Справа № 490/6865/14-а
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2016 року м. Київ К/800/66572/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Кравцова О.В., Цуркана М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про визнання протиправним та скасування рішення, що переглядається за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року ОСОБА_4 (далі-позивач) звернулася в Центральний районний суд м. Миколаєва з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва (далі - відповідач) про визнання рішення від 28 лютого 2014 року №62/4 протиправним та його скасування, а також зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 28 лютого 2014 року відповідач виніс рішення №62/4 про утримання з неї надміру виплачену суму пенсії в розмірі 15947 грн. 98 коп. за період з 12 січня 2005 року по 31 січня 2014 року по 20% від розміру пенсії щомісячно до повного погашення переплати, в зв'язку з встановленням розбіжностей між сумами, відображеної у довідці про заробіток для обчислення пенсії, та сумами з архівної довідки від 11 грудня 2013 року про заробіток для обчислення пенсії.

На думку позивача вказане рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки довідка є достовірною та такою, що підлягає урахуванню для начислення пенсії, оскільки видана підприємством, а тому вона не може нести відповідальність за достовірність довідки, а також відомостей, внесених у неї, а тому в її діяннях не має ознак будь-яких зловживань чи недобросовісності.

Просила суд визнати рішення від 28 лютого 2014 року №62/4 протиправним та скасувати це рішення, а також зобов'язати відповідача припинити утримання переплати в розмірі 20 % від суми її пенсії та повернути незаконно утримані з її пенсії кошти на підставі вказаного рішення від 28 лютого 2014 року №62/4.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2014 року позовні вимоги задоволені.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва від 28 лютого 2014 року №62/4 про утримання з ОСОБА_4 надміру виплаченої суми пенсії в розмірі 15947 грн. 98 коп.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва припинити утримання переплати в розмірі 20% від суми пенсії ОСОБА_4 з дати прийняття постанови суду по дійсній справі.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва повернути незаконно утриманні з пенсії ОСОБА_4 суми коштів, що згідно з рішенням Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва від 28 лютого 2014 року №62/4 з 1 лютого 2014 року по дату прийняття постанови суду по даній справі.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2014 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва задоволено.

Постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2014 року скасовано.

Прийнято нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд зазначає наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 15 лютого 1994 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Разом з заявою про призначення пенсії позивач надала довідку про заробітну плату від 9 листопада 1994 року №8, видану Миколаївським заводом металоконструкцій НВО «Укрстальконструкція» за період роботи з 1 січня 1969 року по 31 грудня 1973 року.

1 січня 2004 року набув чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року, відповідно до якого позивачу було здійснено перерахунок пенсії за віком, призначеної до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року (в редакції до змін, які внесені Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року), для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Відповідно до п. 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 лютого 2005 року №22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок), до заяви про призначення пенсії заявником додається довідка про заробітну плату особи встановленого зразку за період страхового стажу до 1 липня 2000 року.

Пунктом 38 цього Порядку передбачено, що орган, що призначає пенсію, має право, зокрема, в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість видачі документів.

18 грудня 2013 року відповідачем проведено зустрічну перевірку обгрунтованості та достовірності поданої позивачем 9 листопада 1994 року довідки №8 про її заробіток.

Зустрічною перевіркою встановлення розбужності між сумами, що відображені у довідці про заробіток для обчислення пенсії, виданої Миколаївським заводом металоконстуркцій НВО "Укпстальконструкція" та бухгалтерських документах, а також архівній довідці про заробіток для обчислення пенсії.

28 лютого 2014 року відповідач виніс рішення №62/4 про утримання з позивача надміру виплачену суму пенсії в розмірі 15947 грн. 98 коп. за період з 12 січня 2005 року по 31 січня 2014 року у розмірі по 20% від розміру пенсії щомісячно до повного погашення переплати.

Відповідно до п. 17 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією де працювала особа, яка звертається за пенсією.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що суми пенсії, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленим для виконання судових рішень.

Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати, з якого може бути відраховано не більш як 20% пенсії.

Таким чином, причиною для утримання з пенсії сум, надміру виплачених, є зловживання з боку пенсіонера, або подання страхувальником недостовірних даних.

Відповідно до пункту 1 статті 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку.

Приписами статті 102 Закону України "Про пенсійне забезпечення" унормовано, що пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Згідно із статтею 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров'я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплати пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року №6-4.

Пунктом 3 цього Порядку повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім'ї тощо.

Разом з тим, пунктом 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набута пенсія, якщо її виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Таким чином, наведеними положеннями Цивільного кодексу України також передбачено неможливість повернення безпідставно набутої пенсії у разі відсутності недобросовісності з боку пенсіонера.

З урахуванням викладено, Вищий адміністративний суд вважає, що суд апеляційної інстанції помилково зробив висновок про скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

За правилами статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 222, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2014 року скасувати, а постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2014 року - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді :