Справа № 2а-7342/11/1370
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року м. Київ К/800/18521/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області правонаступника Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова (далі - ДПІ) на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року у справі № 2а-7342/11/1370 за адміністративним позовом Приватного підприємства «Зорепад-Люкс» (далі - Підприємство) до ДПІ,

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2011 року Підприємство звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ № /0 від 17.02.2011 щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств.

Зазначило, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення спростовується наявними в матеріалах адміністративної справи первинними документами.

13 вересня 2011 року постановою Львівського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року, позов задоволено.

Податкове повідомлення-рішення ДПІ № /0 від 17.02.2011 визнане протиправним та скасоване.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Львівського окружного адміністративного суду та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами, з 28.12.2010 до 26.01.2011 ДПІ була здійснена виїзна планова перевірка Підприємства щодо дотримання ним вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1.07.2009 до 30.09.2010, за наслідками якої 2.02.2011 був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що Підприємством у порушення вимог п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» № 334/94-ВР від 28.12.1994 в редакції Закону України № 283/97-ВР від 22.05.1997, занижений податок на прибуток у розмірі 228 816, 00 грн.

17 лютого 2011 ДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення № /0 щодо збільшення Підприємству грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 286 020,00 грн.

Колегія суддів вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову обґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 зазначеного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з ч. 2 ст. 3 зазначеного Закону бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Суди встановили, що 4.01.2010 між Підприємством та Приватним підприємцем ОСОБА_2 був укладений договір № 01, відповідно до якого Приватний підприємець ОСОБА_2 зобов'язався виконати маркетингові, інформаційні, представницькі та інші посередницькі послуги, а також необхідне програмне забезпечення, комп'ютерне та інше обладнання.

Для підтвердження виконання зазначеного договору Підприємство надало протоколи погодження договірної ціни до договору № 01 від 4.01.2010 за січень 2010 року, вересень 2010 року; додатки до даного договору із зазначення тарифів (розцінок) за надання послуг; акти надання послуг; звіти про виконану роботу, надані послуги.

У касаційні скарзі ДПІ зазначає, що із наданих Підприємством документів неможливо встановити, чи пов'язані надані виконавцем замовнику послуги за вказаним вище договором з веденням його господарської діяльності, не містять аналізу отриманих результатів за об'ємами продажу, аналізу щодо підвищення ефективності господарської діяльності Підприємства.

Відповідно до п. 1.32 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Суди обґрунтовано зазначили, що під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Відповідно до укладеного між Підприємством та ПП ОСОБА_2 договору послуги надані Підприємству були безпосередньо спрямовані на оптимізацію ведення господарської діяльності та отримання доходу, враховуючи види діяльності підприємства, які вказані у ЄДРПОУ (діяльність посередників, що спеціалізується в торгівлі з іншими товарами, неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, діяльність ресторанів надання послуг мобільного харчування).

Таким чином, понесені Підприємством витрати за зазначеним договором належать до валових витрат, оскільки вони безпосередньо пов'язані з його господарською діяльністю.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області відхилити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.