Справа № 820/20019/14
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 року м. Київ К/800/35405/15

К/800/36142/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М. (доповідач), Ситникова О.Ф., Штульман І.В.,

здійснивши в касаційному порядку попередній розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (далі - ГУ МВС), Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (далі - Харківське МУ ГУ МВС) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційними скаргами представників відповідачів на судове рішення Харківського апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2015 року,

встановила:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС від 2 вересня 2014 року №355 о/с про звільнення його з органів внутрішніх справ за власним бажанням;

зобов'язати ГУ МВС поновити на посаді інспектора патрульної служби взводу №2 Харківського МУ ГУ МВС., Харківське МУ ГУ МВС нарахувати і виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 2 вересня 2014 року по день поновлення на посаді з утриманням обов'язкових зборів і платежів.

Вважає звільнення проведено з порушенням пункту 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, відповідно до якого днем звільнення мав бути наступний день після спливу трьох місяців з дня подачі рапорту на звільнення, а не через чотири місяці.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Харківський апеляційний адміністративний суд рішенням від 3 липня 2015 року постанову окружного суду скасував і ухвалив нову про задоволення позову. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС від 2 вересня 2014 року №355 о/с в частині звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ. Зобов'язано ГУ МВС поновити його на посаді інспектора патрульної служби взводу №2 Харківського МУ ГУ МВС з дати звільнення, Харківське МУ ГУ МВС нарахувати і виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку допущено до негайного виконання.

У касаційних скаргах представники відповідачів, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені апеляційним судом, просять рішення цього суду скасувати і залишити в силі постанову суду першої інстанції. Вказується на неправильне тлумачення апеляційним судом пункту 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційних скарг з урахуванням наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності рішення про звільнення, оскільки таке мало місце після спливу трьох місяців з моменту подачі рапорту про звільнення за власним бажанням. При цьому не має значення факт перебування позивача на лікарняному.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення про задоволення позову, вказав на те, що звільнення ОСОБА_4 за рапортом, поданим 07.05.2014 року, могло мати місце 08.08.2014 року, а не 2 вересня 2014 року.

Висновок апеляційного суду відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Порядок та умови проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права та обов'язки визначені, в тому числі, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення).

Відповідно до підпункту «ж» пункту 64, пункту 68 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Виходячи з положень зазначених норм, роз'яснень, викладених в абзаці другому пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з подальшими змінами і доповненнями), звільнення працівника органів внутрішніх справ середнього, старшого і вищого начальницького складу за власним бажанням можливе лише після трьохмісячного строку з дня подачі рапорту про звільнення, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк. Якщо після закінчення строку попередження працівник продовжив проходження служби і не наполягав на звільненні, а наказ про його звільнення не видавався, то дія договору вважається продовженню.

Як установлено судами попередніх інстанцій, що відповідає фактичним обставинам справи, 7 травня 2014 року ОСОБА_4 подав рапорт про звільнення за власним бажанням. Наказом начальника ГУ МВС від 2 вересня 2014 року № 355 о/с його звільнено зі служби.

Такі обставини свідчать про недотримання строків прийняття рішення про звільнення, адже наказ, який є предметом оскарження, винесено 02.09.2014 року, а звільнення мало місце лише 02.09.2014 року, хоча наказ міг бути виданий 08.08.2014 року.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи, викладені в касаційних скаргах, висновок апеляційного суду не спростовують і не дають підстав вважати судові рішення таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Зокрема, як зазначено у пункті 10 Положення, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області відхилити, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

О.Ф. Ситников

І.В. Штульман