Справа № 803/3659/15
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року Справа № 803/3659/15

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Димарчук Т.М.,

при секретарі судового засідання Гуцалюк І.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Міністерства Внутрішніх справ України у Волинській області про визнання дій протиправними та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (надалі УМВС України у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними дій щодо невиплати належних йому грошових сум при звільненні, а саме грошової допомоги при звільненні, грошового забезпечення за два місяці, щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням, матеріальної допомоги на оздоровлення та стягнення на його користь вищевказаних виплат, а також стягнення середнього заробітку за час невиплати в установлений законом термін з вини уповноваженого органу при звільненні грошових сум у розмірі 7 295,42 грн. та стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом відповідача № 258 о/с від 04 вересня 2015 року «По особовому складу» позивача звільнено з посади начальника сектора ветеринарної міліції УМВС України у Волинській області у запас (з постановкою на військовий облік) згідно п.64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Проте, при звільненні позивача відповідачем, всупереч вимогам законодавства, не було проведено повного розрахунку з позивачем, зокрема, йому не було виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 22 936,55 грн., щомісячну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням за період з 05.09.2015 року по 01.10.2015 року у розмірі 104 грн., грошове забезпечення за два місяці у розмірі 9 174,62 грн., матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 4 818,04 грн. Крім того, згідно статті 117 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) відповідач зобовязаний виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 7295, 42 грн. Також просить стягнути з відповідача 5000 гривень моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач та представник позивача змінили позовні вимоги та просили стягнути з відповідача суму матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 4095,75 грн., щомісячну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням за період з 05.09.2015 року по 30.09.2015 року у розмірі 104 грн., грошове забезпечення за два місяці у розмірі 8191, 50 грн., матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 4 818,04 грн. Крім того , згідно статті 117 Кодексу законів про працю України позивач просив виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 05.09.2015 року по 21.01.2016 року у розмірі 18622,06 грн., а всього 35 831,35 грн. Позивач вказав також на те, що незаконними діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яку з урахуванням глибини моральних страждань, їх тривалості і характеру, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану він оцінює у 5 000,00 грн., які також просить стягнути з відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовних вимог не визнав та відносно виплати грошового забезпечення за два місяці пояснив, що наказом МВС України від 12.06.2015 року №694 затверджений перелік змін у штатах МВС, зокрема, ліквідовано сектор ветеринарної міліції (скорочені всі посади). Згідно наказу УМВС у Волинській області № 659 від 26.06.2015 року сектор ветеринарної міліції ліквідовано, скорочено всі посади, зокрема і посада, яку займав ОСОБА_3 Про скорочення своєї посади та наступне звільнення з 01.09.2015 року позивач повідомлений 01 липня 2015 року. Відповідно до п.3.4.8 ОСОБА_4 про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 № 499 (надалі ОСОБА_4), ОСОБА_3 з дня, наступного за днем скорочення штатної посади (26.06.2015 року), протягом липня-серпня 2015 року, виплачувалось грошове забезпечення у повному обсязі в межах доведеного фонду оплати праці, а саме: в липні 2015 року в сумі 3 831,34 грн. та в серпні 2015 року в сумі 3 931,92 грн. Вимоги позивача щодо стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань до задоволення не підлягають, оскільки згідно п.2.17. вищевказної ОСОБА_4 фактичні витрати на матеріальну допомогу проводяться тільки в межах затвердженого фонду оплати праці після надходження до МВС України коштів з Держветфітослужби за відповідним призначенням на підставі затвердженого Держветфітослужбою кошторису. Враховуючи наявні асигнування на оплату праці сектору ветеринарної міліції, усі асигнування спрямовувались на виплату грошового забезпечення ОСОБА_3 Фінансових можливостей здійснити виплату матеріальних допомог не було. Крім того зазначив, що до правовідносин, що виникли між сторонами, а саме до осіб рядового і начальницького складу, не застосовується вимоги Кодексу законів про працю України, а Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, ОСОБА_4 про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ не передбачена відповідальність у вигляді виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких мотивів та підстав.

