Справа № 802/4093/15-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 січня 2016 р. Справа № 802/4093/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

суддів: Дмитришеної Руслани Миколаївни,

Поліщук Ірини Миколаївни

за участю:

секретаря судового засідання: Мошняги В.І.

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача 1: Бойка С.В.

представника відповідача 2: Маковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Державної фіскальної служби України, Вінницької митниці Державної фіскальної служби України

про: визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України, відповідач 1), Вінницької митниці Державної фіскальної служби України (далі - Вінницька митниця ДФС України, відповідач 2) про:

- визнання протиправним та скасування наказу Голови Державної фіскальної служби України від 18.09.2015 р. №718 "Про результати перевірок митниці" в частині звільнення ОСОБА_2 з посади першого заступника начальника Вінницької митниці ДФС України;

- визнання протиправним та скасування наказу начальника Вінницької митниці ДФС України від 16.12.2015 р. №523-о "Про розрахунок та звільнення ОСОБА_2.";

- поновлення на посаді першого заступника начальника Вінницької митниці ДФС України;

- стягнення з ДФС України на користь ОСОБА_2 заробітної плати за час вимушеного прогулу з 16.12.2015 р. по день постановлення рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом Голови Державної фіскальної служби України від 18.09.2015 р. №718 "Про результати перевірок митниць ДФС" ОСОБА_2 звільнено з посади першого заступника начальника Вінницької митниці ДФС та на виконання цього наказу начальником Вінницької митниці ДФС України прийнято наказ №523-о від 16.12.2015 р. "Про розрахунок та звільнення ОСОБА_2.".

З зазначеними наказами позивач не погоджується, вказуючи на те, що висновки акту перевірки Вінницької митниці ДФС від 20.08.2015 р. №9547/7/02-80/3, на підставі яких прийнято оскаржувані рішення, про неналежне виконання нею службових обов'язків щодо організації роботи при митному контролі та митному оформленні товарів, зокрема при перевірці правильності визначення митної вартості товарів, що призвело до порушень ч.1 ст. 54 Митного кодексу України, п.п.2.4-2.5 розділу 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Держмитслужби України від 13.07.2012 р.№362, п.п. 11.2 п.11 Положення про Вінницьку митницю ДФС, затвердженого наказом ДФС від 21.08.2014 р. №63 не відповідають дійсності, оскільки перевірка проводилась за період діяльності Вінницької митниці ДФС з 01.01.2014 р. по 30.06.2015 р., однак на посаду першого заступника начальника митниці ОСОБА_2 призначена лише з 29.12.2014р. та згідно покладених на неї обов'язків, до її повноважень не входить виконання обов'язків, які зазначені у акті перевірки від 20.08.2015 р. №9547/7/02-80/3. Крім того, позивач зазначає, що в порушення норм трудового законодавства службового розслідування щодо неналежного виконання нею службових обов'язків не проводилось.

У зв'язку з чим, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовільнити, з підстав викладених у позовній заяві.

Представники відповідача проти позову заперечили та просили в його задоволені відмовити. Зокрема, зазначили про те, що за результатами перевірки стану організації роботи Вінницької митниці за період діяльності з 01.01.2014 р. по 30.06.2015 р. щодо забезпечення повноти оподаткування товарів та з інших питань, встановлено численні недоліки та порушення при організації митного контролю й митного оформлення товарів, транспортних засобів, боротьби з контрабандою та протидії митним правопорушенням. А тому, з урахуванням ступеню вини першого заступника начальника Вінницької митниці ДФС ОСОБА_2, яка не забезпечила належної роботи митниці, Головою ДФС України прийнято рішення про притягнення позивача до відповідальності у відповідності до п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП.

Таким чином, на думку представників відповідачів, оскаржувані накази прийнятті у відповідності до норм чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, суд встановив наступне.

Наказом Голови Державної фіскальної служи України №2139-о від 26.12.2014 р. ОСОБА_2 в порядку переведення призначено на посаду першого заступника начальника Вінницької митниці ДФС та згідно наказу начальника Вінницької митниці ДФС №45-о від 29.12.2014 р. вона приступила до виконання своїх обов'язків на посаді першого заступника начальника Вінницької митниці ДФС з 29.12.2014 р.

