Справа № 818/2750/15
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2016-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 р.Справа № 818/2750/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської ОДПІ Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 28.10.2015р. по справі № 818/2750/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Білопільський елеватор"

до Сумської ОДПІ Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Білопільський елеватор" звернулося з адміністративним позовом до Сумської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області , в якому просить суд скасувати податкові повідомлення - рішення Сумської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області № від 06.05.2015 року про зменшення від`ємного значення з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 9780896,00 грн. та № від 06.05.2015 року про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 642529,50 грн., в тому числі 428353,00 грн. - за основним платежем та 214176,50 грн. - за штрафними санкціями.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 28.10.2015 р. адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Білопільський елеватор" задоволено. Скасовано податкове повідомлення - рішення Сумської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області № від 06.05.2015 року на суму 9780896,00 грн. Скасовано податкове повідомлення - рішення Сумської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області № від 06.05.2015 року на суму 642529,50 грн.

Сумська ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області, не погодившись з даним рішенням суду ,подав апеляційну скаргу, посилаючись на те , що постанова суду є незаконною та підлягає скасуванню, у зв'язку з ненаданням належної правової оцінки обставинам справи та порушенням норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 28.10.2015 р., прийняти нову постанову якою відмовити ТОВ «Білопільський елеватор задоволені позову повністю.

ТОВ «БІЛОПІЛЬСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» не погоджується з доводами апеляційної скарги , оскільки вони є необґрунтованими , вважає постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою , просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу Сумської ОДПІ без задоволення а постанову Сумського окружного адміністративного суду по справі № 818/2750/15 від 28 жовтня 2015 року без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та позивача, перевіривши матеріали справи у їх сукупності, постанову суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню , виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Сумською ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Білопільський елеватор» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2013 по 31.12.2014 р.р., валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2013 по 31.12.2014 р.р., за наслідками якої складено акт №23/22/35943861/1 від 17.04.2015 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пп.14.1.27, пп.14.1.36, пп.14.1.231 п.14.1 ст.14, пп.138.10.5 п.138.10 ст.138, пп.138.8.2 п.138.2 ст.138, п.135.4 ст.135, п.138.6, 138.2 ст.138, пп.139.1.1 п.139.1 ст.139, п.150.1 ст.50 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток в сумі 428353 грн. за 2013 рік, зменшення від'ємного значення об`єкта оподаткування в сумі 3148243 грн. за 2013 рік та в сумі 6632743 грн. за 2014 рік.

На підставі вказаного акту перевірки винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення № від 06.05.2015 року про зменшення від'ємного значення з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 9780896,00 грн. та № від 06.05.2015 року про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 642529,50 грн., в тому числі 428353,00 грн. - за основним платежем та 214176,50 грн. - за штрафними санкціями (а.с.61-62).

Підставою для зазначеного висновку слугувало те , що позивачем було занижено суму доходів, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування на суму 1705340,72 грн., оскільки ТОВ «Білопільський елеватор» придбано сою та сою нестандартну з урахуванням всіх витрат (експедиційні послуги) на суму 11994856,71 грн. (з ПДВ), а реалізовано нерезидентам України на суму 10289515,99 грн. (за нульовою ставкою ПДВ), тобто ТОВ «Білопільський елеватор» понесено більше витрат на дані операції, які є збитковими та не направлені на збільшення економічних вигод, єдиною метою є мінімізація податку на додану вартість. Також, відсутнє підтвердження використання позивачем позики для реальних потреб господарської діяльності ТОВ "Білопільський елеватор" . Крім того , ТОВ "Білопільський елеватор" до витрат на оплату праці включено виплачену річна премія (бонуси) при наявності збиткової діяльності, тоді як в колективному договорі зазначено виплату інших заохочень за рахунок прибутку, сума завищення витрат за рахунок нарахованих премій 2376852,83 грн. та нарахування внесків на неї 340396,43 грн., разом 2717249,26 грн.

Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи податкові повідомлення-рішення, суд першої інстанції виходив з дотримання позивачем вимог чинного законодавства та про необґрунтованість висновків акту перевірки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі по тексту - Кодекс) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Кодексу визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно пп.14.1.228 п.14.1 ст.14 Кодексу собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

За приписами пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 Кодексу розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

За правилами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Підпунктом 136.1.2 пункту 136.1 статті 136 Податкового кодексу України передбачено, що для визначення об'єкта оподаткування не враховуються суми податку на додану вартість, отримані/нараховані платником податку на додану вартість, нарахованого на вартість продажу товарів, виконаних робіт, наданих послуг, за винятком випадків, коли підприємство-продавець не є платником податку на додану вартість.

