Справа № 814/2869/14
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2016-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

15 січня 2016 року м. Київ К/800/22585/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий суддя:Вербицька О.В.
Судді: Маринчак Н.Є.
Шипуліна Т.М.
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Южноукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області

на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.01.2015 р.

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.04.2015 р.

у справі № 814/2869/14

за позовом Приватного підприємства «Южноукраїнський комбінат харчування»

до Южноукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області

про скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство «Южноукраїнський комбінат харчування» (далі - позивач, ПП «Южноукраїнський комбінат харчування») звернулось до суду з позовом до Южноукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі - відповідач, Южноукраїнська ОДПІ) про скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.01.2015 р. позов задоволено. Скасовано податкові повідомлення - рішення Южноукраїнської ОДПІ від 25.04.2014 року № та №.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.04.2015 р. постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.01.2015 р. залишено без змін.

У касаційній скарзі Южноукраїнська ОДПІ, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.01.2015 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.04.2015 р. і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

Южноукраїнською ОДПІ проведено позапланову невиїзну документальну перевірку ПП «Южноукраїнський комбінат харчування» з питань правомірності формування валових витрат та податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Греймаркет» за період вересень, листопад 2013 року та з ТОВ «Південь-Річмаркет» за період листопад - грудень 2013 року, за результатами якої складено акт перевірки від 02.04.2014 року №14/14-09-22-01/36230520.

В акті перевірки зазначено порушення: пп.139.1.9, п.139.1, ст.139 ПК України, що призвело до завищення витрат на загальну суму 1192420,00 грн., в результаті чого занижено податок на прибуток за 2013 рік на суму 226560,00 грн.; п.198.1, п.198.3 п.198.6 ст.198, ст.204 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту за вересень, листопад, грудень 2013 року на суму 238484,00 грн.

На підставі акта перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 25.04.2014 р. №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 339840,00 грн., у тому числі 226560 грн. за основним платежем, 113280 грн. за штрафними санкціями, №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 357726,00 грн., у тому числі 238484,00 грн. за основним платежем та 119242,00 грн. за штрафними санкціями.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали необґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 138.1 ст.138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності.

Згідно п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 цього ж Кодексу витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.2 ст.138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 цього ж Кодексу не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та ТОВ «Греймаркет», ТОВ «Південь-Річмаркет» укладалися договори, відповідно яких контрагенти зобов'язались систематично постачати ПП «Южноукраїнський комбінат харчування» товари народного споживання, номенклатура, кількість та ціна яких визначається при кожній поставці на підставі підписаної сторонами специфікації або поданої покупцем та узгодженої постачальником заявки і вказується в накладній. Постачання товарів здійснюється зі складу постачальника, автотранспортом покупця. Отримання товару здійснювалось експедитором позивача, якому щоразу на підставі наказів керівника позивача про відрядження видавались посвідчення про відрядження в яких контрагентами - постачальниками зроблені відповідні відмітки про прибуття у пункт призначення та вибуття з нього. На кожне відрядження бухгалтером виготовлявся звіт про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт.

На кожну придбану партію постачальниками виписувались видаткові та податкові накладні. Оплата придбаних товарів здійснювалась безготівковій формі. Операції з придбання товарів у ТОВ «Південь-Річмаркет» та ТОВ «Греймаркет» знайшли відображення в бухгалтерському обліку по позивача на відповідних рахунках.

Реальність господарських операцій позивача з ТОВ «Південь-Річмаркет» та ТОВ «Греймаркет» також підтверджено: договорами оренди позивачем комунального майна; договорами поставки від 11.11.2013 року №15/11, від 02.11.2013 року №10/05; договором про оренду державного нерухомого майна від 29.04.2011 року №РОФ-974; договором оренди транспортного засобу від 20.06.2011 року; договором про оренду автомобіля від 01.04.2011 року №10/18; свідоцтвом про придбання майна з прилюдних торгів від 18.05.2012 року; договором на організацію лікувально-профілактичного харчування та продовольчого забезпечення персоналу ВП ЮУ АЕС від 26.06.2013 року №25/8634; актами здачі-приймання наданих послуг; видатковими накладними, податковими накладними; платіжними дорученнями тощо.

Отже, позивачем реально здійснені та фактично виконані господарські операції по взаємовідносинах з контрагентами, що підтверджено належним чином складеними первинними документами.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем виконані всі умови, передбачені податковим законодавством, які надають йому правові підстави для формування витрат та податкового кредиту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає відхиленню, а постанова Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.01.2015 р. та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.04.2015 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Южноукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області відхилити.

2.Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.01.2015 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.04.2015 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька

Судді Н.Є. Маринчак

Т.М. Шипуліна