Справа № 233/3569/15-а
Суддя: Жаботинська Світлана Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Орчелота А.В.
Суддя-доповідач - Жаботинська С.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року справа №233/3569/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

судді - доповідача: Жаботинської С.В., суддів: Васильєвої І.А., Казначеєва Е.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2015 року у справі № 233/3569/15-а за позовом ОСОБА_2 до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання призначити пільгову пенсію,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати рішення відповідача від 06 квітня 2015 року, щодо відмови в призначенні пільгової пенсії позивачу за віком відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» незаконним та скасувати його; зобов'язати відповідача зарахувати до страхового стажу період роботи з 22.08.1977 року по 10.09.1979 року на посаді «електрозварювальника ручної зварки» у Будівельному управлінні «Хімбуд» тресту «Донкоксохімбуд»; зобов'язати відповідача зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи з 22.08.1977 року по 10.09.1979 року на посаді «електрозварювальника ручної зварки» у Будівельному управління «Хімбуд» тресту «Донкоксохімбуд»; зобов'язати відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 21.05.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Авдіївською міською радою йому була видана довідка, відповідно до якої останній працював повний робочий день в Будівельному управлінні «Хімбуд» тресту «Донкоксохімбуд» з 22.08.1977 року по 10.09.1979 року на посаді «електрозварювальника ручної зварки». Професія електрозварювальника відноситься до Списку № 2 розділу XXXII «Загальні професії» відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956 року. Частиною 3 ст. 42 Кримінально-виконавчого Кодексу України визначає, що час відбування засудженим покарання у виді виправних робіт зараховується в загальний стаж роботи. Тобто, факт роботи за Списком № 2 з 22.08.1977 року по 10.09.1979 року на посаді «електрозварювальника ручної зварки» у Будівельному управлінні «Хімбуд» тресту «Донкоксохімбуд» підтверджується довідками та копіями Наказів про прийняття на роботу та про звільнення з роботи по БУ «Хамібуд» тресту «Донкоксохімбуд», виданих Виконкомом Авдіївської міської ради.

За таких обставин, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 27.01.2016 року замінено неналежного відповідача у справі № 233/3569/15-а Управління Пенсійного фонду України в м. Костянтинівці та Костянтинівському районі Донецької області на Костянтинівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2015 р. у справі № 233/3569/15-а позовні вимоги задоволено частково.

Рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Костянтинівці та Костянтинівському районі Донецької області від 06 квітня 2015 року про відмову ОСОБА_2 в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком відповідно до п. «б» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визнано незаконним та скасовано.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду в м. Костянтинівці та Костянтинівському районі Донецької області повторно розглянути питання щодо призначення пенсії відповідно до заяви ОСОБА_2 наданої ним 18 липня 2014 року до відділу з призначення пенсій, у відповідності до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року, з урахуванням стажу роботи з 22 серпня 1977 року по 10 вересня 1979 року та за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 уповноваженою (компетентною) на те особою прийняти відповідне рішення.

В решті позовних вимог відмовлено.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що ст. 82-2 Виправно-трудового кодексу України (в редакції, яка діє протягом спірного періоду в 1977-1979 роках) визначені права та обов'язки осіб, які умовно засуджені до позбавлення волі з обов'язковим залученням до праці та яка зазначає, що відповідні особи несуть обов'язки і користуються правами, вcтановленими для громадян України з певними обмеженнями.

З постановою суду першої інстанції з підстав зазначених у позові позивач не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Згідно ст. 197 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами встановлено, що вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 червня 1977 року позивача засуджено за ст. 141 ч.2 КК УРСР до позбавлення волі строком на два роки з конфіскацією всього майна, яке є особистою власністю, з застосуванням ст.25-1 КК УРСР вважати засудження умовним з обов'язковим залученням засудженого ОСОБА_2 до праці в місцях визначених органами, які відають виконанням вироку (а.с.53-63) та останній був направлений працювати до Будівельного управлянні «Хімбуд» тресту «Донкоксохімбуд» на посаді «електрозварювальника ручної зварки», що вбачається з довідки Будівельного управлінні «Хімбуд» тресту «Донкоксохімбуд» від 24 вересня 1979 року (а.с.14) та підтверджується архівною довідкою, яка видана Авдіївською міською радою та з якої вбачається, що позивач працював повний робочий день в Будівельному управлінні «Хімбуд» тресту «Донкоксохімбуд» з 22 серпня 1977 року (Наказ № 81-к від 24 серпня 1977 року) по 10 вересня 1979 року (Наказ № 50-к від 10.09.1979 року) на посаді «електрозварювальника ручної зварки» (а.с.13).

Позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Костянтинівці та Костянтинівському районі Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ( а.с. 11).

Рішенням відповідача від 06 квітня 2015 року в призначенні пенсії за нормами п. «б» ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" позивачу відмовлено на підставі того, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають робітники зайняті повний робочий день на роботах зі шкідливими та тяжкими умовами праці за Списком № 2 та по результатам атестації робочих місць, чоловіки при досягненні 55 років при наявності пільгового стажу за Списком № 2 12 років 06 місяців 00 днів та маючи стаж роботи не менш 25 років. Вказує на те, що у позивача наявний пільговий стаж склав 12 років 05 місяців 22 дня, страховий стаж склав 23 роки 05 місяців 08 днів. Зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи позивача з 23 серпня 1977 року по 10 вересня 1979 року на посаді електрозварника 4 розряду у Будівельному управлінні «Хімбуд» тресту «Донкоксохімбуд» не має можливим, оскільки згідно наказів про прийняття та звільнення з роботи позивач працював на підприємстві як умовно засуджений. У відповідності до Розділу VIII п. 112 Коментарю до положення про порядок призначення та виплати державних пенсій від 03 серпня 1972 року № 17, що затверджений постановою Ради Міністрів СРСР, час відбування виправних робіт без позбавлення волі за місцем праці в загальний стаж не зараховується. При звільненні у зв'язку з засудженням до виправних робіт за місцем роботи трудовий стаж преривається, тому непреривний стаж у таких осіб зараховується тільки з дня прийняття на роботу після відбуття покарання (а.с.11-12).

При вирішенні справи, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 13 п. «б» Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-Х11 (в редакції на час виникнення спірних відносин) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Працівникам інших виробництв, професій та посад дострокові пенсії залежно від умов праці (але не раніш як після досягнення 55 років чоловіками і 50 років жінками) можуть встановлюватися за результатами атестації робочих місць за рахунок коштів підприємств та організацій, призначених на оплату праці, які перераховуються до Пенсійного фонду України на виплату пенсій до досягнення працівником пенсійного віку, передбаченого статтею 12 цього Закону.

Професія електрозварювальника відноситься до Списку № 2 розділу XXXII «Загальні професії» відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956 року.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1.2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії визначено, що у разі коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати уточнюючі довідки.

Пунктом 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно ч. 4 ст. 24 Закона України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Щодо визначення пільгового стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах, то необхідно зазначити, що до такого стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 р., тобто з моменту набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 р. N 442 ( 442-92-п ), якою затверджено Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці (далі - Порядок).

Строки призначення (перерахунку) та виплати пенсії визначені статтею 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за приписами п. 1 якої пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно ст. 23 Кримінального кодексу Української РСР (в редакції чинній на час спірних правовідносин) до осіб, які вчинили злочини, можуть застосовуватись такі види покарання:

1) позбавлення волі;

2) заслання;

3) вислання;

4) виправні роботи без позбавлення волі;

5) позбавлення права займати певні посади або займатися певною діяльністю;

6) штраф;

7) громадська догана.

До військовослужбовців строкової служби може також застосовуватися покарання у вигляді направлення в дисциплінарний батальйон.

Як зазначалось вище, вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 червня 1977 року позивача засуджено за ст. 141 ч. 2 КК УРСР до позбавлення волі строком на два роки з конфіскацією всього майна, яке є особистою власністю, з застосуванням ст. 25-1 КК УРСР вважати засудження умовним з обов'язковим залученням засудженого ОСОБА_2 до праці в місцях визначених органами, які відають виконанням вироку (а.с.53-63).

Згідно Наказу Будівельного управління «Хімбуд» тресту «Донкоксохімбуд» від 24.08.1977 року ОСОБА_2 прийнято на постійну роботу як умовно - засудженого електрозварювальником другого розряду та Наказом від 10.09.1979 року його звільнено, у зв'язку з закінченням терміну покарання ( а.с. 132-133).

Тобто, матеріалами справи підтверджено, що позивач відбуваючи покарання працював повний робочий день в Будівельному управлінні «Хімбуд» тресту «Донкоксохімбуд» з 22 серпня 1977 року (Наказ № 81-к від 24 серпня 1977 року) по 10 вересня 1979 року (Наказ № 50-к від 10.09.1979 року) на посаді «електрозварювальника ручної зварки».

Суд не приймав рішення щодо зобов'язання відповідача зарахувати до страхового та пільгового стажу період роботи відбування покарання у вигляді позбавлення волі умовно з обов'язковим залученням засудженого до праці та призначити пенсію за віком на пільгових умовах.

