Справа № 804/7570/15
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2015-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2015 р. Справа № 804/7570/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Тулянцевої І.В.
при секретарі Ломідзе Д.Г.
представників позивача Сидорова Ю.В., Багінської Г.Д.,
представника відповідача Синявського І.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІФАРБ» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
15.06.15 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОЛІФАРБ» (далі - позивач) звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області (далі - відповідач) в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення:
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що висновки, викладені в Акті перевірки від 30.04.2015 р. № 470/04-67-22/05/24227085, на підставі якого відповідачем прийняті оскаржувані рішення, не відповідають дійсним обставинам господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «ТБ «ХімІнтер», ТОВ «Раміра Люкс», ТОВ «Т.О.Н.», ТОВ «Дніпроотторг». Так, проведені між ТОВ «ПОЛІФАРБ» і ТОВ «ТБ «ХімІнтер», ТОВ «Раміра Люкс», ТОВ «Т.О.Н.», ТОВ «Дніпроотторг» господарські операції є наслідком укладених між сторонами договорів поставки та надання послуг, належним чином відображені в бухгалтерському та податковому обліках товариства, а тому - є легальними та легітимними. Також позивачем зазначено, що перевіряючими особами податкового органу повністю підтверджено рух придбаних позивачем у ТОВ «ТБ «ХімІнтер», ТОВ «Раміра Люкс», ТОВ «Т.О.Н.», ТОВ «Дніпроотторг» активів, майна та зобов'язань, підтверджено відображення їх руху на рахунках бухгалтерського обліку, достовірно встановлено форму та обсяг проведених із продавцями розрахунків. Наведене, на думку позивача, повністю спростовує висновки відповідача щодо безтоварності відображених в обліку ТОВ «ПОЛІФАРБ» господарських операцій. Крім того, необґрунтованими є висновки відповідача щодо заниження ТОВ «ПОЛІФАРБ» доходів, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування за 2013 рік на суму 603553,00 грн. (по взаємовідносинам з ТОВ «Кодест»), оскільки в силу приписів ст. 102 Податкового кодексу України у контролюючого органу відсутні підстави для визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за межами строків, передбачених вказаною нормою. За вказаних обставин вважають, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Відповідач - Державна податкова інспекція у Ленінському районі м.Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області проти позову заперечував, подав до суду письмові заперечення, які приєднані до матеріалів справи (т. 2 а.с. 248-252). В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що у порушення норм п.п. 135.5.4, п.п. 135.5.7 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України позивачем занижено доходи, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування за 2013 рік на суму 603553,00 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Кодест», оскільки у випадках, коли сума кредиторської заборгованості платника податку за неоплачені товари (роботи, послуги) залишилася нестягнутою після закінчення терміну позовної давності, то у податковому періоді, на який припадає закінчення терміну позовної давності, платник податку повинен всю суму такої непогашеної кредиторської заборгованості включити до складу доходів, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування. Крім того, в ході перевірки з урахуванням висновків актів перевірки контрагентів позивача, не було підтверджено реальність фінансово - господарських відносин ТОВ «ПОЛІФАРБ» з ТОВ «ТБ «ХімІнтер», ТОВ «Раміра Люкс», ТОВ «Т.О.Н.», ТОВ «Дніпроотторг» та безтоварність господарських операцій, що свідчить про правомірність висновків відповідача, викладених в Акті перевірки від 30.04.2015 р. № 470/04-67-22/05/24227085 про заниження податку на прибуток на суму 320132,00 грн. та завищення податку на додану вартість у розмірі 218149,00 грн.
Вивчивши доводи позову та заперечень, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд при винесенні постанови виходить з наступних підстав та мотивів.
Судовим розглядом справи встановлено, що відповідачем на підставі наказу ДПІ від 01.04.2015 р. № 254 та відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп.78.1.11 п.78.1 ст.78, п. 82.2 ст. 82 ПКУ проведено позапланову документальну виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2014 р. Результати перевірки оформлені Актом від 30.04.2015 р. № 470/04-67-22/05/24227085 (т. 1 а.с. 39-103).
За висновками згаданого Акту перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:
Не погоджуючись із висновками Акту перевірки від 30.04.2015 р. № 470/04-67-22/05/24227085, позивачем до ДПІ були подані заперечення разом із додатками від 15.05.2015 р. (т. 1 а.с. 128-149).
