Справа № 826/23044/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 січня 2016 року № 826/23044/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І. , суддів Данилишин В.М. Качура І.А. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Міністерства внутрішніх справ України Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, третя особа: Дарницьке районну управління Головного управління МВС України в м. Києві

провизнання незаконним та скасування наказу № 375 від 04.11.2014, зобов'язання вчинити дії
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області, третя особа: Дарницьке районну управління Головного управління МВС України в м. Києві, з урахуванням заява про уточнення позовних вимог, визнання протиправним та скасування наказу від 04.11.2014 № 375 в частині звільнення позивача; визнання протиправними накази на підставі який прийнято вказаний наказ; поновлення позивача на рівнозначній посаді в структурі Національної поліції України; стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтовано тим, що 30.07.2014 позивачем було подано рапорт про звільнення, проте такий рапорт реалізовано не було. У зв'язку з проведенням антитерористичної операції позивач переїхала та вчиняла дії щодо вирішення питання про переведення на службу за місцем перебування, проте її було звільнено оскаржуваним наказом.

Відповідач - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області - заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, з яких вбачається, що після захоплення адмінбудівлі ГУ МВС України в Луганській області, тимчасовим місцем дислокації останнього було м. Сватово Луганської області, про що повідомлено співробітників телефоном та на сайті МВС України. Однак позивач до місця тимчасової дислокації не прибула, у зв'язку з викладеним проведено службове розслідування та прийнято оскаржуваний наказ. Крім того представник відповідача зазначив, що рапорт позивача про звільнення не був реалізований, до видання наказу про звільнення, позивач була зобов'язана продовжувати проходити службу в органах внутрішніх справ, що нею зроблено не було.

Міністерство внутрішніх справ України явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечило, хоча було належним чином повідомлено про час, дату та місце судового вирішення справи.

Третя особа заперечувала проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, з яких вбачається, що позивач перебувала у службових відносинах з Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області, отже вимога про її поновлення на рівнозначній посаді в іншому органі є безпідставним.

В судовому засіданні ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

На час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 проходила службу на посаді слідчого слідчого відділу Краснолуцького міського відділу Головного управління МВС України в Луганській області.

Наказом Головного управління МВС України у Луганській області від 24.10.2014 №3405 за грубе порушення службової дисципліни, вимог ст. 7 Дисциплінарного статут ОВС України, вимог наказу МВС України від 22.02.2012 №155 «Про затвердження Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України», що виразилось у невиході на службу без поважних причин під час проведення АТО, ігнорування вимог керівництва щодо належного виконання службових обов'язків позивача звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

В подальшому, наказом Головного управління МВС України у Луганській області від 04.11.2014 № 375 о/с «По особовому складу» позивача звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року № 565-XII, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114, Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ" (далі - Дисциплінарний статут).

Згідно ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 2 Дисциплінарного статуту Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту встановлено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно ст. 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників.

Підпунктом "є" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року N 114, передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту з метою з'ясування обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою начальник призначає службове розслідування, що має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником.

Судом встановлено, що на підставі наказу від 22.10.2014 №3375 призначено службове розслідування за фактом невиходу на службу окремих працівників ГУ МВСУ в Луганській області, за результатом якого складено висновок від 23.10.2014.

З матеріалів справи вбачається, що службовим розслідуванням встановлено, що 19.05.2014 після захоплення адмінбудівлі ГУ МВСУ в Луганській області незаконним озброєним формуванням тимчасовим місцем дислокації ГУ МВСУ в Луганській області визначено м. Сватово Луганської області, про що службовими телеграмами повідомлено особовий склад.

В подальшому, 04.08.2014 ГУ МСВУ в Луганській області передислоковано до м. Сєвєвродонецьк Луганської області, у зв'язку з чим направлено службові телеграми. На виконання вимог службових телеграм МВ-РВ та галузевими службами ГУ МВСУ до управління кадрового забезпечення направлено списки підлеглих працівників, які не прибули до місця проходження служби, серед яких зазначено позивача. В матеріалах службового розслідування наявні рапорти, зокрема, співробітників СВ Краснолуцького МВ ГУМВСУ в Луганській області про повідомлення співробітників про необхідність прибуття до місця дислокації до м. Сватово та, в подальшому, до м. Сєвєродонецьк Луганської області для проходження служби та повідомлення, що у разі неприбуття до місця дислокації буде вирішуватись питання про звільнення за порушення дисципліни.

Враховуючи, що позивач до місця дислокації ГУМВСУ в Луганській області не прибула, не звільнилась у визначеному законодавством порядку, документів, що підтверджують законність відсутності на робочому місці також не надала.

Факт вчинення правопорушення, яке описано у висновку службового розслідування позивачем не заперечується.

Щодо посилання позивача на її рапорт про звільнення від 30.07.2014, як на підставу для невиходу на службу, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Отже, протягом трьох місяців з дня подання рапорту позивач була зобов'язана проходити службу.

Крім того, належним доказом звільнення позивача зі служби є видання відповідних наказі про звільнення, а не подання рапорту, який свідчить лише про намір звільнитись, проте не засвідчує факт звільнення.

Щодо доводів позивача, що нею вчинялися дії щодо переведення для подальшого проходження служби, зокрема, до м. Рівне, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 46 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, переміщені по службі, підлягають відрядженню до нового місця служби після передачі справ, але не пізніше місячного строку з дня одержання органом внутрішніх справ наказу або письмового повідомлення про переміщення по службі, крім випадків, коли дана особа перебуває в черговій відпустці або на лікуванні.

Отже, переміщення по службі відбувається за визначеною Положенням

про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ процедурою, зокрема, після одержання наказу про переміщення по службі, проте в матеріалах справи відсутній наказ про переміщення позивача по службі.

Відповідно до п. 16 Дисциплінарного статут дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що висновок службового розслідування затверджено 23.10.2014, а оскаржені накази прийнято 24.10.2014 та 04.11.2014, тобто з дотриманням строку визначеного ст. 16 Дисциплінарного статуту.

Пунктами 26 та 27 Дисциплінарного статуту встановлено, що дисциплінарне стягнення повинно відповідати тяжкості вчиненого проступку і ступеню провини. За вчинений дисциплінарний проступок накладається тільки одне стягнення. При визначенні виду і міри покарання беруться до уваги: характер проступку, його наслідки, обставини, за яких його було вчинено, попередня поведінка винного, його ставлення до служби, стаж служби і рівень кваліфікації. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ є крайнім заходом дисциплінарного стягнення і може провадитись за систематичне порушення дисципліни або вчинення проступку, несумісного з перебуванням на службі в органах внутрішніх справ.

На думку суду оскаржувані накази прийнято з урахуванням характеру проступку, обставин за яких його було вчинено, наслідки такого проступку, тобто дотримано вимоги ст. 26 та 27 Дисциплінарного статуту.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

Вищенаведене свідчить про те, що відповідачі при винесенні оскаржуваних наказів діяли відповідно до вказаних норм законодавства, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Обґрунтованість та правомірність наказів про звільнення позивача прямо вказує на відсутність правових підстав для задоволення позову в частині поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Керуючись вимогами ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 254 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені статтями 185-187 КАС України.

Головуючий Суддя В.І. Келеберда

Судді В.М. Данилишин

І.А. Качур