Згідно пп.141.1 ст.141 Податкового Кодексу України до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь- якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 142.1 статті 142 Податкового кодексу України до складу витрат платника податку включаються витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають нараховані витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, кодувань вартості товарів, робіт, послуг, витрати на оплату авторської винагороди та за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін, (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.138.2 ст.138 Кодексу, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 138.8.2 п. 138.8, пп. "б" пп. 138.10.2 та пп. "в" пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 ПКУ до витрат платника податку включаються витрати на оплату праці працівників, які були зайняті безпосередньо у виробництві продукції, реалізації товарів, робіт, послуг (продавці, торгові агенти та ін.) та адміністративного апарату.

В силу вимог підпункту 139.1.6 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат суми податку на додану вартість, включеного до ціни товару (роботи, послуги), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання, податків на доходи фізичних осіб, які відраховуються із сум виплат таких доходів згідно з розділом IV цього Кодексу.

Згідно п.п. 139.1.9. п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За приписами підпункту 138.10.3 пункту 138.2 статті 138 Кодексу до складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг:

а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції;

б) витрати на ремонт тари;

в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут;

г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів; ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом;

д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона);

е) витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки;

є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування;

ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства;

з) інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні " № 996 від 16.07.1999 визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що податкова накладна як звітний податковий документ, що є підставою для включення покупцем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених (нарахованих) у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), має таке юридичне значення при обов'язковій умові нарахування податку та виписування податкової накладної особою, яка зареєстрована як платник податку на додану вартість в порядку, встановленому статтею 9 Закону України "Про податок на додану вартість".

Матеріали свідчать , що 20.12.2013 року між ТОВ "Білопільський елеватор" (покупцем) та ТОВ "Глухів-Агроінвест", ТОВ "Броди Агро", ТОВ "Горинь Агро", ТОВ "Кролевець Агро" (постачальниками) укладено договори №335-12-/13, №ЗАО/08104-ДГВ, №293, №20/12/13, відповідно до умов яких постачальник зобов'язується поставити й надати у власність покупцеві, а покупець прийняти й оплатити с/г культуру: сою (а.с.92-100).

На виконання цих договорів постачальниками поставлено зазначений в договорі товар (сою) та оплачено позивачем на загальну суму 11503674, в тому числі ПДВ 1917279 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними: №8 від 17.01.14 р., кількість товару - 250,000 тон, на суму 1050000,00 грн., в т.ч. ПДВ 175000,00 грн., №17 від 22.01.14 р., кількість товару - 375,500 тон, на суму 1577100,00 грн., в т.ч. ПДВ 262850 грн.; №18 від 23.01.14 р., кількість товару - 313,140 тон, на суму 1315188,00 грн., в т.ч. ПДВ 219198 грн. (а.с.246-248); №6 від 17.01.14 р., кількість Товару - 649,600 тон, на суму 2728320,00 грн., в т.ч. ПДВ 454720 грн. (а.с.15, Т.2); №4 від 16.01.14 р., кількість Товару - 377,160 тон на суму 1584072,00 грн., в т.ч. ПДВ 264012; №5 від 17.01.14р., кількість Товару - 125,220 тон на суму 525924,00 грн., в т.ч. ПДВ 87654 грн. (а.с.7, 8, Т.2); № 6 від 18.01.14 р., кількість Товару - 454,400 тон на суму 1908480,00 грн., в т.ч. ПДВ 318080 грн.; № 7 від 19.01.14 р., кількість Товару - 193,950 тон на суму 814590,00 грн., в т.ч. ПДВ 135765 грн. (а.с.20, 21 Т.2).

Оплата за товар на користь ТОВ "Глухів-Агроінвест", ТОВ "Броди Агро", ТОВ "Горинь Агро", ТОВ "Кролевець Агро" була проведена ТОВ "Білопільський елеватор" на загальну суму 11503674, в тому числі ПДВ 1917279 грн., про що свідчать банківські перекази (а.с.294, 250 т.1, 1-6, 22, 31-36, 48, 61-64 т.2)

Вищевказаний товар в подальшому ТОВ "Білопільський елеватор" реалізувало нерезиденту України ЗАТ "Содружество - Соя" відповідно до контракту №ЗАО/08104-ДВГ від 16.08.2013р. на суму 10289515,99 грн. (за нульовою ставкою по ПДВ) (а.с.101-105).