На підставі Акту перевірки від 30.04.2015 р. № 470/04-67-22/05/24227085 податковим органом прийняті податкові повідомлення - рішення:
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесених на підставі таких висновків спірних актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
Як встановлено в ході розгляду справи, спірні суми витрат в розмірі 1090745,00 грн. та податкового кредиту в розмірі 218149,00 грн. сформовані позивачем за взаємовідносинами з ТОВ «Кодест», ТОВ «ТБ «ХімІнтер», ТОВ «Раміра Люкс», ТОВ «Т.О.Н.», ТОВ «Дніпроотторг», які мали місце у 1 кварталі 2008 р., квітні - червні, серпні - листопаді 2013 р.; липні - серпні 2014 р.
Розв'язуючи спір, суд зазначає, що порядок формування платником податків витрат та податкового кредиту за спірний період за вказаними господарськими взаємовідносинами визначений приписами Податкового кодексу України.
Відповідно до п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 Кодексу.
Підпунктом 14.1.27 п. 14.1. ст. 14 ПК України встановлено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Згідно з п. 14.1.36 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. За змістом п. 22.1. ст. 22 ПК України, об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.
Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування складаються із:
- витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 цієї статті;
- інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.1, п.п. 138.10.5, 138.10.6 п. 138.10, пунктами 138.11, 138.12 ст.138, п. 140.1 ст. 140 і ст. 141 цього Кодексу;
- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.
Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.
Згідно з п. 138.4 ст. 138 ПК України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподілених постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.
Приписами пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України визначено, що витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат. У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це органу державної податкової служби та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов'язань за звітний податковий період. Платник податків зобов'язаний відновити втрачені, знищені або зіпсовані документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження такої заяви до органу державної податкової служби, митного органу. Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення.
На підстави наведених законодавчих положень суд доходить до висновку, що при складанні податкової звітності з метою правильного відображення господарської операції повинні враховуватись відповідні документи первинного обліку, а саме по зазначених операціях придбання товарів повинні бути в наявності первинні документи, що підтверджують здійснення платником податку витрат на такі товари, отримання позивачем таких товарів, використання їх у господарській діяльності позивача.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач вважає, що у періоді який перевірявся, завищення витрат на загальну суму 1090745,00 грн. відбулось на підставі господарських операцій з наступними контрагентами:
- ТОВ «Кодест», щодо відсутності коригування суми витрат у розмірі 502961,00 грн. без ПДВ по кредиторській заборгованості визнаної безнадійною;
- ТОВ «ТБ «ХімІнтер» на суму витрат у розмірі 531556,00 грн.;
Між тим, в ході розгляду справи було встановлено, що факт реальності виконання господарських зобов'язань та отримання позивачем від ТОВ «ТБ «ХімІнтер», ТОВ «Т.О.Н.», ТОВ «Дніпрооптторг» товару, а від ТОВ «Раміра Люкс» послуг підтверджується наявними в матеріалах справи копіями первинних документів.
Господарські правовідносини з ТОВ «Раміра Люкс» також підтверджуються укладеним договором від 01.11.2013р. №0111/13-1 та локальним кошторисом, актом виконаних робіт, податковими накладними. Окрім цього, реальність здійснення господарських операцій підтверджується використанням результатів виконаних робіт при здійсненні власної господарської діяльності, тобто ремонтом власних основних засобів на підставі документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, а також відсутністю заборгованості за виконані роботи, тобто їх оплатою, що не заперечується податковим органом та зазначено у акті перевірки на сторінці 28.
Судом також встановлено, що ТОВ «ПОЛІФАРБ» придбавало бензин у ТОВ «Т.О.Н.» у наступний спосіб. З каси платника податків водію підприємства або іншим підзвітним особам видавалися грошові кошти під звіт для заправки власних транспортних засобів на автомобільній справній станції, а також для інших господарських потреб підприємства, що підтверджується видатковими касовими ордерами, записами у касовій книзі та відповідно авансовими звітами, які містять підтверджуючі документи про здійснені витрати та фіскальні чеки, податкові накладні, копії яких також знаходяться в матеріалах справи.
