Справа № 815/6808/15
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2016-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6808/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Бойко О.Я.;

розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 І, ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування висновків та рішень, зобовязання вчинити певні дії, -

СУТЬ СПОРУ:

Позивачі звернулися з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в якому просили суд:

- визнати висновки та рішення № 293214 Головного управління ДМС України в Одеській області від 28.05.2015 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянам ОСОБА_3 Народної ОСОБА_1 І, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 протиправними;

- скасувати висновки та рішення № 293214 Головного управління ДМС України в Одеській області від 28.05.2015 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянам ОСОБА_3 Народної ОСОБА_1 І, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2;

- зобовязати Головне управління ДМС України в Одеській області прийняти рішення про надання дозволів на імміграцію в Україну громадянам ОСОБА_3 Народної ОСОБА_1 І, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та документувати посвідками на постійне проживання в Україні.

В обґрунтування позовних вимог зазначив.

09.08.2005 року ОСОБА_1 І та ОСОБА_2 звернулися до ВГІРФО УМВС України в Одеській області з заявами про отримання дозволу на імміграцію та надали передбачений законом України «Про імміграцію» пакет відповідних документів. Зокрема, до заяви позивачами було надано оригінали та нотаріально посвідчені копії переводів паспортних документів громадян ОСОБА_3 Народної ОСОБА_1, нотаріально посвідчені копії переводів свідоцтв про народження, нотаріально посвідчену копію переводу свідоцтва про шлюб, довідки про відсутність судимості, медичні довідки, квитанції сплати державного мита, оригінал та копію свідоцтва про народження доньки ОСОБА_1 Се Се.

На підставі висновку ВГІРФО УМВС України в Одеській області від 05.09.2005 року громадянам КНР ОСОБА_1 І та ОСОБА_2 надано дозвіл на імміграцію в Україну та видано посвідки на постійне проживання в Україні серії ОД № 2194/05, серії ОД № 2195/05.

23.10.2015 року посадовими особами ГУ ДМС України в Одеській області у громадянина ОСОБА_4 І вилучено посвідку на постійне проживання в Україні серії ОД № 2194/05, та повідомлено, що дозвіл на імміграцію в Україну громадянам ОСОБА_3 Народної ОСОБА_1 І, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 - скасовано.

Позивач не погоджуються з висновками та рішеннями ГУ ДМС України в Одеській області, вважає їх безпідставним та необґрунтованим, оскільки згідно зі ст. 12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Проте, оскаржуваний висновок та рішення не містять посилань на приписи закону, яким би було передбачено скасування дозволу на імміграцію у випадку з позивачами.

Тому посилання відповідача у вказаних документах, як на підставу скасування позивачу дозволу на імміграцію, на п.6 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» є безпідставним та необґрунтованим.

Крім того , з дати надання позивачам дозволу на імміграцію в Україну та документування посвідками на постійне проживання не виникли нові обставини, передбачені ст. 12 Закону України «Про імміграцію», які б тягли за собою скасування дозволу на імміграцію.

Позивач не надавав свідомо неправдиві відомості, підроблені документи чи документи, що втратили чинність.

Уповноважений на той час державний орган - ВГІРФО УМВС України в Одеській області перевіряв надані позивачами документи, та будь-яких порушень законодавства не встановив.

Представник позивачів у судове засідання не зявився, подав на адресу суду клопотання про слухання справи без його участі.

Представник відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, письмові заперечення на адміністративний позов не надав.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, суд прийняв рішення розглядати дану справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить до задоволення частково. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

09.08.2005 року громадяни ОСОБА_3 народної республіки ОСОБА_1 І та ОСОБА_2 звернулися до ВГІРФО УМВС України в Одеській області з заявами про отримання дозволу на імміграцію в Україну.

На підставі висновку ВГІРФО УМВС України в Одеській області від 05.09.2005 року громадянам ОСОБА_3 народної республіки ОСОБА_1 І та ОСОБА_2 06.09.2005 року надано дозвіл на імміграцію в Україну та видано посвідки на постійне проживання серії ОД № 2194/05, серії ОД № 2195/05.