Вартість всіх витрат (придбання сої та експедиційні послуги) становить 11994856,71 грн. (з ПДВ), 9995713,93 грн. без ПДВ.

За результатами господарської операції з поставки сої ТОВ «БІЛОПІЛЬСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» отримано прибуток в сумі 293 802,07 грн.

Акт перевірки не містить обставин про встановлення будь-яких недоліків первинних бухгалтерських документів ТОВ «БІЛОПІЛЬСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» та обставин, які б свідчили про факт відмови позивача від надання перевіряючим відповідних документів.

Зі змісту вищенаведених норм Податкового кодексу України випливає, що при обчисленні прибутку платника ПДВ, сплачений постачальникові при придбанні товару, не повинен враховуватися та включатися до складу доходів та (або) витрат.

Отже, в даному випадку сам по собі факт реалізації товару на експорт за ціною, що є нижче ціни придбання у вітчизняного постачальника, не означає відсутність економічної вигоди та господарського результату від здійснених підприємством операцій, позаяк при розрахунку доходу до вартості придбаного товару не враховується ПДВ, сплачений контрагентові у ціні цього товару.

Враховуючи наведене , викладені в акті перевірки висновки ДПІ про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо заниження суми доходів, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування на суму 1705340,72 грн., по операціях з придбання сої є непідтвердженими.

Щодо встановлено перевіркою порушення позивачем пп.138.8.2 Податкового кодексу України , а саме ТОВ "Білопільський елеватор" до витрат на оплату праці включено виплачену річна премія (бонуси) при наявності збиткової діяльності, тоді як в колективному договорі зазначено виплату інших заохочень за рахунок прибутку, сума завищення витрат за рахунок нарахованих премій 2376852,83 грн. та нарахування внесків на неї 340396,43 грн., разом 2717249,26 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст.2 Закону України "Про оплату праці" основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно п.2.2.2. Положення про оплату праці, затвердженого на ТОВ "Білопільський елеватор" (а.с.77-85) Додаткова оплата праці - нараховується у вигляді премії за виконання виробничих завдань і посадових функцій (окремо від основної, після затвердження наказом по Підприємству), та доплат, надбавок, гарантійних та компенсаційних виплат, передбачених чинним законодавством.

Додаткова оплата праці - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функціональних обов'язків.

Додаткова оплата праці визначається адміністрацією підприємства та після погодження із засновниками (додаток 2 до Положення про оплату праці) нараховується у вигляді премії та доплат :

- щомісячно в розмірі до 30 % від посадового окладу (% або сума в грн. встановлюється та затверджується засновниками підприємства по кожному працівнику).

Згідно п.2.2.3. Положення про оплату праці Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - до них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами та положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства України або які провадяться понад установлені норми

- один раз на рік (після визначення річних фінансових результатів підприємства) в розмірі, визначеному засновниками підприємства; розмір загального преміального фонду становить до 10 % від операційного прибутку, отриманого підприємством в маркетинговому році (маркетинговий рік - це період з 1 липня по 30 червня) (а.с.80).

Винагорода нараховується в відсотках до розміру фіксованих місячних посадових окладів окремо по кожному працівнику. Винагорода за підсумками роботи за рік розповсюджується на окремих працівників, які перебувають у трудових відносинах з підприємством більше 6 місяців та на посадах, що передбачені штатним розкладом.

Підставою для нарахування винагороди є наказ Генерального директора або уповноваженої особи.

Виплати премій працівникам ТОВ "Білопільський елеватор", які мали місце в періоді, що перевірявся, підтверджені відповідними наказами, виданими Генеральним директором відповідно до вимог Положення про преміювання та оплату праці та рішеннями загальних зборів засновників Товариства, зокрема наказом по товариству № 92 від 29 листопада 2013 р., та наказом № 78 від 27 жовтня 2014 року (а.с.85-91).

Вказані накази про виплату премій є підставою для нарахування, а відомості по виплаті заробітної плати та банківські виписки є, відповідно, розрахунковими документами, що підтверджують фактичну виплату таких премій.

При цьому, вказані вище документи в своїй сукупності є первинними документами, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку в розумінні п. 138.2 статті 138 ПК України.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що товариством правомірно включено до складу валових витрат суми премій, сплачених своїм працівникам в складі заробітної плати як заохочувальні виплати, а тому висновки податкового органу про завищення витрат на суму 2717249,26 грн. є безпідставним та протиправним.

