Справа № 802/3956/15-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2016-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

14 січня 2016 р. Справа № 802/3956/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Федчук Т.Ю.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: Очеретяного В.М., Молодиченко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_4

до Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Вінницький обласний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді

про поновлення на роботі, стягнення коштів за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулася в суд з адміністративним позовом до Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Вінницький обласний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді про визнання незаконним та скасування розпорядження Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області №71-к від 22.10.2015 року; зобов'язання поновити на посаді директора Піщанського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді; стягнення з відповідача на її користь середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 22.10.2015 року до часу винесення рішення суду; стягнення з Піщанської РДА моральну шкоду у розмірі 10000 грн. та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, пояснивши, що ОСОБА_4 працювала на посаді директора Піщанського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, а 22 жовтня 2015 року розпорядженням Піщанської районної державної адміністрації №71-к звільнено із займаної посади у зв'язку з порушенням умов реалізації права на державну службу п.1 ч.1 ст.30 Закону України "Про державну службу". Вважає, наказ незаконним, а позов підлягає задоволенню.

Представники відповідача Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області проти задоволення адміністративного позову заперечували, посилаючись на письмові заперечення та наданими в засіданні поясненнями, вважаючи, що ОСОБА_4. прийнято колишнім керівництвом адміністрації на державну службу з грубим порушенням, а саме без конкурсного відбору, в порушення п.1 ч. 1 ст. 30 ЗУ «Про державну службу», а тому її правомірно звільнено у зв'язку з порушенням умов реалізації права на державну службу та розпорядження є законним.

Третя особа Вінницький обласний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді в судове засідання не з'явився, подавши клопотання про розгляд справи у відсутність представника третьої особи.

Отже, суд вжив усі належні від нього заходи щодо повідомлення третьої особи належним чином про час і місце розгляду справи з його участю та реалізацією ним права судового захисту, своїх прав та інтересів.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Норми частини 2 статті 2 КАС України передбачають, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень.

Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_4 згідно до розпорядження Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області №100-к від 13.10.2011 року було призначено на посаду директора Піщанського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника з кадрового резерву за погодженням з Вінницьким обласним центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді.

Згідно до розпорядженням Піщанської РДА №41-к від 01.08.2012 року звільнена із займаної посади у зв'язку із виходом основного працівника з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

15.10.2013 року на підставі заяви позивача від 07.10.2013 року та листа-погодження заступника директора Вінницького обласного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Слободяника О.Г. від 11.10.2013 року №01-13/979 ОСОБА_4. призначено на посаду директора Піщанського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, підстава розпорядження Піщанської РДА №91-к від 15.10.2013 року, згідно якого призначено ОСОБА_4. з 15 жовтня 2013 року на посаду директора Піщанського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді з посадовим окладом відповідно до штатного розпису, як таку, що перебувала у кадровому резерві на дану посаду. (а.с.16).

Провівши перевірку, прокуратурою Піщанського району на адресу Піщанської РДА повідомлено листом №(02-16)1490вих.-14 від 24.07.2014 року, що ОСОБА_4. у кадровому резерві на посаду директора Піщанського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді не перебувала, чим порушено порядок прийняття ОСОБА_4 на державну службу, що передбачено ст. 15 Закону України «Про державну службу», разом із тим зазначено, що вина позивача у порушенні даних норм відсутня. (а.с. 17-18).

Розпорядженням Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області №71-к від 22.10.2015 року ОСОБА_4. звільнено з посади директора Піщанського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді з 22 жовтня 2015 року у зв'язку з порушенням умов реалізації права на державну службу п. 1 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про державну службу", з цим розпорядженням позивач ознайомлено 22.10.2015 (а.с. 20).

Позивач вважає її звільнення із посади директора Піщанського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді незаконним, а обставини, встановлені перевіркою Вінницької обласної державної адміністрації - не відповідають дійсності, оскільки, станом на момент призначення на дану посаду, були передбачені законом підстави, які дозволяли прийняття позивача на неї без проходження конкурсу, а невірне їх зазначення у розпорядженні про призначенні на посаду не є її провиною, а тому не може бути підставами для звільнення згідно до п. 1 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про державну службу", а саме порушення умов реалізації права на державну службу.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну службу", в редакції від 26.04.2015 року, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Основні обов'язки державних службовців визначені статтею 10 вищевказаного Закону. Так, державний службовець повинен дотримуватись Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; не допускати порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосередньо виконувати покладені на нього службові обов'язки, своєчасно і точно виконувати рішення державних органів чи посадових осіб, розпорядження і вказівки своїх керівників; зберігати державну таємницю, інформацію про громадян, що стала йому відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншу інформацію, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійно вдосконалювати організацію своєї роботи і підвищувати професійну кваліфікацію; сумлінно виконувати свої службові обов'язки, ініціатива і творчість в роботі. Державний службовець повинен діяти в межах своїх повноважень. У разі одержання доручення, яке суперечить чинному законодавству, державний службовець зобов'язаний невідкладно в письмовій формі доповісти про це посадовій особі, яка дала доручення, а у разі наполягання на його виконанні - повідомити вищу за посадою особу.

