Справа № 204/7898/15-а
Суддя: Тітова І. В.
Дата ухвалення: 2015-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 204/7898/15-а
Провадження № 2-а/204/135/15
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 грудня 2015 року м.Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Тітової І.В.

за участю секретаря Духневича В.С.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в приміщенні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

02 грудня 2015 року до суду надійшов вищевказаний адміністративний позов, у якому позивач просить визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська щодо відмови в призначенні та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, викладеній в витязі з протоколу № 78 від 24 листопада 2015 року засідання комісії з розгляду питань, повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсії управління Пенсійного Фонду України в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська, зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська здійснити нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 80% від грошового утримання судді в розмірі 25768грн.60коп. на підставі довідки апеляційного суду №07-411-С від 18 листопада 2015 року про заробітну плату, починаючи з 19 листопада 2015 року, без обмеження максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, з правом на перерахунок в наступному щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у звязку зі зміною розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач була звільнена з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області у відставку. Наказом голови апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2015 року № 258/к позивачем було відраховано зі штату суду з 18 листопада 2015 року у зв'язку з виходом у відставку. 19 листопада 2015 року позивач звернулася із заявою та поданням адміністрації апеляційного суду Дніпропетровської області з відповідним пакетом документів до управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі міста Дніпропетровська про призначення і виплату, судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання від грошового утримання судді у розмірі 25768грн.60коп. Таким чином, щомісячне довічне грошове утримання позивача повинно виплачуватись у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, а саме від грошового утримання судді у розмірі 25768грн.60коп., оскільки позивач має стаж роботи на посаді судді 20 років 06 місяців 29 днів. 19 квітня 1995 року позивач була обрана суддею Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, а з 12 жовтня 2012 року обрана суддею Апеляційного суду Дніпропетровської області. Рішенням, викладеним у витязі з протоколу №78 від 24 листопада 2015 року засідання комісії з розгляду питань, повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсії управління Пенсійного Фонду України в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська позивачу було відмовлено у призначенні і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв'язку з тим, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін відповідно до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213 - У111 зі червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Позивач вважає відмову у призначенні та виплаті щомісячного довічного грошового утримання протиправною та незаконною, такою, що порушує конституційні права.

Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила задовольнити позов.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити у повному обсязі, надала суду письмове заперечення проти позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, суд встановив такі обставини.

Постановою Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року № 788-111 ОСОБА_1 було звільнена з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області у відставку згідно п.9 ст.126 ОСОБА_3 України (а.с.22).

Відповідно до вищезазначеної постанови Верховної Ради України, наказом голови апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2015 року № 258/к ОСОБА_1 було відраховано зі штату суду з 18 листопада 2015 року у звязку з виходом у відставку (а.с.23).

Стаж роботи судді Дігтярь Н.В. становить 20 років 6 місяців 19 днів, заробітна плата для обчислення щомісячного грошового утримання становить 25768грн.60коп. (а.с.16-19, 24).

19 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулася із заявою та з поданням адміністрації апеляційного суду Дніпропетровської області з відповідним пакетом документів до управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська про призначення і виплату їй, судді апеляційного суду Дніпропетровської області у відставці, щомісячного довічного грошового утримання від грошового утримання судді у розмірі 25768грн.60коп. Витягом з протоколу № 78 від 24 листопада 2015 року комісії з розгляду питань, повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсії управління Пенсійного Фонду України в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська, ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у звязку з тим, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін відповідно до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №21 У111 з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (а.с.25).

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у статті 126 ОСОБА_3 України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання, тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Згідно зі ст.22 ОСОБА_3 України закріплені права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

У результаті прийняття пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону № 213-VIII скасовано конституційно закріплені норми забезпечення суддів у відставці щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Починаючи з 1992 року держава Україна понад 20 років на конституційному (п.п.2,9, ч 5 ст. 126 Основного Закону України) та законодавчому (ст.43 Закону України №2862-ХII, ст. 138 Закону № 2453 -VI, ст.141 Закону № 2453-VI у редакції Закону 192-VIII) рівнях гарантувала право судді на відставку та отримання суддями за наявності стажу на посаді судді не менше 20 років, виплати щомісячного довічного грошового утримання в розмірі максимально наближеному до розміру суддівської винагороди.

Судді, у свою чергу, мали законні правомірні очікування отримувати задекларований державою розмір щомісячного довічного грошового утримання, як один з елементів гарантій їх незалежності.