Стосовно встановленого перевіркою порушення позивачем пп.14.1.36, пп.14.1.231 п.14.1 ст.14, пп.138.10.5 п.138.10 ст.138, пп.138.8.2 п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України та віднесення витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, суму нарахованих відсотків по отриманим грошовим позикам, в зв'язку з відсутністю підтвердження використання позики для реальних потреб господарської діяльності ТОВ "Білопільський елеватор" встановлено наступне.

Між ТОВ "Білопільський елеватор" (позичальником) та Компанією "ЕйТиЕс Агрибизнес Инвестментс Лимитед" (кредитором) укладено кредитні договори LA-22-08 від 09.07.2008 року та LA-32-10 від 15.04.2010 року, за умовами яких кредитор надає позичальнику в тимчасове користування грошові кошти для поповнення обігових коштів та налагодження фінансово-господарської діяльності позичальника (а.с.215-243).

На отримані кредитні кошти нараховано відсотки за період з 31.01.2013 по 30.09.2013 року на загальну суму 4480538,60грн. для сплати яких позивачем було знову залучено кредитні кошти на підставі вищезазначених договорів. Вказане підтверджується інформацією про нараховані відсотки (а.с.244, Т1), виписками по банківським рахункам, та платіжними дорученнями (а.с.146-162).

Сумська ОДПІ вважає, що позивач не мав права відносити виплату відсотків по кредиту до складу витрат підприємства, у зв'язку з тим, що вони були погашені за рахунок кредитних коштів. На думку відповідача вказані операції було здійснено без реального наміру виконати умови укладеного договору щодо надання позики, а також без наміру одержання економічного ефекту (прибутку) в результаті проведення господарської операції.

При цьому , враховуючи вищевказані норми Податкового кодексу України, за якими обов'язковою умовою включення витрат, пов'язаних з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями, до складу витрат платника податків є їх зв'язок з господарською діяльністю такого платника, колегія суддів вважає, що сплата відсотків за користування кредитними коштами є погашенням своєї заборгованості, виникнення якої безпосередньо пов'язано з господарською діяльності позивача та строк погашення якої настав, а отже також пов'язані з господарською діяльністю платника.

Відповідачем підтверджено, що кредитні кошти, отримані ТОВ "Білопільський елеватор" за кредитними договорами, LA-22-08 від 09.07.2008 року, LA-32-10 від 15.04.2010 року, використовувались в господарській діяльності підприємства, в акті перевірки також відсутні висновки щодо використання цих коштів не в господарській діяльності.

Нормами ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі -ЦКУ) встановлено, що кредит може бути наданий виключно банком або іншою фінансовою установою на підставі кредитного договору, який оформляється у письмовій формі (ст. 1055 ЦКУ). Якщо грошові кошти отримані не від банку або фінансової установи, то такі взаємовідносини суб'єктів господарювання вже є позикою і регулюються нормами ст. 1046 ЦКУ. При цьому, згідно ст. 1048 ЦКУ, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Процедура отримання та реєстрації кредитів, позик, у тому числі отримання поворотної фінансової допомоги (кредиту) резидентами від нерезидентів регулюється Указом Президента України «Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства» від 27.06.1999 р. № 734/99, а також Положенням про порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів і надання резидентами позик в іноземній валюті нерезидентам, затвердженим Постановою правління Національного банку України від 17.06.2004 р. № 270 (далі - Положення № 270).

Договори, що передбачають виконання резидентами боргових зобов'язань в іноземній валюті перед нерезидентами за залученими від нерезидентів кредитами, позиками (зі сплатою відсотків за користування або без такої сплати), у тому числі за поворотною фінансовою допомогою, підлягають обов'язковій реєстрації Національним банком України (далі - НБУ). Резиденту видається реєстраційне свідоцтво про реєстрацію договору. Резидентам - позичальникам, які не є банками, реєстраційні свідоцтва видають територіальні управління НБУ за місцезнаходженням обслуговуючого банку або відділення банку.

Реєстраційне свідоцтво дійсне на весь час користування кредитом, за умови, що протягом 180 днів з моменту його видачі резидент-позичальник отримав кредит повністю або частково. При неможливості з поважних причин отримати кредит повністю або частково в зазначені терміни, резидент-позичальник може продовжити дію реєстраційного свідоцтва.

