Справа № 804/11198/14
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

01 грудня 2015 рокусправа № 804/11198/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Іноземного підприємства "АГБОР ІНЖИНІРІНГ ЛТД" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року у справі № 804/11198/14 за адміністративним позовом Іноземного підприємства "АГБОР ІНЖИНІРІНГ ЛТД" до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Іноземне підприємство "АГБОР ІНЖИНІРІНГ ЛТД" звернулося до суду першої інстанції із адміністративним позовом до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р № від 22.07.2014 р.,

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року у задоволені адміністративного позову Іноземного підприємства "АГБОР ІНЖИНІРІНГ ЛТД" відмовлено.

Не погодившись з вищевказаною постановою позивач подав апеляційну скаргу, мотивуючи тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки, доказам, що були подані Позивачем в обґрунтування своїх вимог, не було досліджено обставини справи, висновки суду спираються на висновки податкового органу, які базуються на припущеннях, а не на фактах, тому просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

На підставі наказу про здійснення документальної позапланової невиїзної перевірки Іноземного підприємства "АГБОР ІНЖИНІРІНГ ЛТД" від 07.07.2014 р. за № 739 головним державним ревізором - інспектором відділу перевірок з окремих питань управління податкового аудиту Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області Замковою Є.П. проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість ІП "АГБОР ІНЖИНІРІНГ ЛТД" під час здійснення взаємовідносин з ТОВ "Палот Інжинірінг" за березень 2014 року, за результатами якої складено акт від 08.07.2014р. № 2417/22-03/35396069 (далі - Акт перевірки).

Перевіркою встановлено наступні порушення: відсутність реальності здійснення господарських відносин ІП "АГБОР ІНЖИНІРІНГ ЛТД", а саме встановлено відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення ІП "АГБОР ІНЖИНІРІНГ ЛТД" операцій по ланцюгу з ТОВ "Палот Інжинірінг" за березень 2014 року; порушення п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість у березні 2014 року на загальну суму 211330,00 грн.

На підставі Акта перевірки Лівобережною об'єднаною державною податковою інспекцією ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 22.07.2014 р., яким ІП "АГБОР ІНЖИНІРІНГ ЛТД" збільшена сума грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 264162,50 грн., з яких за основним платежем - 211330,00 грн., за штрафними санкціями - 52832,50 грн.

Не погодившись з вищевказаним податковим повідомленням-рішенням позивач оскаржив його у судовому порядку.

Вирішуючи спір у справі та відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено суду реальність проведених господарських операцій.

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно п.44.6 ст. 46 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті, платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Так судом встановлено, що позивач мав господарські взаємовідносини з Товариством з обмеженою відповідальністю «Палот Інжирінг» () та було укладено Договіри поставки від 30.07.2013 року №300740 та від 15.10.2013 року № 151040 згідно якого Постачальник ТОВ «Палот Інжирінг» зобов'язується поставити другій стороні - Покупцю ІП «Агбор Інжирінг» товар протягом строку передбаченим цим договором. Покупець зобов'язаний прийняти товар згідно видаткових накладних та сплатити за нього грошову суму згідно умов цього договору. Найменування, номенклатура, кількість, ціна оговорюється сторонами додатково на кожну партію товару. Поставка товару здійснюється на умовах СРТ - склад Покупця. Дата поставки товару вважається дата передачі товару.

На підтвердження здійснення реальних господарських операцій позивачем було надано первинні документи: договори, податкові та видаткові накладні, акти прийому-передачі виконаних робіт, виписки з банку, оборотно-сальдові відомості.

Пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу України встановлено, що об'єктом оподаткування податку на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно із пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цьогоКодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України закріплено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, судом першої інстанції вірно було зроблено висновок, що право на зменшення об'єкта оподаткування податку на додану вартість на суму понесених витрат надається добросовісним платникам для компенсації витрат, понесених у процесі здійснення реальної економічної діяльності, за умови наявності належного документального підтвердження виконання господарської операції, а податкова накладна, заповнена особою, що зареєстрована як платник податку на додану вартість, без порушень порядку її заповнення та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлені строки, дає право на включення зазначених в ній сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту. Водночас, сама по собі наявність лише відповідних документів не дає право на податковий кредит, якщо судом встановлено, що господарські операції, зафіксовані в цих документа, у дійсності не відбувалися.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-ХІУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

За результатами аналізу податкових накладних, судом першої інстанції не підтверджено реальність господарських операцій, на підставі неможливості визначити кількість товару, враховуючи його номенклатуру, з придбання якого постачальником були виписані податкові накладні та позивачем сформовано податковий кредит.

Разом з тим, позивачем не виконано Рішення суду про витребування в позивача доказів отримання товару, в частині надання видаткових накладних, тим самим, висновки відповідача в акті перевірки про те, що в видаткових накладних відсутні реквізити (відсутні дані, які б дали змогу ідентифікувати осіб, які підписували документи та не зазначено місце складання первинних документів) позивачем спростовані не були.

Таким чином, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час здійснення фінансово-господарських операцій ІП "АГБОР ІНЖИНІРІНГ ЛТД" не встановлено факту поставок товарів по ланцюгу ТОВ "Палот Інжинірінг" - ІП "АГБОР ІНЖИНІРІНГ ЛТД", встановлено порушення п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України. Тому ІП "АГБОР ІНЖИНІРІНГ ЛТД" у перевіряємий період безпідставно віднесено до складу податкового кредиту суму ПДВ, у зв'язку з придбанням товарів, а тому відповідач прийшов до обґрунтованих висновків в Акті перевірки та правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 22.07.2014 р.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке б потягло за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, не було встановлено, тому постанову суду першої інстанції від 17.09.2014 року у даній адміністративній справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки ним доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 206 КАС України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Іноземного підприємства "АГБОР ІНЖИНІРІНГ ЛТД" - без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов