Справа № 2а-3843/10
Суддя: Васильєва Л. М.
Дата ухвалення: 2010-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №2а-3843/10
Провадження №
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2010 року Суддя Київський районний суд м. Полтави ОСОБА_1 розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України Київського району м. Полтави про визнання дій відповідача неправомірними, зобовязання проведення перерахунку пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , в якому просив зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити йому пенсію як особи , що постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС та віднесена до категорії 2 відповідно до ст. 51 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», надалі Закон.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він віднесений до категорії 2 осіб, які постраждали від наслідків на аварії ЧАЕС, та відповідно до Закону, ст.51 має право на щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Зазначив, що рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008року № 10 рп/2008 визнано таким, що не відповідають вимогам Конституції України положення, зокрема пункту 28 розділу II Закону України « Про державний бюджет України на 2008 рік». Позивач звернувся до відповідача щодо призначення пенсії відповідно до вищевказаного Закону, але йому була призначена така пенсія, проте розмір пенсії повинен визначатися, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлена Законом, а не згідно з Постановою КМУ, якою керується відповідач.

Дослідивши докази у справі приходжу до висновку про правомірність вимог позивача щодо здійснення йому перерахунку пенсії відповідно до Закону №796-Х11.

Відповідно до правових позицій, висловлених Європейським Судом з прав людини у рішенні від 08.11.2005 року, що набрало законної сили 08.02.2006 року, у справі Качко проти України, де вказується, що реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яка базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлено у залежність від бюджетних асигнувань, та у випадках, коли набуттям чинності певним законом , його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин, застосується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права.

Зі ст.51 Закону № 796-Х11 випливає, що під час визначення розміру щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком зазначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 т. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», де зазначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу, встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Іншого нормативно-правового акту ,який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір не має .

Суддя не бере до уваги положення ч.3 ст. 28 вищезазначеного закону, де зазначено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 ч.1 цієї статті, застосовується виключено для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та право на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. 51 Закону № 796-Х11.

Таким чином, при розрахунку державної та додаткової пенсії, передбачених ст.51 Закону № 796-XII, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, виходячи з якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок пенсії позивачу УПФ провело, виходячи з розміру, встановленого Постановою КМУ від 03.01.2002 року № 1 « Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» № 654 від 16.07.2008 року.

Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджено Постановою КМУ від 30.05.1997 року № 523. Ця постанова є чинною, її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсії відповідають змісту ст. 51 Закону № 796-Х11. А в пункті 2 Постанови від 03.01.2002 року №1 Кабінет Міністрів України встановив розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, всупереч положенням зазначених статей закону, при чому ці суми не відповідають розмірам мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість яких видана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами , виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру пенсії позивачеві застосуванню підлягає ст.51 Закону 796-Х11, а не Постанова КМУ від 03.01.2002 року № 1 № « Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету».

Суддею встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, що підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС серії А № 026700..

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання та трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі № 796-Х11.

Статтею 49 Закону № 796-Х11 передбачено, що пенсії особам, віднесених до категорії 1,2,3,4 встановлюються у вигляді:

А) державної пенсії;

Б) додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Законом України від 28.12.2007 року № 107 У1 «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» ст.51 Закону № 796-Х11 змінено.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп 2008 зміни внесені Законом України від 28.12.2007 року № 107-6 «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» визнано неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, суддя приходить до висновку про неможливість застосувати вищенаведений закон до правовідносин, які виникли між сторонами під час звернення позивача до відповідача з заявою про призначення пенсії, оскільки це суперечить ч.1 ст. 58 Конституції України, яка вказує на незворотність дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції закону України від 06.06.1996 року № 203/1996- ВР у всіх випадках розмір пенсії для осіб віднесених до 2 категорії призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Ч.3 ст. 22 Конституції України встановлено, що прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускає звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Таким чином, право на отримання щомісячної додаткової пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, передбачених ст.51 Закону №796-Х11, у позивача на час його звернення з відповідною заявою до відповідача існувало, а реалізація цього права не залежало від розміру доходів утримувача чи наявності фінансування з бюджету, а мала безумовний характер.

Відповідно до ч.З ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 05.10.2006 року № 231-У встановлено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам віднесеним до категорій 1,2,3,4 розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового прожиткового мінімуму.

Таким чином, суддя приходить до висновку про те, що дана норма свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Оскільки позивачеві слід визначити пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то у разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону У країни « Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначену законом.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір додаткової пенсії повинен становити 30 %. мінімальної пенсії за віком.

За таких обставин, суддя приходить до висновку про необхідність зобовязання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача відповідно до ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» , виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та провести виплату недоплаченої пенсії з з виконанням приписів ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 8-14, 71, 159, 160-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України Київського району м. Полтави щодо відмови ОСОБА_2 в перерахунку додаткової пенсії, передбаченої ст.ст. 51, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком визначеної ст. 28 Закону України « Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в розмірі 30% щомісячної додаткової пенсії від мінімальної пенсії за віком протиправними.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України Київського району м. Полтави здійснити перерахунок додаткової пенсії ОСОБА_2 відповідно до ст.51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з врахуванням приписів ст. 67 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з 22 травня 2008 року та провести відповідні виплати.

Судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний термін з дня ї отримання її копії.

Суддя Л.М.Васильєва