У Податковому кодексі України наведено такі визначення термінів «позика» і «фінансовий кредит».

Позика - грошові кошти, які надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, що мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов'язанням їх повернення та сплатою процентів за користування сумою позики (підп. 14.1.267 п. 14.1 ст. 14 ПКУ).

Фінансовий кредит - кошти, що надаються банком-резидентом або нерезидентом, що кваліфікується як банківська установа згідно із законодавством країни перебування нерезидента, або резидентами і нерезидентами, які мають згідно з відповідним законодавством статус небанківських фінансових установ, а також іноземною державою або його офіційними агентствами, міжнародними фінансовими організаціями та іншими кредиторами - нерезидентами юридичній або фізичній особі на визначений строк для цільового використання та під процент (підп. 14.1.258 п. 14.1 ст. 14 ПКУ).

На відображення в податковому обліку операцій, пов'язаних з отриманням позики від нерезидента, впливає країна, резидентом якої є кредитор, зв'язок кредитора з позичальником і характер отриманої позики - зв'язок з господарською діяльністю підприємства.

Згідно з підп. 136.1.20 п. 136. 1 ст. 136 та 153.4.1 п. 153.4. ст. 153 ПКУ, суми кредитів, позик під час їх отримання не включаються до доходів.

Відповідно до підп. 139.1.4 п. 139.1 ст. 139 та 153.4.2 п. 153.4 ст. 153 ПКУ, не включаються до складу витрат витрати на погашення основної суми отриманих позик, кредитів (крім повернення поворотної фінансової допомоги, включеної до складу доходів згідно з підп.135.5.6 п. 135.5 ст. 135 ПКУ).

Підпунктом 141.1 ст.141 Податкового Кодексу України передбачено, що до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями, тобто витрати підприємства формуються в момент нарахування відсотків.

Відсотки за позиками і кредитами включаються до витрат з урахуванням обмежень, встановлених п. 141.1 ст. 141 ПКУ (зв'язок з господарською діяльністю), п. 141.2 ст. 141 ПКУ (спеціальне правило розрахунку суми витрат у вигляді відсотків, якщо 50 % частки в статутному фонді знаходиться у власності позикодавця - нерезидента), підп. 138.10.5 п. 138. 10 ст. 138 ПКУ (капіталізація відсотків), п. 161.2 ст. 161 ПКУ (віднесення до податкових витрат тільки 85 % від суми процентного платежу, якщо кредитор - нерезидент з офшорним статусом).

Відповідно до п. 141.2 ст. 141 ПКУ, для платника податків, 50 та більше відсотків статутного фонду (акцій, інших корпоративних прав) якого перебуває у власності або управлінні нерезидента (нерезидентів), віднесення до складу витрат нарахованих відсотків за кредитами, позиками та іншими борговими зобов'язаннями на користь таких нерезидентів та пов'язаних з ними осіб дозволяється у сумі, що не перевищує суми доходів такого платника податку, отриманої протягом звітного періоду у вигляді процентів від розміщення власних активів, збільшеної на суму, що дорівнює 50 відсоткам оподатковуваного прибутку звітного періоду, без урахування суми таких отриманих процентів.

Відсотки, які виплачуються на користь нерезидента, відповідно до абз. «а» п. 160.1 ст. 160 ПКУ, є доходом нерезидента, джерелом походження якого є Україна, та підлягають оподаткуванню за ставкою 15 % за рахунок такого доходу, якщо інше не передбачено міжнародним договором України з країною резиденції особи, на користь якої здійснюється виплата відсотків (п. 160.2 ст. 160 ПКУ).

Якщо між Україною та країною нерезидента укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, то в такому випадку нерезидент має право вибрати порядок оподаткування процентів, передбачений міжнародним договором.

Таким чином, з 01.01.2014р. резидент України при виплаті відсотків на користь нерезидента - резидента Кіпру, зобов'язаний утримувати податок у розмірі 2% від загальної суми процентів, сплачуваних за наявності письмового підтвердження, виданого компетентним органом Кіпру, про те, що цей нерезидент є резидентом Кіпру і на нього поширюється дія Конвенції.

дані правочини зареєстровані в органах НБУ і розрахунки по даним правочинам відображаються в податковому обліку. ТОВ «Білопільський елеватор» при нарахуванні та виплаті відсотків жодної із вищевказаних норм не порушило.