Згідно з пунктом 1 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, до рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 12.10.2007 року проходив службу в органах внутрішніх справ України. Відповідно до наказу МВС України від 02.06.2011 року в складі МВС України у Волинській області створений сектор ветеринарної міліції, утримання штатних посад якого здійснювалось за рахунок Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України. Начальником сектору ветеринарної міліції, відповідно до наказу УМВС України у Волинській області від 14.10.2011 року №420 о/с, був призначений ОСОБА_3 (а.с.47-49).

Наказом МВС України від 12.06.2015 року №694, який оголошений наказом УМВС України у Волинській області від 26.06.2015 року №659, сектор ветеринарної міліції скорочено, у звязку з чим 01 липня 2015 року ОСОБА_3 ознайомлено з наказом № 659 від 26.06.2015 року та попереджено про наступне звільнення з займаної посади з 01.09.2015 року через скорочення штату працівників (а.с.50-52).

Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області від 04.09.2015 року №258 о/с "По особовому складу" капітана міліції ОСОБА_3 звільнено з посади начальника сектору ветеринарної міліції УМВС у запас (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 «г» (скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (а.с.7).

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначені ОСОБА_4 про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 р. N499 (надалі ОСОБА_4 № 499).

Відповідно до п. 3.4.8 ОСОБА_4 № 499 особам рядового і начальницького складу, звільненим з посад у звязку з скороченням штатної посади, з дня, наступного за днем звільнення із займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке особа отримувала за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення).

Грошове забезпечення в цьому випадку обчислюється, виходячи з окладу за спеціальним званням, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, розмір якої визначається за рішенням керівника та оголошується наказом.

Як зазначив позивач, в порушення п. 3.4.8 ОСОБА_4 №499, УМВС України у Волинській області вищевказане грошове забезпечення після звільнення йому виплачене не було, а тому вказане грошове забезпечення підлягає стягненню в судовому порядку.

Як вбачається з листа УМВС України у Волинській області від 30.11.2015 року №7/831, розмір місячного грошового забезпечення, встановленого ОСОБА_3 на день звільнення зі служби за штатною посадою, тобто за вересень 2015 року становить 4 095,75 грн., а тому сума грошового забезпечення, яка підлягає стягненню за 2 місяці складає 8 191,50 грн.

Суд не бере до уваги твердження представника відповідача, що ОСОБА_3 з дня, наступного за днем скорочення штатної посади, протягом двох місяців, липня-серпня 2015 року виплачувалось грошове забезпечення у повному обсязі в межах доведеного фонду оплати праці, а саме: в липні 2015 року в сумі 3 831,34 грн. та в серпні 2015 року в сумі 3 931,92 грн. з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача наказом від 04.09.2015 року №258 о/с звільнено з органів внутрішніх справ з 04 вересня 2015 року, а не з дня скорочення штатної посади 26.06.2015 року. Тобто, протягом липня-серпня 2015 року позивач перебував у трудових відносинах з УМВС України у Волинській області, виконував свої трудові обовязки за що отримував заробітну плату.

Крім того, грошове забезпечення, про яке йдеться у пункті 3.4.8 ОСОБА_4 № 499 обчислюється, виходячи з окладу за спеціальним званням, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, розмір якої визначається за рішенням керівника та оголошується наказом. У судовому засіданні встановлено, що рішення керівника відносно виплати грошового забезпечення позивачу за два місяці з дня наступного за днем звільнення із займаної посади не приймалось та наказом не оголошувалось.

Таким чином, твердження представника відповідача що у липні-серпні 2015 року позивачу виплачувалось саме передбачене п.3.4.8 ОСОБА_4 № 499 грошове забезпечення є безпідставним, оскільки у липні та серпні позивач отримував грошове забезпечення (заробітну плату) за виконану ним роботу, оскільки трудовий договір з ним розірваний не був.

Відповідно до п. 11 Постанови КМУ від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей", особам, звільненим із служби за віком, станом здоров'я чи у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення із служби виплачується щомісячна грошова допомога у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

Щомісячна грошова допомога виплачується тим особам, що під час служби мали право на отримання окладу за військовим (спеціальним) званням.

