Справа № 201/15518/15-а (2-а/201/181/2015)
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

26 січня 2016 рокусправа № 201/15518/15-а (2-а/201/181/2015)

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Лукманової О.М.

суддів: Божко Л.А. Прокопчук Т.С.

при секретарі: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2015 року по справі № 201/15518/15-а (2-а/201/181/2015) за позовом ОСОБА_2 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, зобов'язання поновити виконавче провадження,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Управління ДВС Головного ТУЮ в Дніпропетровській області (далі по тексту - відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного ТУЮ в Дніпропетровській області Осельської Т.П. від 25.08.2015 року про закінчення виконавчого провадження № 47430045; визнати неправомірним рішення начальника відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного ТУЮ в Дніпропетровській області Півня В.С. щодо розгляду скарги ОСОБА_2 від 07.09.2015 року на бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного ТУЮ в Дніпропетровській області Осельської Т.П. за нормами Закону України «Про звернення громадян» через невідповідність скарги вимогам ст. 82 Закону України 2про виконавче провадження»; зобов'язати начальника відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного ТУЮ в Дніпропетровській області поновити виконавче провадження № 47430045 за виконавчим листом № 201/4792/14-а від 16.04.2015 року, який виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.10.2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області Осельської Т.П. від 25.08.2015 року про закінчення виконавчого провадження № 47430045, визнано неправомірним рішення В.о. Начальника ВПВР УДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області Міхіної О.І. щодо розгляду скарги ОСОБА_2 від 07.09.201 року на бездіяльність старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області Осельської Т.П. за нормами Закону України «Про звернення громадян» через невідповідність скарги вимогам ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», в частині вимог щодо зобов'язання начальника ВПВР УДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області Півень С.В. поновити виконавче провадження № 47430045 за виконавчим листом № 201/4792/14-а від 16.04.2015 року, який виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська відмовлено.

Управління ДВС Головного ТУЮ в Дніпропетровській області, не погодившись з постановою суду першої інстанції подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. Свої вимоги обґрунтувало тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт вказував на те, що державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження», у державного виконавця були підстави на закінчення виконавчого провадження після здійснення ним всіх заходів по виконанню рішення суду, здійсненню перерахунку пенсії позивача. Виконавче провадження завершено на підставі отримання повідомлення від боржника про проведення відповідно перерахунку пенсії позивача, тобто рішення суду та виконавчий лист є виконаними, боржником Головним УПФУ було подано інформацію, щодо перерахунку належних стягувачу сум, встановлено, що основний розмір пенсії становить 83% грошового забезпечення. Оскільки державний виконавець не є фахівцем у перерахунку пенсій, то відповідні данні пенсійного фонду із зазначенням перерахунку та ставки є належним підтвердженням виконання рішення. Апелянтом вказано, що державним виконавцем було здійснено належні заходи, необхідні для своєчасного і повного виконання рішення у спосіб і порядок встановлений виконавчим листом.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що в Законі України «Про виконавче провадження» передбачено конкретні обставини, за якими державний виконавець закінчує виконавче провадження, однією з підстав є виконання рішення суду та виконавчого листа, однак державним виконавцем було передчасно винесено оскаржувану постанову без вжиття заходів та перевірки чи дійсно здійснено ОСОБА_2 належні перерахунок пенсії та її виплата, передбачені судовим рішенням. Суд першої інстанції вказував, що державним виконавцем передчасно було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки у повідомленні Головного УПФУ в Дніпропетровській області не йдеться про фактичне виконання постанови суду, а навпаки, Головне управління посилається на те, що виконання постанови не призведе до підвищення чи зміни розміру пенсії, зазначаючи при цьому, що позивачеві й так виплачується пенсія виходячи із розрахунку 83% грошового забезпечення, тобто фактично боржник повідомляє про відсутність підстав для виконання постанови суду. Державний виконавець не пересвідчився у фактичному виконанні в повному обсязі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2015 року про задоволення позовних вимог. Суд першої інстанції зазначав, що скарга позивача відповідає вимогам ч. 7 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», в першому абзаці містить реквізити виконавчого провадження, зазначення виду документу найменування органу, що його видав, дату видачі, номер документа та резолютивну його частину, тобто скарга повинна бути розглянути відповідно до вимог ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження».

Матеріалами справи встановлено, що 17.03.2015 року Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом прийнято постанову по справі № 201/4792/14-а (2-а/201/122/2014), якою визнано протиправними дії Головного УПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_2 в перерахунку пенсії в розмірі 83% грошового забезпечення, визначеного уповноваженим органом, з 01.01.2013 року, зобов'язано провести полковнику запасу ОСОБА_2 перерахунок пенсії за вислугу років з 01.01.2013 року у розмірі 83% грошового забезпечення та здійснити відповідні виплати з врахуванням проведених виплат.