На виконання розпорядження Голови ДФС України "Про проведення перевірок" №184-р від 07.07.2015 р., з 08.07.2015 р. по 07.08.2015 р. робочою групою у складі працівників ГУ ДФС у Вінницькій області та територіальних органів митниці ДФС, на чолі з начальником відділу внутрішнього аудиту та контролю ДФС у Вінницькій області Волкодавом П.М., з відома та у присутності начальника Вінницької митниці ДФС Савчука О.В., проведено внутрішню перевірку стану організації роботи Вінницької митниці ДФС за період з 01.01.2014 р. по 30.06.2015 р. щодо забезпечення повноти оподаткування товарів та з інших питань.

За результатами перевірки складено акт перевірки Вінницької митниці ДФС від 20.08.2015 р. №9547/7/02-80/3, в якому зафіксовано численні недоліки та порушення в роботі Вінницької митниці ДФС. Зокрема, Вінницькою митницею ДФС не забезпечено виконання індикативних показників надходжень з ПДВ за квітень 2015 року - 96 відс. (відставання - 5,2 млн. грн..), травень 2015 року - 96 відс. (відставання 31,2 тис. грн..) та червень 2015 року - 98 відс. (відставання - 1676,4 тис. грн.).

Вінницькою митницею ДФС у квітні 2015 р. здійснено оформлення 22 тонн товару, який направлявся на адресу ПП "Марго". Різниця митних платежів склала 768 тис. грн. порівняно з фактично сплаченими.

Не проведено порівняння митної вартості при здійсненні митного оформлення товарів Вінницькою митницею ДФС, зокрема товарів "прокат плоский з вуглецевої сталі" у січні 2015 р., "полівінхлорид" у березні 2015 р., що спричинило різницю митних платежів у сумі 15,25 тис. грн. порівняно з фактично сплаченими.

За результатами співставлення заявленого у березні 2014 року - серпні 2015 року ТОВ "Валром Україна" рівня митної вартості товару "полівінілхлорид (ПВХ)" з митними оформленнями ідентичного товару (згідно з даними ЄАІС), орієнтована різниця митних платежів склала б 1245,3 тис. грн.

У зв'язку з чим, серед інших, наказом голови ДФС України №718 від 18.09.2015 р. першого заступника начальника Вінницької митниці ДФС ОСОБА_2, за неналежне виконання нею службових обов'язків щодо організації роботи при митному контролі та митному оформленні товарів, зокрема при перевірці правильності визначення митної вартості товарів, що призвело до порушень ч.1 ст. 54 Митного кодексу України, п.п.2.4-2.5 розділу 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Держмитслужби України від 13.07.2012 р.№362, п.п. 11.2 п.11 Положення про Вінницьку митницю ДФС, затвердженого наказом ДФС від 21.08.2014 р. №63 звільнено з займаної посади.

На виконання зазначеного наказу, наказом начальника Вінницької митниці ДФС від 16.12.2015 р. №523-о ОСОБА_2 звільнена з посади першого заступника начальника Вінницької митниці ДФС.

Вважаючи дані накази протиправними та такими, що підлягають скасуванню, бажаючи поновитись на посаді та отримати заробітну плату за час вимушеного прогулу, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Законодавством, яке регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Кодекс законів про працю України, а також Закон України "Про державну службу".

Відповідно до статті 147 Кодексу законів про працю України (далі - КзпП України) за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана;

2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно із частиною третьою статті 149 КзпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Статтею 1 Закону України "Про державну службу" (далі - Закон) визначено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Згідно частини другої статті 2 Закону посадовими особами відповідно до цього Закону вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону регулювання правового становища державних службовців, що працюють в органах прокуратури, апаратах судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро України та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

Основні обов'язки державних службовців визначені статтею 10 Закону. Так, державний службовець повинен дотримуватись Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; не допускати порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосередньо виконувати покладені на нього службові обов'язки, своєчасно і точно виконувати рішення державних органів чи посадових осіб, розпорядження і вказівки своїх керівників; зберігати державну таємницю, інформацію про громадян, що стала йому відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншу інформацію, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійно вдосконалювати організацію своєї роботи і підвищувати професійну кваліфікацію; сумлінно виконувати свої службові обов'язки, ініціатива і творчість в роботі. Державний службовець повинен діяти в межах своїх повноважень. У разі одержання доручення, яке суперечить чинному законодавству, державний службовець зобов'язаний невідкладно в письмовій формі доповісти про це посадовій особі, яка дала доручення, а у разі наполягання на його виконанні - повідомити вищу за посадою особу.

Дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за порушення правил професійної етики, інший вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює (ч.1 ст. 14 Закону).

Встановлення фактів проходження державної служби держслужбовцями відбувається з урахуванням "Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або органів місцевого самоврядування", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 року № 950.