28.05.2015 року головним спеціалістом відділу імміграційної роботи ГУ ДМС України в Одеській області, за результатами перевірки законності надання дозволів на імміграцію громадянам ОСОБА_3 народної республіки ОСОБА_1 І та ОСОБА_2, складені висновки в яких встановлено факт прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію в Україну з порушеннями вимог Закону України «Про імміграцію».

Цього ж дня, Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області, прийняті рішення №293214 від 28.05.2015 року про скасування ОСОБА_1 І та ОСОБА_2 дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію».

До даних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Правовідносини між позивачами та міграційними органами України на момент звернення позивача за отриманням дозволу на імміграцію та надання компетентним органом такого дозволу з видачею посвідки на проживання в Україні регулювалися Законом України Про правовий статус іноземців № 3929-ХІІ від 04.12.1994 року (із змінами, внесеними Законами України від 08.06.2000р. № 1807-ІІІ та від 18.01.2001р. № 2247-ІІІ), а також Законом України По імміграцію № 2491-ІІІ від 07.06.2001 року.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.3 Закону України Про правовий статус іноземців в редакції, чинній на момент звернення позивача до міграційних органів та прийняття останніми рішення про надання дозволу на імміграцію, іноземець може отримати дозвіл на імміграцію та іммігрувати на постійне проживання, якщо він:

- має в Україні законне джерело існування;

- перебуває у близьких родинних відносинах (батько, мати, діти, брат, сестра, подружжя, дід, баба, онуки) з громадянами України;

- перебуває на утриманні громадянина України;

- має на своєму утриманні громадянина України;

- в інших передбачених законами України випадках.

Іноземці, які іммігрували на постійне проживання або для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Порядок видачі дозволу на імміграцію, а також посвідки на постійне або тимчасове проживання та вирішення інших питань, пов'язаних з імміграцією іноземців, визначається Законом України про імміграцію.

Відповідно до ст.1 Закону України Про імміграцію (в редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну та прийняття відповідного рішення відповідачем), імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

В оскаржуваних позивачами висновках Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області зазначено, що відповідно до вимог п.6 ст. 12 Закону України Про імміграцію вирішено, скасувати громадянам ОСОБА_3 Народної ОСОБА_1 І та ОСОБА_2 дозвіл на імміграцію в Україну, в паспортному документі штамп «Дозволено постійне проживання в Україні» - анулювати, посвідку на постійне проживання визнати не дійсною та вилучити.

Зі змісту вище зазначених висновків судом встановлено, що підставою для прийняття рішень про скасування дозволів на імміграцію в Україну та визнання недійсними посвідок на постійне проживання в Україні є те, що неповнолітня дитина ОСОБА_1 Се Се, 25.03.1996р.н., на момент прийняття документів у її матері та батька не мала дозволу на імміграцію, та не підтверджено належності до громадянства України.

Отримати дозвіл на імміграцію в Україну особа віком до 10 років могла тільки спільно з батьками, а не самостійно.

Таким чином, громадяни ОСОБА_3 Народної ОСОБА_1 І та ОСОБА_2 не могли бути визнані батьками іммігранта.

Крім того, відповідно до пункту шостого частини 7 статті 9 Закону, для осіб зазначених у пункті 6 частини другої статті 4 Закону, подається нотаріально засвідчений документ про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленому в Україні. Однак, законодавством України лише повнолітня дитина, (з 18-річного віку) може нести фінансові зобовязання перед батьками. Отже у даному випадку вимога статті 9 Закону взагалі виконана не була.

Згідно з ст. 12 Закону України Про імміграцію дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Як вбачається зі змісту оскаржуваних висновків та рішень, обґрунтовуючи наявність підстав для скасування наданого позивачам дозволів на імміграцію та вилучення у останніх посвідки на постійне проживання в Україні відповідач послався саме на п.6 ст.12 Закону України Про імміграцію.

Суд зазначає, що п.6 ст.12 Закону є відсильним, та вказує про можливість звернення до інших нормативно-правових актів України, якими регулюються дані правовідносини.

Відповідачем до суду не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність обставин, передбачених п.6 ст.12 Закону України Про імміграцію та були б підставою для скасування наданих позивачам дозволів на імміграцію та вилучення у останніх посвідок на постійне проживання в Україні, а саме наявність Закону України який би передбачав такі наслідки при даних умовах.