16.05.2015 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська видано ОСОБА_2 виконавчий лист.

07.05.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного ТУЮ в Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження за заявою ОСОБА_2 Винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, зобов'язано до 14.05.2015 року добровільно виконати вимоги виконавчого листа.

11.08.2015 року Головне УПФУ в Дніпропетровській області направило державному виконавцю повідомлення за № 21758/07/30 з інформацію, зі змісту якої вбачається, що основний розмір пенсії ОСОБА_2 розрахований та виплачується із розрахунку 83% грошового забезпечення, виконання вказаної постанови не веде до підвищення чи зміни розміру пенсії. До листа додано розрахунок пенсії за вислугу років, відповідно до якого ОСОБА_2 проведено перерахунок пенсії.

25.08.2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного ТУЮ в Дніпропетровській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку повним виконанням боржником вимог виконавчого документу.

Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, ОСОБА_2 07.09.2015 року звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного ТУЮ в Дніпропетровській області з скаргою, в якій просив визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження та відновити виконавче провадження за виконавчим листом. Листом від 17.09.2015 року за № 02.1-14/15762 надано відповідь на скаргу ОСОБА_2, в якому в.о. начальника відділу зазначала, що виконавче провадження було закрите на підставі повідомлення боржника, вказано, що оскільки скарга не відповідає вимогам ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», така скарга розглянута відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян».

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» у державного виконавця існує відповідний перелік повноважень та заходів, які він може застосувати для примусового виконання рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Державний виконавець при закінченні виконавчого провадження вказував, що боржником вимоги виконавчого документа виконано у повному обсязі, що є підставою для закриття провадження. Колегія суддів зазначає, що Головним УПФУ в Дніпропетровській області, що є боржником за виконавчим листом у своєму повідомленні вказано лише про проведення перерахунку пенсії ОСОБА_2, однак рішенням суду та виконавчим листом окрім проведення перерахунку пенсії ще зобов'язано провести виплату належних стягувачу сум. Повідомленням від 11.08.2015 року № 21758/07/30 не повідомлено орган виконавчої служби про те, що судове рішення ним виконано.

Державний виконавець закінчуючи виконавче провадження не впевнився про повне виконання судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що державний виконавець закінчив виконавче провадження без дотримання вимог ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів зазначає, що судове рішення, яке набрало законної сили є обов'язковим до виконання, державний виконавець при виконанні своїх обов'язків зобов'язаний забезпечити належне виконання судового рішення, яке є виконавчим документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження тягне за собою дії по відновленню закінченого виконавчого провадження, відповідно до норм ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», зобов'язує державного виконавця до дій по відновленню виконавчого провадження. У державного виконавця виникає зобов'язання по відновленню виконавчого провадження лише після отримання рішення суду, в якому визнано незаконною постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до частин 3, 7, 8 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця подається начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії чи бездіяльність начальника відділу можуть бути оскаржені до вищестоящого органу державної виконавчої служби. Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розглядає виключно скарги на рішення, дії чи бездіяльність начальників управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі. Скарга у виконавчому провадженні подається у письмовій формі та має містити: 1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; 2) повне найменування (ім'я) стягувача та боржника, їх місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім'я) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; 3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); 4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та норму закону, яку порушено; 5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги. Скарга, подана у виконавчому провадженні начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, розглядається у десятиденний строк з дня її надходження. За результатами розгляду скарги начальник відділу виносить постанову про її задоволення чи відмову, яка в десятиденний строк може бути оскаржена до вищестоящого органу державної виконавчої служби або до суду. Скарга, подана без додержання вимог, викладених у частині шостій цієї статті, розглядається начальником відділу в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян».

Скарга ОСОБА_2 від 07.09.2015 року на дії державного виконавця містить всі необхідні реквізити передбачені ч. 7 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», з скарги можливо встановити до якого виконавчого провадження її слід віднести, можливо встановити, з чим незгоден скаржник, тому розгляд скарги у порядку Закону України «Про звернення громадян» є протиправним.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2015 року було відстрочено Управлінню ДВС Головного ТУЮ в Дніпропетровській області сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення рішення по справі.

Відповідно ч. 1-2 ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 4, ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами: 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Позов ОСОБА_2 містить три позовні вимоги. Сума судового збору за зверненням фізичної особи з вимогами немайного характеру складає 1461,60 грн. (487,20 грн. х 3 позовні вимоги), саме з цієї суми варто вираховувати ставку, що підлягала сплаті при поданні до суду апеляційної скарги. 1461,60 грн. х 110% = 1607,76 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, як таку, що прийнята з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2015 року по справі № 201/15518/15-а (2-а/201/181/2015) - залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 1607,76 грн. (тисяча шістсот сім гривень 76 копійок) стягнути з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області на користь Державного бюджету України.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: Т.С. Прокопчук