Відповідно до ст.4 ЗУ "Про державну службу", право на державну службу мають громадяни України незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової і національної приналежності, статі, політичних поглядів, релігійних переконань, місця проживання, які одержали відповідну освіту і професійну підготовку та пройшли у встановленому порядку конкурсний відбір, або за іншою процедурою, передбаченою Кабінетом Міністрів України.

Суд звертає увагу що в силу вимог п.2 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

Однією з підстав припинення державної служби відповідно до п.1.ч.1 ст.30, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі порушення умов реалізації права на державну службу (стаття 4 цього Закону). Саме посилання на порушення п.1 ч.1 ст. 30 ЗУ "Про державну службу" даної норми була вказана в розпорядженні про звільнення ОСОБА_4.

Аналізуючи наведені вище норми, суд приходить до висновку, що норми Закону №3723-ХІІ є спеціальними по відношенню до Кодексу законів про працю України.

Хоча, при прийнятті позивача на роботу відповідач в своїх діях керувався постановою Кабінету Міністрів України "Про деякі питання застосування статей 4, 15 і 27 Закону України "Про державну службу"" №423 від 17.06.1994 року (в редакції 04.09.2015, підстава 637-2015-п) в п. "б" ч.1. зазначено, що без конкурсного відбору або стажування можуть також прийматися державні службовці, які перебували на відповідних посадах у державних органах та виконавчих органах Рад, у тому числі в тих, що ліквідуються, до новостворених органів державної виконавчої влади і місцевого самоврядування та міститься у матеріалах справи лист Вінницького обласного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 11.10.2013 № 01-13/979 щодо погодження призначення ОСОБА_4 на посаду директора Піщанського райцентру соцслужб для сім"ї, дітей та молоді (а.с.22).

Але суд дійшов висновку, що позивач була прийнята на посаду відповідачем Піщанської РДА з порушенням процедури прийняття на державну службу з боку саме відповідача, але не з вини або умисних дій зі сторони самої ОСОБА_4

Крім того, розпорядження відповідача про звільнення позивача є актом індивідуальної дії, які мають відповідати вимогам, встановленим частиною третьою ст. 2 КАС України де передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Тобто, право особи на участь у процесі прийняття суб'єктом владних повноважень рішень є однією із ключових гарантій реалізації її прав.

Враховуючи викладене, суд виходить із того, що фактично підставою для прийняття розпорядження про звільнення ОСОБА_4, слугували результати перевірки. Однак, додаткові заходи, доведеності неправомірних дій з боку посадових осіб адміністрації та ОСОБА_4 відповідачем не вживались, зокрема, ініціювання проведення службового розслідування по факту, пояснення посадових осіб, які призначали на посаду ОСОБА_4., підстави перебування на посаді, пояснення позивача тощо.

Суд звертає увагу сторін на постанову Кабінету Міністрів України №950 від 13.06.2000, "Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування". Відповідно до абзацу другого ч.1 цього Порядку стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування може бути проведено службове розслідування у разі недодержання ними законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства та інше.

Разом з тим, статтею 43 Конституції України гарантовано захист від незаконного звільнення, а згідно із ст. 32 Закону № 3723-XII рішення про припинення державної служби може бути оскаржено державним службовцем безпосередньо до суду.

Суд звертає увагу, що за змістом пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» підставами захисту порушеного права звільненої особи може бути не тільки звільнення без законних підстав, а й порушення порядку його проведення. (постанова ВС України від 01.10.2013, №21-259а-13).

Судом встановлено, що звільнення позивача відбулося з порушенням порядку, передбаченого трудовим законодавством (від позивача не відбиралися письмові пояснення; не вказано у чому саме полягає порушення умов реалізації права на державну службу; обрання звільнення як виду дисциплінарного стягнення немотивоване.

Тобто, право особи на участь у процесі прийняття суб'єктом владних повноважень рішень є однією із ключових гарантій реалізації її прав у сфері публічної адміністрації.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій, суд доходить висновку про протиправність розпорядження №71-К від 22.10.2015 року «Про звільнення ОСОБА_4»

Отже, з метою захисту порушених прав та інтересів ОСОБА_4, суд вважає необхідним поновити її на тій посаді, з якої вона була незаконно звільнена, тобто, на посаді директора Піщанського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, починаючи з дати припинення державної служби - 22 жовтня 2015 року.

При цьому, рішення суду в цій частині відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України та п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України підлягає негайному виконанню.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з абз. "з" п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, цей Порядок застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Надаючи оцінку вимозі позивача про стягнення з Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області на користь ОСОБА_4 середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 22 жовтня 2015 року до часу винесення рішення суду із розрахунку середньоденної заробітної плати відповідно до довідки про обчислення середньої заробітної плати з ПКМУ від 08 лютого 1995 року №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати". Для розрахунку враховані два останні місяці перед звільненням. Згідно довідки середня заробітна плата складає 161,86 грн..

При обчисленні даної суми суд виходив з наступного: ОСОБА_4. звільнено з посади 22 жовтня 2015 року, до моменту поновлення його на посаді та прийняття відповідної постанови, якою позовні вимоги позивача задоволено, пройшло 85 календарних дні, з яких 58 робочий день (тобто 161,86*58=9387,88). З перерахунку вказаної суми по місяцям виходить, що: за жовтень 2015 року, в якому було 7 робочих днів слід виплатити 1133,02 грн.; за листопад 2015 року, в якому був 21 робочий день слід виплатити 3399,06 грн.; за грудень 2015 року, в якому було 23 робочих дні слід виплатити 3722,78 грн.; за січень 2015 року в якому було 7 робочих днів слід виплатити 1133,02 грн.

З урахуванням наведених обставин, та розміру середньоденної заробітної плати судом встановлено, що з моменту звільнення позивача із займаної посади до моменту поновлення її на посаді слід стягнути 9387,88 грн..

Відповідно до статей 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Щодо вимоги ОСОБА_4 про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10000 грн., суд зазначає, що відповідно до абзацу 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводить потерпіла особа, зазначаючи у позовній заяві, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Письмовими доказами на ствердження наявності моральної шкоди можуть бути, зокрема, медичні довідки про виникнення захворювання чи інше погіршення стану здоров'я у зв'язку з хвилюваннями, спричиненими посяганням на права потерпілого; висновки лікарів чи медичних комісій про ступінь втрати працездатності, про необхідність проведення хірургічної операції; довідки про відрахування з вузу тощо.

У документі медичного характеру має бути зазначено, коли виникло захворювання, в результаті чого, чи могло воно стати наслідком психічних переживань через порушення конкретного права, мало місце погіршення загального стану чи сталося загострення хронічної хвороби у визначений період часу тощо.

Факт завдання моральної шкоди може бути підтверджений також показаннями свідків, зокрема, про важкий душевний стан потерпілого, спричинений правопорушенням, його переживання, хвилювання, зміни в самопочутті, загальному душевному настрої тощо, стані здоров'я, способі життя, спілкування, звичках, працездатності.

Верховний суд України в своїй Постанові Пленуму від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (п.4) зазначає, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Оскільки, позивачем не надано жодних доказів щодо заподіяння йому моральної шкоди, суд позбавлений можливості задовольнити вказану вимогу.

Таким чином, розглядаючи всі звернення позивача, відповідачі діяли на підставі та з дотриманням встановленого законами України порядку, використавши свої повноваження, з метою, з якою такі повноваження надані.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є не обґрунтованими, не відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, а тому у задоволенні відповідної позовної вимоги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області №71-к від 22.10.2015 року "Про звільнення ОСОБА_4"

Зобов'язати Піщанську районну державну адміністрацію Вінницької області поновити ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на посаді директора Піщанського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді.

Зобов'язати Піщанську районну державну адміністрацію Вінницької області виплатити ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу, виходячи із розрахунку середньої заробітної плати в сумі 161,86 грн., за період з 22.10.2015 по 14.01.2016 року включно в сумі 9387,88 грн. (дев'ять тисяч триста вісімдесят сім гривень 88 коп.), з відрахуванням усіх обов'язкових платежів.

Постанову в частині поновлення на посаді та присудження виплати заробітної плати, у межах суми за один місяць, а саме, за листопад 2015 - в розмірі 3399,06 грн. (три тисячі триста дев'яносто дев'ять гривень 06 коп.), з відрахуванням всіх обов'язкових платежів, допустити до негайного виконання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя /підпис/ Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя

Секретар