Річний строк для виплати щомісячної грошової допомоги особам, зазначеним у абзаці першому цього пункту, обчислюється з дня звільнення їх із служби. Допомога виплачується з дня, що настає за датою, по яку особі нараховано грошове забезпечення при звільненні.

Особам, які в період отримання щомісячної грошової допомоги були зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості, виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем реєстрації.

Як вбачається з листа УМВС України у Волинській області від 30.11.2015 року №7/831 (а.с. 45, зворот) та розрахунково-платіжних відомостей (а.с. 97-100) розмір окладу за військовим (спеціальним) званням ОСОБА_3 складає 120 грн.

З листа Державного центру зайнятості № 5270/01-13 від 18.11.2015 року вбачається, що ОСОБА_3 був зареєстрований в установленому порядку в державній службі зайнятості та 17.09.2015 року йому було надано статус безробітного

Таким чином, ОСОБА_3 підлягає до виплати, щомісячна грошова допомога у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням з 05.09.2015 року по 30.09.2015 року в розмірі 104,00 грн. (120 грн. : 30 дн. Х 26 дн. =104,00 грн.).

В судовому засіданні встановлено, що щомісячну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням за період з 05.09.2015 року по 30.09.2015 року в розмірі 104,00 грн. позивачу виплачено не було, отже позовна вимога про стягнення з УМВС України у Волинській області щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням за період з 05.09.2015 року по 30.09.2015 року в розмірі 104,00 грн. підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 в частині стягнення з відповідача матеріальної допомоги на оздоровлення, то вони підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Як вбачається з довідки про доходи ОСОБА_3 за 2015 рік матеріальна допомога на оздоровлення позивачем у 2015 році не отримувалась.

Відповідно до п. 2.16.1. ОСОБА_4 №499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надається матеріальна допомога у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення на день виплати, та один раз на рік - допомога для оздоровлення в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення.

Пунктом 2.16.3. ОСОБА_4 № 499 визначено, що допомога для оздоровлення особам рядового і начальницького складу надається у розмірі, що не перевищує грошового забезпечення, яке особа отримувала на день виплати.

Відповідно до п. 2.16.4. ОСОБА_4 № 499 фактичні витрати на матеріальну допомогу відповідно до вимог бюджетного законодавства проводяться тільки в межах затвердженого кошторисом фонду грошового забезпечення.

З наявного в матеріалах справи рапорту ОСОБА_3 від 12.05.2015 року вбачається, що він з 18.05.2015 року перебував у черговій відпустці за 2015 рік (а.с.71). Позивачем у судовому засіданні зазначено, що допомога на оздоровлення в розмірі 4818,04 грн. у травні 2015 року йому виплачена не була.

В судовому засіданні встановлено, що затвердженого кошторисом фонду грошового забезпечення було достатньо для виплати позивачу допомоги на оздоровлення.

Як вбачається з кошторису, плану асигнувань від 26.02.2015 року (а.с.56-57) було заплановано 170 000 грн. витрат на грошове забезпечення військовослужбовців. З довідки про зміну плану асигнувань загального фонду бюджету на 2015 рік та довідки про зміни до кошторису на 2015 рік слідує, що на момент звільнення позивача кошторисом були передбачені кошти на оплату праці та грошове забезпечення військовослужбовців, а зміни до плану асигнувань та кошторису на 2015 рік були внесені 17.09.2015 року: по КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» -31 400,00 грн., по КЕКВ 2120 «Нарахування на оплату праці» -9 300,00 грн. в той час, як позивача було звільнено 04.09.2015 року (а.с.53-54).

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 4 818 ,04 грн. підлягає до задоволення.

Щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, то згідно п.2.16.1. ОСОБА_4 №499 особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надається матеріальна допомога у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення на день виплати.

Згідно п. 2.16.2. ОСОБА_4 №499 передбачено, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань особам рядового і начальницького складу надається протягом року за мотивованим рапортом особи рядового чи начальницького складу у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення, яке особа отримувала на день виплати.

Згідно довідки Управління МВС України у Волинській області № 7/14 від 20.01.2015 року слідує, що станом на 20 січня 2016 року у відділі фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку відсутні рапорти колишнього начальника сектору ветеринарної міліції УМВС в області капітана міліції ОСОБА_3 щодо надання матеріальної допомоги. Відповідно до журналу обліку вхідних документів рапорти ОСОБА_3 у 2015 році до відділу не надходили на те реєструвались (а.с. 96)

Враховуючи те, що позивач належними та допустимими доказами не довів того, що звертався з мотивованим рапортом до відповідача про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2015 році, суд не вбачає підстав для задоволення позову у вказаній частині.

Не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з УМВС України у Волинській області середнього заробітку в розмірі 18 622,06 грн. за час невиплати в установлений законом термін з вини уповноваженого органу належних грошових сум при звільненні з огляду на таке.

Статтями 116, 117 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд, звертає увагу на те, що згідно частини 1 статті 117 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку при відсутності спору щодо належних звільненому працівникові сум та їх розміру, однак між позивачем та відповідачем наявний спір про підставність таких виплат та їх розмір, тобто Управління УМВС України у Волинській області не визнає позовних вимог.

Разом з тим, Кодекс законів про працю регулює трудові відносини працівників, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, а позивач проходив державну службу в міліції, порядок та умови проходження якої, розміри і порядок виплати грошового забезпечення регулюються спеціальним законодавством. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у пункті 2 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

Відповідно до пункту 12 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 205/14896) затверджено ОСОБА_4 про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. ОСОБА_4 визначає порядок виплати працівникам міліції грошового забезпечення, в тому числі під час відрядження, відпустки, відсторонення від роботи, звільнення з органів внутрішніх справ, за вимушений прогул у разі поновлення на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним. Пунктами 1.12, 1.15, 1.16 ОСОБА_4 визначено, що грошове забезпечення, виплачене особі рядового чи начальницького складу несвоєчасно або виплачене їй у меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, що передував моменту звернення за одержанням недоотриманого грошового забезпечення, протягом якого особа мала на нього право. Виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється щомісяця з 20 до 25 числа за поточний місяць. Виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу підрозділів Державної служби охорони здійснюється щомісяця до 5 числа за минулий місяць. У разі коли день виплати грошового забезпечення збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, грошове забезпечення виплачується напередодні.

Отже, спеціальним законодавством не визначено, що виплата грошового забезпечення працівнику міліції проводиться у день звільнення зі служби, а також не передбачена відповідальність за час затримки розрахунку при звільненні.

Крім того, згідно пункту 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року, компенсації підлягають доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни України і не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення). Виплати ж, на які претендує позивач носять разовий характер.

Враховуючи вищевикладене, вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 05 вересня 2015 року по 21 січня 2016 року у розмірі 18 622,06 грн. задоволенню не підлягає.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_3 щодо стягнення з УМВС України у Волинській області моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як розяснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 9 цієї ж Постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Саме на позивача покладено обовязок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного звязку між порушенням зобовязання та шкодою.

Однак, стверджуючи про те , що відповідачем завдано моральну шкоду, позивачем не доведено факту завдання немайнових витрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті позивача, та майнових втрат. Зокрема, позивач не навів суду у чому саме проявилися моральні та фізичні страждання через невиплату належних йому сум, не довів суду, що була принижена його честь, гідність, престиж або ділова репутація, або що він втратив нормальні життєві звязки з оточуючими людьми, тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. слід відмовити.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей", ОСОБА_4 про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Міністерства Внутрішніх справ України у Волинській області щодо невиплати ОСОБА_3 грошового забезпечення за два місяці, щомісячної грошової допомоги за військовим (спеціальним) званням та матеріальної допомоги на оздоровлення.

Стягнути з Управління Міністерства Внутрішніх справ України у Волинській області (43001, Волинська область, м. Луцьк, вул. Винниченка, буд. 11, ) на користь ОСОБА_3 (43000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1):

- грошове забезпечення за два місяці у розмірі 8 191 (вісім тисяч сто девяносто одну) гривню 50 копійок;

- матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 4 818 (чотири тисячі вісімсот вісімнадцять) гривень 04 копійки;

- щомісячну грошову допомогу за військовим (спеціальним) званням у розмірі 104 (сто чотири) гривні 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 26 січня 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.М. Димарчук