В акті перевірки не має зауважень щодо оподаткування виплачених сум, а саме 2 %, але містяться необґрунтовані висновки щодо включення сум нарахованих відсотків до складу витрат підприємства.

Крім того, в період з 01.10.2013 по 31.12.2014 р. нараховано відсотки за користування грошовими коштами за кредитними договорами на загальну суму 11509 467,509 грн.

Жодних зауважень щодо нарахування даних відсотків, а також віднесення їх до складу витрат підприємства акт перевірки не містить. Тобто при проведенні перевірки не виявлено будь-яких порушень пов'язаних з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями за період з з 01.10.2013 по 31.12.2014 за кредитними договорами №LA-32-10 від 15.04.2010 року та №LА-22-08 від 09.07.2008 року не виявлено.

Разом з тим, податковий орган вважає за порушення сплату відсотків, нарахованих в попередніх періодах (що передували періоду перевірки) за рахунок кредитних коштів, тобто відповідач не ставлячи під сумнів правильності віднесення нарахованих відсотків до складу витрат підприємства під час нарахування відсотків прийшов до висновку, що відповідач не має права відносити їх до складу витрат підприємства, у зв'язку з тим. що вони були погашені за рахунок кредитних коштів які не могли, на думку відповідача бути використані для таких цілей.

При цьому, податковим органом не враховано, що суми грошових коштів, які були використані в межах господарської операції щодо сплати відсотків по кредитним договорам (про які вказано в акті перевірки), не були віднесені до складу витрат підприємства в періоді, що перевірявся.

Таким чином, доводи апелянта про використання даних грошових коштів по за межами господарської діяльності є безпідставним.

З огляду на викладене,суд першої інстанції дійшов вірного висновку , що твердження податкового органу про неправомірність віднесення суми нарахованих відсотків по отриманим грошовим позикам до витрат, у зв'язку з відсутністю підтвердження використання позики для реальних потреб господарської діяльності ТОВ "Білопільський елеватор" є необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України правомірність винесених податкових повідомлень - рішень належним чином в суді не довів , у зв'язку з чим податкові повідомлення-рішення Сумської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області № від 06.05.2015 року та № від 06.05.2015 року не відповідають вимогам чинного законодавства та підлягають скасуванню, а позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними , не впливають на правомірність висновків суду, оскільки дублюють заперечення на позов, які подавались суду першої інстанції, були враховані ним при вирішення справи по суті, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується повністю із висновком суду першої інстанції, так як обставини справи встановлені правильно, докази досліджені вірно, відповідно рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, тому судове рішення не підлягає скасуванню, апеляційна скарга не підлягають задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Порядок та розмір сплати судового збору визначений Законом України "Про судовий збір" від 14.07.2011 року № 3674-VI.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" встановлено розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2015 року 1218 грн. 00 коп.

З 01 вересня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" від 22.05.2015 № 484-VIII, яким внесено зміни до Закону України "Про судовий збір".

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами ставка судового збору встановлюється у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній на момент подання позовної заяви) встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру розмірі судового збору становить 2 відсоток розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірі мінімальних заробітних плат.

Колегія суддів зазначає, що заявлені позивачем вимоги носять майновий характер.

Таким чином, в даному випадку розмір ставки судового збору за подання ДФІ апеляційної скарги по справі за позовом майнового характеру становить 5359 грн. 20 грн.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про судовий збір" (у редакції на час подання апеляційної скарги), апелянт не віднесений до осіб, звільнених від сплати судового збору, а тому судовий збір повинен бути сплачений на загальних умовах.

З матеріалів справи вбачається, що апелянт, звертаючись із апеляційною скаргою, не надав доказів сплати судового збору, але заявив клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до сплати судових витрат чи звільнити від їх сплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.12.2015 року клопотання апелянта було частково задоволено та відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення апеляційним судом рішення у даній справі.

Відповідно до ч. 1 стаття 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань за зобов'язаннями Сумської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області суми судового збору в розмірі 5359 грн. 20 грн.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сумської ОДПІ Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 28.10.2015р. по справі № 818/2750/15 залишити без змін.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань за зобов'язаннями Сумської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області на рахунок УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова (банківські реквізити - отримувач УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, МФО 851011, , банк ГУДКУ у Харківській області, рахунок 1011, код класифікації доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ Харківського апеляційного адміністративного суду 34331173) судовий збір у розмірі 5359,20 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В. Григоров А.М.
Повний текст ухвали виготовлений 25.01.2016 р.