Судом встановлено, що з боку позивачів при звернені до ВГІРФО УМВС України в Одеській області не було допущено жодних порушень, фактично порушення були допущенні фахівцями ВГІРФО УМВС України в Одеській, що складали висновки на підставі яких позивачам надано дозволи на імміграцію в Україну.

З матеріалів справи вбачається, що подані позивачами документи разом з заявами про надання дозволу на імміграцію в Україну були достовірними, не підробленими та чинними.

Також, відповідачем не надано суду доказів існування інших підстав для скасування наданих позивачам дозволів на імміграцію та вилучення у них посвідок на постійне проживання в України, які передбачені ст.12 Закону України Про імміграцію, а саме: відповідачем не надано суду вироку суду, яким іммігранта засуджено до позбавлення волі; будь-яких доказів того, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; доказів того, що скасування дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; відповідачем, також, не надано суду жодного доказу, який би підтверджував порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Крім того, суд наголошує, що станом на момент прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію, ВГІРФО УМВС України в Одеській області, як уповноважений державний орган, перевіряв надані позивачами документи та будь-яких порушень законодавства не встановив, у тому числі, не було встановлено і подання ними недостовірних даних, у зв'язку із чим їх було документовано посвідками на постійне проживання.

При цьому суд враховує, що з моменту надання позивачам дозволу на постійне проживання минуло 10 років, у позивачів сформувався певний уклад життя в цій країні, виникли звязки з оточенням.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до п.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд вважає, що оскаржуване рішення (висновок), прийнято відповідачем з порушенням вимог ст.2 КАС України, а саме: з порушенням принципу пропорційності, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем під час розгляду справи не було доведено правомірності прийнятого ним рішення, тому суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, шляхом визнання протиправними та скасування висновків та рішень Головного управління ДМС України в Одеській області від 28.05.2015 року № 293214 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянам ОСОБА_3 Народної ОСОБА_1 І, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В частині позовних вимог, щодо прийняття рішення про надання громадянам ОСОБА_3 Народної ОСОБА_1 І, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 дозволів на імміграцію в Україну, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення, оскільки скасування висновків та рішень Головного управління ДМС України в Одеській області фактично повертає позивача у стан в якому він існував до оскаржуваного рішення, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 2 ст.11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи, що посвідки на постійне проживання позивачів були вилучені та анульовані з метою поновлення порушених прав, суд дійшов висновку про необхідність зобовязання Головного управління ДМС України в Одеській області документувати громадян ОСОБА_3 Народної ОСОБА_1 І, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 посвідками на постійне проживання в Україні.

Згідно з п. 5 ст. 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує: як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч.3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

В процесі розгляду справи, судом встановлено, що адміністративний позов містить дві позовні вимоги немайнового характеру, між тим позивачами до суду надано квитанцію про сплату судового збору лише за одну позовну вимогу.

Враховуючи наведене, суд важає за необхідне стягнути з позивачів несплачену суму судового збору у розмірі 487,20 (чотириста вісімдесят сім гривень 20 копійок ) грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7-9, 11, 71, 86, 94, 159-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати висновки та рішення Головного управління ДМС України в Одеській області від 28.05.2015 року № 293214 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянам ОСОБА_3 Народної ОСОБА_1 І, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

3. Зобовязати Головне управління ДМС України в Одеській області документувати громадян ОСОБА_3 Народної ОСОБА_1 І, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 посвідками на постійне проживання в Україні.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з ОСОБА_1 І та ОСОБА_2 в дохід Державного бюджету України за банківськими реквізитами: отримувач коштів - УК у м. Одесі/Київський район; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38016923; банк отримувача - ГУДКСУ в Одеській області; код банку отримувача (МФО) 828011; рахунок отримувача 4005; код класифікації доходів бюджету 22030001, судовий збір у розмірі 487,20 (чотириста вісімдесят сім гривень 20 копійок ) грн.

6. Стягнути з Головного управління ДМС України в Одеській області на користь позивачів суму сплаченого судового збору у розмірі 487,20 (чотириста вісімдесят сім гривень 20 копійок ) грн.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-другої, четвертої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через адміністративний суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення.

Суддя О.Я. Бойко