Позивач з 19 квітня 1995 року працювала на посаді судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, а з 12 жовтня 2012 року на посаді судді апеляційного суду Дніпропетровської області тобто під час дії вищезазначених законів України «Про судоустрій та статус суддів», якими було гарантовано право на відставку при наявності стажу судді двадцять років та отримання довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.8 КАС України суд при вирішенні права керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 гарантуються.

Згідно із ст.8 ОСОБА_3 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основу ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Відповідно до ч.1 ст.64 ОСОБА_3 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмеженні, крім випадків передбачених ОСОБА_3 України.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях від 24 червня 1999 року №6-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Рішенням Конституційного суду України від 01.12.2004р. №19-рп/2004 було надано офіційне тлумачення положення ст.126 ОСОБА_3 України, зокрема, зазначено, що додаткові гарантії незалежності і недоторканості суддів, крім уже передбачених ОСОБА_3 України, можуть встановлюватися також законами. Такі гарантії визначені, зокрема, ст.13 Закону України «Про статус суддів» від 10.07.1998р. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005 конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод.

Конституційний Суд України зазначив, що невід'ємною складовою статусу суддів є їх незалежність, яка забезпечується, у тому числі, гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту (підпункт 1.1 пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року N19-рп/2004).

В пункті 7 Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді. Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2007 року №4рп/2007, довічне грошове утримання судді - це особлива форма забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній, звільненій від сплати податків, грошовій виплаті, що забезпечує їх належним матеріальним утриманням. Особливість щомісячного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені у ОСОБА_3 України та законі України «Про судоустрій і статус суддів». Не можуть бути скасовані чи звужені іншими нормативними актами України гарантії незалежності суддів, в тому числі гарантії їх матеріального та соціального забезпечення. Це положення узгоджується ч.3 ст. 22 ОСОБА_3 України.

Конституційний Суд України у мотивувальній частині свого рішення від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011, вказав, що щомісячне довічне грошове утримання судді є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов'язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці цю виплату сплачує Пенсійний фонд України за рахунок коштів Державного бюджету України, діючому судді виплачується виключно з Державного бюджету України.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказує про неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Рішення Конституційного Суду України, що стосуються правових понять інституту судді у відставці, закріплюють поняття щомісячного довічного грошового утримання, принципів незалежності суддів, також Конституційним Судом вказано про неможливість відміни та звуження змісту та об'єму статусу суддів; про неможливість звуження досягнутого рівня незалежності суддів; про неможливість диспропорції у матеріальному забезпеченні судів та суддів різних рівнів; про неможливість суттєвої диспропорції у грошовому забезпеченні працюючих суддів та суддів у відставці; про неможливість відміни принципу, як перегляд щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни заробітної плати працюючим суддям, виходячи з її нового розміру.

Необхідно звернути увагу на те, що щомісячне довічне грошове утримання судді, який вийшов у відставку, та пенсія є різними поняттями та права на них виникають з різних підстав, що також підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013, в якому зокрема вказано, що визначені ОСОБА_3 та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 01 листопада 1996 року «Про застосування ОСОБА_3 України» передбачено, що відповідно до ст.8 ОСОБА_3 в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування ОСОБА_3 судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Відповідно до п.2 вказаної вище постанови, ОСОБА_3 України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності ОСОБА_3 і в усіх необхідних випадках застосовувати ОСОБА_3 як акт прямої дії.

Суд безпосередньо застосовує ОСОБА_3 у разі коли закон, який був чинним до введення в дію ОСОБА_3 чи прийнятий після цього, суперечить їй.

Якщо зі змісту конституційної норми випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом, суд при розгляді справи повинен застосувати тільки той закон, який ґрунтується на ОСОБА_3 і не суперечить їй.

Згідно з ч.3 ст.141 Закону України № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Оскільки зміни до ч.ч.3,5 у вищевказану статтю, які були внесені Законом України № 213-VIII, щодо обмеження щомісячного довічного грошового утримання до розміру 60% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді; до десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, а також вилучення права на перерахунок пенсії суддів загальної юрисдикції, а також п. 5 розділу Ш «Прикінцеві положення» Закону № 213-УШ суттєво звужують зміст і обсяг прав судді у відставці, суперечать конституційним нормам, передбаченим ст.ст.8, 21, 22, 126 ОСОБА_3 України, то при розгляді цього адміністративного позову слід застосувати вищевказані норми ОСОБА_3, як норми прямої дії та застосувати норми статті 141 Закону України № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, які ґрунтуються на ОСОБА_3 і не суперечать їй.

Крім того, Прикінцеві положення Закону № 213-УШ носять загальний характер, прийняті під умовами неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах і фактично не скасовують норми ст. 141 спеціального закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Позивач була обрана на посаду судді 19 квітня 1995 року і працювала в період дії Закону України «Про статус суддів», який діяв до 2010 року і який передбачав при виході у відставку право судді на отримання довічного грошового утримання, виходячи із застосуванням відсотка розрахунку 80% від грошового утримання судді ,з нарахуванням за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років два відсотки заробітку. Позивач продовжувала працювати під час дії Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453, в якому ч.3 ст.138 було також передбачено при виході у відставку право судді на отримання довічного грошового утримання , виходячи із застосуванням відсотка розрахунку 80% від грошового утримання судді, з нарахуванням за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років два відсотки заробітку.

Порядок нарахування довічного грошового утримання, який був визначений ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 р. № 2453-VI та який в подальшому був змінений Законом України від 08.07.2011р. № 3668-VI, яким визначено 70% від грошового утримання судді, чим був знижений досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, в подальшому був Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013р. №3рп/13 визнаний таким, що не відповідає ОСОБА_3 України (є неконституційним) та втратив силу.

У цьому Рішенні Конституційного Суду зазначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених ОСОБА_3 України гарантій незалежності судді (ч.6 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), а тому ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції визначеної Законом України від 08.07.2011р. № 3668-VI, суперечить ст.126 ОСОБА_3 України як така, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Отже, приписи Закону N 213-VIII, якими внесено зміни до Закону N 2453-VI (частини третя, п'ята статті 141), що містять аналогічні за своїм змістом та сутністю положення, які вже були одного разу визнані неконституційними щодо обмеження граничного розміру довічного грошового утримання суддів у відставці та зміни відсотку, з якого обчислюється розмір довічного грошового утримання являються не конституційними , так як правовий акт або його окремі положення, що визнані неконституційними, не можуть бути прийняті повторно в тій самій редакції. Відхилення від такого підходу свідчить про порушення конституційних приписів щодо обов'язковості виконання рішень Конституційного Суду України.

Згідно зі ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта ОСОБА_3 України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ст.19 ОСОБА_3 України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та Законами України.

Оскільки, суддя у відставці ОСОБА_1, перебуваючи на посаді судді, працювала відповідно до законодавства, яке передбачало право судді на отримання щомісячного довічного грошового утримання при наявності стажу у розмірі 80 % заробітної плати судді, а при реалізації права на відставку, по суті опинилася в різному правовому становищі разом зі своїми колегами, які звернулися до пенсійного фонду до 01.06.2015 року, то суд доходить висновку, що позивач має право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання, як суддя у відставці, так як право на щомісячне довічне утримання у розмірі 80% від грошового утримання судді у позивача виникло 19 квітня 2015 року при стажі роботи суддею 20 років.

Обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці повинно здійснюватися у відсотковому відношенні до розміру грошового утримання працюючих суддів, а тому, у разі зміни розміру грошового утримання суддів, що працюють на відповідній посаді, органи Пенсійного фонду здійснюють відповідний перерахунок раніше призначеного грошового утримання судді у відставці.

Таким чином, відмовляючи у призначенні, нарахуванні і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідач порушив конституційні права позивача та протиправно відмовив судді у відставці ОСОБА_1 у призначенні щомісячного грошового утримання, обмеживши її конституційні гарантії незалежності, отже, її позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, викладеній у витязі з протоколу №78 від 24 листопада 2015 року засідання комісії з розгляду питань, повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсії управління Пенсійного Фонду України в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська здійснити нарахування і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, із розрахунку 80% від грошового утримання судді в розмірі 25768 грн. 60 коп. на підставі довідки апеляційного суду №07-411-С від 18 листопада 2015 року про заробітну плату, починаючи з 19 листопада 2015року, без обмеження максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, з правом на перерахунок в наступному щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у звязку зі зміною розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Допустити негайне виконання постанови у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 552 (пятсот пятдесят дві)грн.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 25 грудня 2015 року.

Суддя І.В. Тітова