Відповідно до пункту 1 Порядку стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування може бути проведено службове розслідування, зокрема: у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян.

Згідно пункту 8 Порядку за результатами службового розслідування члени комісії складають акт, у якому зазначаються:

факти і суть звинувачень або підозри, які стали підставою для проведення службового розслідування, посада, прізвище, ім'я та по батькові, рік народження, освіта, термін служби у органі державної влади і перебування на займаній посаді особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, результати щорічної оцінки виконання особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, покладених на неї завдань та обов'язків, види заохочення та дисциплінарного стягнення, а також ступінь участі у виконанні окремих доручень (завдань);

заяви, клопотання, пояснення та зауваження особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, обґрунтована інформація про їх відхилення чи задоволення;

висновки службового розслідування, обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, причини та умови, що призвели до порушення, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, що знімають з особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, безпідставні звинувачення або підозру;

обґрунтовані пропозиції щодо усунення виявлених порушень та притягнення у разі необхідності винних осіб до відповідальності згідно із законодавством.

У разі прийняття рішення щодо притягнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, до відповідальності комісія пропонує вид дисциплінарного стягнення, передбаченого законодавством.

Під час визначення виду дисциплінарного стягнення члени комісії повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

За матеріалами службового розслідування особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути притягнута до відповідальності згідно із законодавством (абз. 4 п. 10 Порядку).

Аналіз викладених норм законодавства свідчить про те, що законодавець навів вичерпний перелік дисциплінарних стягнень, які можуть бути застосовані до державних службовців, а також підстави припинення державної служби та порядок застосування таких стягнень.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом під час судового засідання ОСОБА_2 працювала в органах митного контролю, тобто була державним службовцем.

Всупереч визначеним нормам законодавства, наказ голови Державної фіскальної служби України від 18.09.2015 року № 718 "Про результати перевірок митниці" прийнятий на підставі висновків акту про результати внутрішньої перевірки Вінницької митниці ДФС, під час якої виявлено неналежне виконання службових обов'язків щодо організації роботи при митному контролі та митному оформленні. При цьому службове розслідування стосовно неналежного виконання позивачем службових обов'язків ДФС України не проводилось.

Таким чином, звільняючи позивача із займаної посади, головою ДФС України порушено процедуру, яка передує застосуванню дисциплінарного стягнення до державного службовця.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 КзпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також, зокрема у випадках одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

При цьому, рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише одноразове грубе порушення, бажано, конкретних трудових обов'язків.

Верховний Суд України в ухвалі від 18.11.2004 року у справі за позовом Г. до Антимонопольного комітету України про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу звертає увагу на те, що за змістом пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України підставою для звільнення керівника за цією нормою є вчинення ним одноразового грубого порушення трудових обов'язків, а не триваюче, зокрема неналежне керівництво роботою установи, ослаблення контролю за роботою підлеглих працівників тощо.

Визначення ступеню тяжкості правопорушення керівника в кожному конкретному випадку належить до компетенції осіб, що наділені правом призначення та звільнення даної категорії працівників. Однак, так як обов'язковою ознакою підстави звільнення за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України є грубість порушення, необхідно передбачити, яку шкоду завдало (могло завдати) таке порушення. Найбільш ґрунтовним аргументом в даному випадку є доведення причинно-наслідкового зв'язку між вчиненим одноразовим порушенням трудових обов'язків і шкідливими наслідками, які спричинило або могло спричинити це порушення.

Згідно з позицією Верховного суду України, яка викладена в ухвалі від 21.07.2010 року (справа № 6-22448св09), характер проступку та обставини, за яких його вчинено, не свідчать про те, що таке порушення трудових обов'язків є грубим.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Враховуються характер дій або бездіяльності працівника, вчинення порушення умисно або з необережності та суттєвість наслідків порушення: негативні наслідки, які настали, або такі, що ймовірно могли настати із завданням роботодавцю значної матеріальної або моральної шкоди, зокрема невиконання вимог податкового, трудового, господарського законодавства.

В судовому засіданні представники відповідачів не надали жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують, що позивачем вчинене одноразове грубе порушення.

Натомість наказ № 718 від 18.09.2015 року "Про результати перевірок митниць ДФС" ґрунтується на висновках акту про результати перевірки Вінницької митниці ДФС та містить цілу систему порушень, за які притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності, шляхом звільнення з посади першого заступника начальника Вінницької митниці ДФС, у зв'язку із неналежним виконанням службових обов'язків. Тобто відсутній факт одноразового грубого порушення в розумінні пункту 1 частини першої статті 41 КзпП України.

