідченням серія А № 147129 від

24.03.201Іроку (арк..спр.7), а також є інвалідом 3 групи, що підтверджується посвідченням серія Є № 108473 від 31.03.201 Іроку (арк..спр.6) та випискою з акту огляду МСЕК №736212, згідно якої ОСОБА_1 з 22.03.201 Іроку встановлена 3 група інвалідності

(арк..спр.9), у зв*язку з чим користується правами та пільгами, встановленими Законом України ««Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ,

Відповідно до експертного висновку Донецької регіональної міжвідомчої експертної комісії на засіданні від 9 березня 2011 року захворювання ОСОБА_1 пов*язано з виконанням обов*язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. (арк..спр.8).

4 квітня 2011 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату йому одноразової грошової компенсації за втрату здоров*я в розмірі встановленого ст. 48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року зі змінами та доповненнями (арк..спр. 13).

Листом від 14.04.2011 року відповідачем була надана відповідь , згідно якої розміри разової грошової компенсації визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень. Тому ця виплата буде здійснюватися на підставі постанови КМУ від 26.07.1996 року № 836 ««Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок | Чорнобильської катастрофи» у розмірі 189,60грн, як інваліду 3 групи (а.с.14)., і

12.05.201Іроку відповідачем була здійснена дана виплата в розмірі 189,60грн (арк..спр.21).

Згідно до ст. 48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року зі змінами та доповненнями, учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами, захворювання яких пов*язано з виконанням обов*язків з ліквідації наслідків аварії, виплачується одноразова грошова компенсація за втрату здоровая ,інвалідам 3 групи, в розмірі 30 мінімальних заробітних плат. Виплата здійснюється протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності

Законом України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 23.12.2010 р. К* 2857-УІ з 1 квітня 2011 року розмір мінімальної заробітної плати був встановлений в сумі 941грн.

Статтею 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року зі змінами та доповненнями, передбачено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Доводи та дії відповідача з посиланням на виконання постанови КМ України № 836 від 26.07.1996р. ,яка прийнята згідно вимог Бюджетного Кодексу суд не вважає законними, оскільки в розділі У1 Прикінцеві та перехідні положення до Бюджетного Кодексу ст..8 Кабінету Міністрів України надано право встановлювати розміри соціальних виплат, не визначені законом, в абсолютних сумах у межах бюджетних призначень, встановлених з відповідними бюджетними програмами, до законодавчого врегулювання такого питання.

Оскільки на законодавчому рівні розмір одноразової компенсації за втрату! здоров*я інвалідам 3 групи визначено ст..48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року зі змінами та доповненнями, прийняття додаткової або окремої постанови для визначення розміру виплат не потребується.

На час нарахування та виплати позивачу органом соціального захисту населенні відповідних коштів положення Закону України «Про статус та соціальний захист громадян* які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року зі змінами ті доповненнями, є чинним, а відповідно до ст.. 19 Конституції України органи державно| влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов*язані діяти лише нзі підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законамі| України.,

Пунктом 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України передбачено,що виключно закона визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст. 75 Конституції встановлено, єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України

Конституція не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів.

Крім того, Бюджетний Кодекс з даними Перехідними положенням ,на який посилається відповідач в запереченні , набрав чинності лише 8.07.2010 року. А постанова КМ України, яка, як вказує відповідач, прийнята на виконання вимог Бюджетного Кодексу, прийнята ще у 1996 році.

Згідно до ст. 21,22 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права та свободи та є рівними перед Законом , а також при прийнятті нових Законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 06.07.1999року вказано на недопустимість звуження існуючих пільг, компенсацій та гарантій шляхом прийняття нових законів або внесення змін в діючі закони, що можливо лише при умовах введення згідно до п.31 ч 1 ст.85 та п.19 ст.92 Конституції України надзвичайного стану.

З часу прийняття постанови КМ України № 836 від 26.07.1996 року Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи із змінами та доповненнями , встановлена сума в розмірі 189,60грн залишалася незмінною , у той час як Верховною Радою України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати , щорічно затверджувався новий державний бюджет. Було прийнято значну кількість нормативних документів, які регламентують порядок нарахування, перерахунок та виплати пенсії, соціальних допомог, компенсацій та інших виплат. Тому, виходячи із засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягає застосуванню ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а не Постанова КМ України №836 від 26.07.1996 року, яка не тільки є підзаконним актом , але і суперечить законам України. Це відповідає вимогам ст..9 КАС України, згідно до яких у разі невідповідності нормативно- правового акта Конституції України, закону України або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

З цих підстав позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідач повинен був нарахувати позивачу і сплатити невиплачену разову грошову компенсацію в розмірі 30 мінімальних заробітних плат.

Тому суд вважає такими, що порушують права позивача дії відповідача у вигляді виплати вказаної вище грошової компенсації в розмірі, встановленого Постановою КМУ Країни № 836 від 26.07.1996 року в розмірі 189,6грн.

У Конституції нашої держави Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою (стаття 1), визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (стаття 3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22). Відповідно до частини третьої статгі 22, статті 64 Конституції України право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк. Таку правову позицію Конституційний Суд України висловив у Рішенні від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій)

Утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами.

Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб став громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономір призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

У зв*язку з чим суд вважає за необхідне визнати дії відповідача незаконними що; виплати позивачу розміру одноразової грошової компенсації в розмірі, яка не відповіді вищевказаному закону, та зобов*язати нарахувати та виплатити одноразову грошої компенсацію в розмірі ЗО мінімальних заробітних плат з врахуванням сплаченої суми розмірі, який діяв на час виплати, що станове 28040,4грн..

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 11, 17, 18, 87, 94, 159, 160, 161, 163, 1® КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити .

Визнати дії управління праці та соціального захисту населення Біловодсьмі районної державної адміністрації Луганської області щодо відмови в нарахуванню т? виплаті ОСОБА_1 одноразової компенсації за втрату здорові учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інваліду 3 групи в розмірі 30 мінімальни заробітних плат.

Зобов*язати Управління праці та соціального захисту населення Біловодське районної державної адміністрації в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову компенсацію за втрату здоров *я в розмір,

передбаченому ст.. 48 Закону України « Про статус та соціальних захист громадян, яі постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ,з розміру, який діяв на ча встановлення групи інвалідності, з врахуванням виплачених сум.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційног адміністративного суду, через Біловодський районний суд Луганської області шляхої подачі апеляційної скарги в 10-денний строк від дня отримання копії постанови .

Суддя Біловодського райсуду Луганської області В.А.Карягіна