Справа № 463/2106/15-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" січня 2016 р. м. Київ К/800/52470/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Сороки М.О., Чумаченко Т.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі міста Львова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі міста Львова (далі - УПФУ в Личаківському районі міста Львова) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 19 квітня 2010 року позивач перебуває на обліку в УПФУ в Личаківському районі міста Львова як отримувач пенсії за вислугу років згідно із Законом України «Про прокуратуру». Після виходу на пенсію вона продовжувала працювати в прокуратурі Львівської області. 27 лютого 2015 року була звільнена з відповідної посади за власним бажанням. 10 березня 2015 року звернулась до відповідача із заявою про перерахунок розміру пенсії за вислугу років у відповідності до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, яка діяла на час призначення пенсії, на підставі довідки Прокуратури Львівської області № 18/797 від 06 березня 2015 року.

09 квітня 2015 року отримала відповідь про відмову у перерахунку пенсії, яку позивач вважає неправомірною, в зв'язку з чим, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд визнати протиправними дії відповідача про відмову їй у перерахунку пенсії за вислугу років за нормами статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», яка діяла у квітні 2010 року, на підставі довідки прокуратури Львівської області № 18/797 від 06 березня 2015 року та зобов'язати відповідача здійснити з 01 березня 2015 року перерахунок зазначеної пенсії, виходячи із розрахунку 86 % від суми заробітку за відповідною посадою та виплатити різницю між фактично отриманою нею та належною до сплати сумою пенсії з 01 березня 2015 року без застосування обмежень максимального розміру пенсії та виплатити різницю в пенсії за минулий час (12 місяців) з 01 квітня 2014 року.

Личаківський районний суд міста Львова постановою від 15 вересня 2015 року адміністративний позов задовольнив частково - лише відмовив у задоволенні вимог про виплату різниці в пенсії за минулий час (12 місяців) з 01 квітня 2014 року.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2015 року, постанову Личаківського районного суду міста Львова від 15 вересня 2015 року скасовано та прийнято нову, якою позов задоволено.

Визнано протиправними дії УПФУ в Личаківському районі міста Львова щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Зобов'язано УПФУ в Личаківському районі міста Львова провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки прокуратури Львівської області від 06 березня 2015 № 18/797вих-15 відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 12 липня 2001 року, виходячи з розрахунку 86% від середнього заробітку за відповідною посадою та виплатити заборгованість, що виникла на день такого перерахунку з урахуванням раніше проведених виплат з 05 листопада 2014 року.

Позов в частині вимог про виплату різниці в пенсії за період з 01 березня 2014 року по 04 листопада 2014 року - залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати її рішення в частині залишення без розгляду позовних вимог щодо виплати різниці в пенсії за період з 1 березня 2014 року по 4 листопада 2014 року та постановити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

У своїх запереченнях Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі міста Львова вважає касаційну скаргу необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи згідно зі статтею 19 Конституції України зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Задовольняючи позовні вимоги частково суди попередніх інстанцій виходили з наступного.

Умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів та слідчих визначено статтею 50-1 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1789-ХІІ). Редакція зазначеної статті змінювалась.

Так, відповідно до частини першої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ в редакції, що діяла на час призначення пенсії ОСОБА_1, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Законом України від 8 липня 2011 року № 3668-VІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон № 3668-VІ), який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права.

Зокрема, відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ у редакції Закону № 3668-VІ прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, з 1 жовтня 2011 року положення частини першої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність у зв'язку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом № 3668-VІ.

Разом з тим підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам регулюють частини тринадцята, вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, положення яких щодо перерахунку пенсії у зв'язку із прийняттям Закону № 3668-VІ змін не зазнали (змінилась лише нумерація частин цієї статті).

Так, відповідно до частини тринадцятої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Згідно з частиною вісімнадцятою статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, внесені Законом № 3668-VІ зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Отже, суди попередніх інстанцій прийшли до правильного висновку про проведення перерахунку пенсії позивачці за правилами, які були на час призначення пенсії.

Стосовно вимог про право позивачки на різницю пенсії за минулий час, яку їй може бути виплачено не більш як за 12 місяців, якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, необхідно зазначити таке.

Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам є частини тринадцята, вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, одна з яких зазнала змін у зв'язку із прийняттям Закону України від 28 грудня 2014 року N 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 1 січня 2015 року.

Частину вісімнадцяту статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ викладено в новій редакції, згідно якої умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Отже, щодо вимог позивача про виплату різниці пенсії за минулий час (12 місяців), то на момент звільнення позивача (27.02.2015р.) та звернення за перерахунком пенсії (10.03.2015 р.), норма, яка визначала таке право, втратила чинність.

Суди попередніх інстанції не врахували зазначених змін в законодавстві. Отже, висновок суду першої інстанції про відмову в позові в цій частині з підстав пропуску строку звернення до суду є неправильним. Також є передчасним висновок апеляційного суду щодо застосування статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно залишення без розгляду вимог про стягнення вказаної різниці в частині за період з 01 березня 2014 року по 04 листопада 2014 року.

Разом з цим, з метою повного захисту прав позивачки в цій частині вимог колегія суддів вказує на таке.

З матеріалів справи видно, що перерахунок пенсії позивачці проведений з урахуванням складових заробітної плати в розмірах станом на 27 лютого 2015 року (а.с.36). Заяву про перерахунок пенсії з урахуванням таких складових позивач подала до відповідача 10 березня 2015 року, тобто, в цей день позивачка фактично реалізувала своє право на перерахунок пенсії.

Однак суди не з'ясували, чи з урахуванням таких матеріалів справи та правового врегулювання порушені права позивачки на виплату різниці в пенсії, якщо перерахунок пенсії проведено з урахуванням складових заробітної плати у розмірах станом на час звернення до відповідача.

Судами не з'ясовано обставини щодо проведення чи не проведення перерахунку пенсії позивачці з 2012 року у зв'язку з збільшенням розмірів складових заробітної плати, зокрема, чи такий перерахунок повинен був проводитися за заявою позивачки, чи це обов'язок відповідача. Від встановлених обставин судам необхідно визначитись щодо наявності порушення права позивачки на перерахунок пенсії та, чи є таке порушення триваючим. З'ясування таких обставин надасть можливість судам зробити висновок стосовно захисту пенсійних прав позивачки щодо розмірів пенсійних виплат ще до 10 березня 2015 року, а саме дати звернення до відповідача з заявою про перерахунок пенсії.

З огляду на викладене, рішення судів попередніх інстанцій в частині вимог щодо виплати різниці розміру пенсії до її перерахунку ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Також слід зазначити, що суд апеляційної інстанції, який прийняв нову постанову, не вирішив позовну вимогу щодо граничного розміру перерахованої пенсії.

З метою вирішення спору в зазначеній частині необхідно встановлювати нові обставини.

За встановленим частиною другою статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України правилом, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини четвертої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи те, що допущені судами попередніх інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, призвели до неправильного її вирішення і не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати нові обставини, винесені судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 159, 222, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Личаківського районного суду міста Львова від 15 вересня 2015 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2015 року в частині вирішення позовних вимог щодо виплати різниці розміру пенсії до її перерахунку скасувати та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді М.О. Сорока

Т.А. Чумаченко