Разом з тим, суд враховує і те, що позивач був призначений на посаду тільки в грудні 2014 року, а перевіркою охоплювався період роботи 2014 рік та перше півріччя 2015 року. Тобто висновки перевіряючих про допущені порушення та неналежним чином організовану роботу ОСОБА_2 за 2014 рік є взагалі безпідставним.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наказ № 718 від 18.09.2015 року "Про результати перевірок ДФС" прийнятий головою Державної фіскальної служби України є протиправним та підлягає скасуванню в частині звільнення ОСОБА_2 з посади першого заступника начальника Вінницької митниці ДФС України.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Вінницької митниці ДФС України №523-о від 16.12.2015 р. "Про розрахунок та звільнення ОСОБА_2." суд зазначає наступне.

Даний наказ прийнято відповідно до наказу Державної фіскальної служби України № 718 від 18.09.2015 року "Про результати перевірок ДФС". Враховуючи висновок суду щодо визнання протиправним та скасування наказу № 718, вказана позовна вимога також підлягає задоволенню.

В силу положень частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, з метою захисту порушених прав та інтересів позивача, суд вважає необхідним поновити його на тій посаді, з якої він був незаконно звільнений, тобто на посаді першого заступника начальника Вінницької митниці Державної фіскальної служби України.

При цьому рішення суду в цій частині відповідно до частини п'ятої статті 235 КЗпП України та пункту 3 частини першої статті 256 КАС України підлягає негайному виконанню.

Надаючи оцінку вимозі позивача про стягнення з Державної фіскальної служби України середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 16.12.2015 року по день ухвалення рішення суду із розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 427,47 грн., суд керується наступними мотивами.

Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з абз. "з" пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року (далі - Порядок), цей Порядок застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З огляду на викладене, при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд бере до уваги довідку, видану начальником ВФЕРБО про обчислення середньої заробітної плати згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р. "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" ОСОБА_2 № 294/8/02-80-05 від 21.01.2016 року, згідно з якою середньоденний заробіток позивача на дату звільнення зі служби становив 427,47 грн.

Відтак, оскільки за період з 16.12.2015 року по 22.01.2016 року було 26 робочих днів, середній заробіток, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 за весь час вимушеного прогулу становить 11114,22 грн. (26х427,47).

Крім того, оскільки нарахування та виплата заробітної плати на час звільнення з державної служби позивачу проводились Вінницькою митницею ДФС України, то і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу має відбуватись за рахунок коштів саме цього державного органу (установи).

Отже, позовні вимоги в цій частині належить задовольнити частково, а саме шляхом стягнення з Вінницької митниці ДФС України на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 11114,22 грн. В стягнені заробітної плати з ДФС України слід відмовити.

Таким чином, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши усі обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів у справі, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову, а саме в частині визнання протиправними та скасування підпункту пункту 1 наказу Державної фіскальної служби України № 718 від 18.09.2015 року "Про результати перевірок ДФС" в частині звільнення з посади першого заступника начальника Вінницької митниці Державної фіскальної служби України ОСОБА_2, наказу Вінницької митниці Державної фіскальної служби України № 523-о від 16.12.2015 року "Про розрахунок та звільнення ОСОБА_2.", поновлення позивача на посаді першого заступника начальника Вінницької митниці Державної фіскальної служби України та стягнення з Вінницької митниці Державної фіскальної служби України на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 11114,22 грн. В задоволені ж позову в частині стягнення середнього заробітку з Державної фіскальної служби - відмовити.

Враховуючи відсутність судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати підпункт 1.1 пункту 1 наказу Державної фіскальної служби України № 718 від 18.09.2015 року в частині звільнення з посади першого заступника начальника Вінницької митниці Державної фіскальної служби України ОСОБА_2.

Визнати протиправним та скасувати наказ Вінницької митниці Державної фіскальної служби України № 523-о від 16.12.2015 року "Про розрахунок та звільнення ОСОБА_2."

Поновити ОСОБА_2 на посаді першого заступника начальника Вінницької митниці Державної фіскальної служби України.

Стягнути з Вінницької митниці Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.12.2015 року по 22.01.16 року в розмірі 11114,22 грн. (одинадцять тисяч сто чотирнадцять грн., 22 коп.) з відрахуванням всіх обов"язкових платежів до бюджету.

Постанову в частині поновлення на посаді та присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя Воробйова Інна Анатоліївна

Судді: Дмитришеної Руслани Миколаївни

Поліщук Ірини Миколаївни