Що стосується господарських взаємовідносин з ТОВ «Дніпрооптторг», то як пояснив в судовому засіданні представник позивача, придбання товарно-матеріальних цінностей (кутик, труба, відвід) також було зумовлене необхідністю їх використання для власних господарських потреб для утеплення приміщень, що підтверджується первинними документами, як то видатковими, податковими накладними, перевезення товарно-матеріальних цінностей підтверджується шляховими листами, оскільки на балансі підприємства є транспортний засіб, копія свідоцтва якого знаходиться в матеріалах справи (т. 2 а.с. 239-241) та який дозволяє здійснювати відповідні перевезення для власних потреб.
Що стосується не укладення письмових договорів поставки між позивачем та ТОВ «Т.О.Н.» і ТОВ «Дніпрооптторг», суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.208 Цивільного кодексу України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі. Разом з тим, згідно зі ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Статті 655-657, 712 ЦК України (норми про договір поставки та купівлі-продажу) не передбачають обов'язкового укладення договору в письмовій формі. Також, відповідно до ч.1 ст.181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Суд відмічає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період. Згідно зі ст. 3 Закону № 996-XIV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Приписами ст.9 Закону № 996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
З огляду на викладене, суд констатує, що події отримання позивачем товарів від ТОВ «ТБ «ХімІнтер», ТОВ «Т.О.Н.», ТОВ «Дніпрооптторг», а від ТОВ «Раміра Люкс» послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності, оплати таких товарів оформлені первинними документами, наведеними вище, копії яких наявні в матеріалах справи, що містять усі обов'язкові реквізити, визначені ч. 2. ст. 9 Закону № 996-XIV, а відтак є належними доказами реальності спірних господарських операцій.
Що стосується висновку податкового органу про заниження інших доходів на суму 603553,00 грн. та необхідності включення до складу доходів кредиторської заборгованості по взаємовідносинам з ТОВ «Кодест», оскільки відповідна кредиторська заборгованість набула статусу безнадійної, а отже підприємством отримано безповоротну фінансову допомогу у відповідності до пп.14.1.257 п. 14.1 ст.14 ПКУ і тому остання підлягала включенню до складу інших доходів у 2013 році у сумі 603553,00 грн. відповідно до пп.135.5.4 п.135.5 ст. 135 ПКУ, суд зазначає наступне.
З матеріалів Акту перевірки від 30.04.2015 р. № 470/04-67-22/05/24227085 (с. 12-13) вбачається, що в ході аналізу попередніх документальних перевірок ТОВ «ПОЛІФАРБ» проведених ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська, а саме, акту документальної планової виїзної перевірки № 571/23-2/24227085 від 12.03.2012 р. та додатків до нього встановлено, що відповідно до додатку DOD7ДтКт «Дебіторська та кредиторська заборгованість ТОВ «ПОЛІФАРБ» станом на 01.10.2010 р. по рахунку 631 обліковується кредиторська заборгованість по взаємовідносинам з ТОВ «Кодест» в сумі 603552,58 грн., період виникнення - вересень 2010 р. Згідно додатку DOD2.7 «Реєстр кореспонденції рахунків бухгалтерського обліку та показників валових витрат ТОВ «ПОЛІФАРБ» за період з 01.01.2010 р. по 30.09.2010 р. до акту планової перевірки товариства від 08.02.2011 р. № 112/23-2/24227085, які скріплені підписами посадових осіб підприємства, податковим органом зроблено висновок, що ТОВ «ПОЛІФАРБ» суми вартості придбаних ТМЦ у ТОВ «Кодест» включено до складу валових витрат відповідного періоду, а саме за III квартал 2010 року.
Між тим суд зазначає, що твердження про виключення зі складу витрат суми кредиторської заборгованості по ТОВ «Кодест» не грунтуються на нормах податкового законодавства, оскільки відповідно до п.1 Розділу XIX Прикінцевих положень ПКУ зазначено, що цей Кодекс набуває чинності з 01.01.2011 року, крім розділу III цього Кодексу, який набирає чинності з 01.04.2011 року.
Відповідно до п. «в» пп.. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 ПКУ безнадійна заборгованість -заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв'язку з їх ліквідацією.