У спірному рішенні відповідач посилається на Розділ VIII п. 112 Коментарю до положення про порядок призначення та виплати державних пенсій від 03 серпня 1972 року № 17, що затверджений Постановою Ради Міністрів СРСР, час відбування виправних робіт без позбавлення волі за місцем праці в загальний стаж не зараховується. При звільненні у зв'язку з засудженням до виправних робіт за місцем роботи трудовий стаж преривається, тому непреривний стаж у таких осіб зараховується тільки з дня прийняття на роботу після відбуття покарання (а.с.11-12).

Приймаючи спірне рішення від 06.04.2015 року щодо відмови в призначенні позивачу пільгової пенсії та зарахування до трудового стажу та пільгового періоду роботи позивача з 22.08.1977 року по 10.09.1979 року під час відбуття покарання у вигляді умовного засудження з обов'язковим залученням до праці, відповідач не обґрунтував зазначене рішення з посиланням на вимоги діючого на час звернення до Управління Пенсійного фонду України в м. Костянтинівці та Костянтинівському районі Донецької області законодавства, а саме ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Посилання відповідача у спірному рішенні на п. 112 Коментарю до положення про порядок призначення та виплати державних пенсій від 03 серпня 1972 року, що затверджено постановою Ради Міністрів СРСР, судова колегія не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_2 відбував покарання у вигляді позбавлення волі умовно з обов'язковим залученням до праці, а не у вигляді виправних робіт на чому наполягає відповідач.

Виправно-трудовий кодекс України від 23.12.1970 року відрізнив ці види покарань та встановлював особливості відбуття покарань засуджених та особливості зарахування періодів роботи до Трудового кодексу.

Відповідно до ст. 82-2 Виправно-трудового кодексу України від 23.12.1970 року № 3325-VII ( в редакції на час спірних відносин) особи, умовно засуджені до позбавлення волі з обов'язковим залученням до праці та умовно звільнені з місць позбавлення волі з обов'язковим залученням до праці, несуть обов'язки і користуються правами, встановленими законодавством для громадян України, з такими обмеженнями:

- вони зобов'язані працювати там, куди будуть направлені органами, які відають виконанням вироку, а в разі виробничої необхідності можуть переводитися без їх згоди на іншу роботу, в тому числі на роботу в іншу місцевість. Ці особи зобов'язані

проживати, як правило, в спеціально призначених для них гуртожитках; перебування засудженого у вільний від роботи час поза гуртожитком допускається тільки з дозволу органу внутрішніх справ, який здійснює нагляд;

- їм забороняється в період обов'язкового строку роботи залишати межі адміністративного району за місцем їх роботи без спеціального дозволу органу внутрішніх справ, що здійснює нагляд. При цьому вони зобов'язані з'являтися до органу внутрішніх справ від одного до чотирьох разів на місяць для реєстрації.

Періодичність реєстрації засудженого встановлюється постановою начальника органу внутрішніх справ, який здійснює нагляд за засудженими.

У виняткових випадках при зразковій поведінці і чесному ставленні до праці за спільним рішенням адміністрації підприємства і органу внутрішніх справ допускається виїзд осіб, умовно засуджених до позбавлення волі з обов'язковим залученням до праці

та умовно звільнених з місць позбавлення волі з обов'язковим залученням до праці, за межі адміністративного району у відрядження або з інших поважних причин.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що рішення відповідача від 06.04.2015 року прийнято без урахування встановлених та зазначених судом обставин, а тому підлягає скасуванню, а заява позивача від 18 липня 2014 року підлягає повторному розгляду відповідачем з урахуванням саме відбування позивачем покарання у вигляді позбавлення волі умовно з обов'язковим залученням засудженого до праці в місцях визначених органами, які відають виконанням вироку.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає, що інші позовні вимоги є передчасними, оскільки відповідач не встановив фактичних обставин та не розглянув заяву позивача з врахуванням саме його міри покарання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 1 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 8 липня 2011 року судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Статтею 2 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Таким чином, оскільки ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14.12.2015р. відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення в адміністративній справі, суд вбачає наявність достатніх підстав для стягнення з ОСОБА_2 судового збору у розмірі 1 607 грн. 76 коп. за подання останнім апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції немайнового характеру.

Керуючись статями 24, 88, 184, 195, 197, 198, 200, 205,206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2015 року у справі № 233/3569/15-а - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України (банк отримувача - Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, код банку отримувача-834016, ОКПО - 37944338, розрахунковий рахунок - 1059, отримувач - Краматор. УК/м. Краматорськ/22030001) суму судового збору у розмірі 1 607 (одна тисяча шістсот сім) гривень 76 копійок.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: С.В. Жаботинська

Судді: І.А.Васильєва

Е.Г.Казначеєв