Відповідно до п. 1.25 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин з ТОВ «Кодест») безнадійна заборгованість - заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності майна: фізичної особи, на яке відповідно до закону може бути спрямовано стягнення; фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності або юридичної особи, оголошених банкрутами у порядку, встановленому законом, або при їх ліквідації (зняття з реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності).
З матеріалів справи вбачається, що списання кредиторської заборгованості у бухгалтерському обліку підтверджується бухгалтерською довідкою від 01.04.2015 року про виправлення помилки за звітний (податковий) період І кварталу 2011 року та списання кредиторської заборгованості по ТОВ «Кодест» в розмірі 603552,98 грн. (т. 1 а.с. 182).
Судом також встановлено, що ТОВ «Кодест» знаходиться в стані припинення відповідно до постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.06.2013р. по справі №804/3593/13-а, однак, на момент розгляду справи судом (31.08.2015 р.) до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи внесено не було, що підтверджується Витягом із ЄДРПОУ, наявного в матеріалах справи.
Отже, податковий (звітний) період у якому кредиторська заборгованість набула статусу безнадійної та підлягала відображенню у складі інших доходів податкової декларації з податку на прибуток за І квартал 2011 року, граничний термін подання якої - 10.05.2011, а тому податковий орган позбавлений можливості визначати податкові зобов'язання за межами строків передбачених ст.102 ПК України, тобто після 10.05.2014 року. З огляду на дату складання Акту перевірки від 30.04.2015 р. № 470/04-67-22/05/24227085, визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за межами строків передбачених ст.102 ПК України, тобто 1095 днів, за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, є протиправним.
Згідно з п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
За приписами п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця та є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Пунктом 200.1 ст. 200 згаданого Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Кодексу). Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Факт наявності таких податкових накладних був встановлений і відповідачем в ході проведення перевірки позивача, про невідповідність таких податкових накладних приписам ПК України відповідачем не зазначено, а судом в ході розгляду справи не встановлено. За даними податкового органу на час виконання спірних господарських взаємовідносин та виписки податкових накладних, сторони були зареєстровані у встановленому законом порядку платником податку на додану вартість.
Як зазначено, вище, підстави для виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит, порядок його формування, а також порядок виникнення від'ємного значення, визначені ст. 198, п. 200.1 ст. 200 ПК України.
За умови відсутності законодавчо визначених обставин, які б позбавляли платника податку (покупця) права на формування податкового кредиту, зокрема за відсутністю з боку платника порушення вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України при формуванні податкового кредиту останній має право на податковий кредит, на який зменшується податкове зобов'язання звітного періоду за правилом п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 200.1 ст. 200 ПК України.
Судом в ході розгляду справи не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог наведених норм законодавства, яке б позбавляло його права на податковий кредит. За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит.
Суд зважує, що платник податку на додану вартість (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію. Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону. Відповідачем не наведено доводів та доказів тому, що позивач діяв без належної обачності та був обізнаним про допущення його контрагентом певних порушень законодавства при створенні підприємства чи веденні господарської діяльності.
Отже, на підтвердження реальності і фактичності здійснених господарських операцій за договірними відносинами з ТОВ «ТБ «ХімІнтер», ТОВ «Т.О.Н.», ТОВ «Дніпрооптторг» та ТОВ «Раміра Люкс», позивачем були надані суду належним чином засвідчені копії документів, які відповідають вимогами первинності в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», і являються підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Зазначені докази у їх сукупності та взаємозв'язку, на думку суду, спростовують твердження податкового органу про «нереальність» здійснення операцій позивачем з ТОВ «ТБ «ХімІнтер», ТОВ «Т.О.Н.», ТОВ «Дніпрооптторг» та ТОВ «Раміра Люкс».
Також суд відмічає, що відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не наведені чіткі пояснення та не надані належні та допустимі докази з приводу невідповідності первинних документів позивача, на підставі яких ним сформовані витрати в розмірі 1090745,00 грн. та податковий кредит в розмірі 218149,00 грн., вимогам Закону №996 та приписам ПК України. За відсутності точних відомостей та пояснень з боку суб'єкта владних повноважень - відповідача, суд схильний віддати перевагу поясненням та доводам позивача зі спірного питання.
З урахуванням викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІФАРБ» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 21.05.2015р.:
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева