Справа № 826/13950/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 січня 2016 року № 826/13950/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особаКерівника апарату Шевченківського районного суду міста Києва Шевченківський районний суд міста Києва
провизнання протиправною бездіяльності,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Керівника апарату Шевченківського районного суду міста Києва (далі по тексту - відповідач), за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Шевченківський районний суд міста Києва про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неналежного організаційного забезпечення функціонування автоматизованої системи документообігу суду 10.08.2012р., що призвело до не визначення у цей день судді для розгляду кримінальної справи за обвинуваченням позивача у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 2, 3 ст. 358 КК України, яка листом Генеральної прокуратури України від 10.08.2012р. №17/1/1-34311-12 надійшла до Шевченківського районного суду міста Києва 10.08.2012р. та зареєстрована за вх. №58272.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку позивача, відповідачем у порушення норм Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30, протягом робочого дня після реєстрації кримінальної справи, яка листом №17/1/1-34331-12 від 10.08.2012р. надійшла від Генеральної прокуратури України не було здійснено автоматичного розподілу справи.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав.

Відповідач проти позову заперечив.

У зв'язку із поданими сторонами заявами, суд, на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України дійшов переконання про можливість подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Листом №17/1/1-34331-12 від 10.08.2012р. Генеральна прокуратура України направила для розгляду по суті до Шевченківського районного суду міста Києва кримінальну справу №49-3559 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 2, 3 ст. 358 КК України.

Вказана справа прийнята Шевченківським районним судом міста Києва 10.08.2012р. за вх. №58272, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно листа керівника апарату Шевченківського районного суду міста Києва від 07.07.2015р. кримінальна справа №2610/19559/2012 за обвинуваченням ОСОБА_1 надійшла від Генеральної прокуратури України 10.08.2012р. та була розподілена відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30, на суддю Слободянюка П.Л. 13.08.2012р.

З огляду на вказані обставини, враховуючи, що адміністративний позов було подано14.07.2015р., суд вважає, що позивачем було дотримано приписи статті 99 КАС України, а позов подано у продовж шести місяців з дня коли він дізнався про порушення своїх прав.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного розподілу та передачі кримінальної справи на розгляд судді, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини третьої статті 15 Закону України від 07.07.2010, № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (станом на момент виникнення спірних правовідносин) у судах загальної юрисдикції функціонує автоматизована система документообігу. Персональний склад суду для розгляду конкретної справи визначається автоматизованою системою документообігу за принципом вірогідності розподілу справ під час реєстрації в суді позовних заяв, клопотань та скарг.

Відповідно до статті 149 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" організаційне забезпечення роботи суду здійснює його апарат, який очолює керівник апарату.

Керівник апарату суду несе персональну відповідальність за належне організаційне забезпечення суду, суддів та судового процесу, функціонування автоматизованої системи документообігу, інформує збори суддів про свою діяльність.

Згідно частини п'ятої статті 15 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Положення про автоматизовану систему документообігу затверджується Радою суддів України за погодженням з Державною судовою адміністрацією України з урахуванням специфіки спеціалізації судів.

Відповідно до п. 1.2 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30 (далі по тексту - Положення) (станом на момент виникнення спав ірних правовідносин) Положення визначає порядок функціонування автоматизованої системи документообігу в судах загальної юрисдикції (далі - автоматизована система), яка забезпечує:

- об'єктивний та неупереджений розподіл справ між суддями з додержанням принципів черговості, рівної кількості справ для кожного судді, вірогідності, з врахуванням завантаженості кожного судді, спеціалізації, а також вимог процесуального закону;

- надання фізичним та юридичним особам інформації про стан розгляду справ, в яких вони є учасниками процесу;

- централізоване зберігання текстів судових рішень та інших процесуальних документів;

- підготовку статистичних даних;

- реєстрацію вхідної та вихідної кореспонденції, етапів її руху;

- видачу судових рішень та виконавчих документів на підставі наявних у автоматизованій системі даних;

- передачу справ до електронного архіву.

Відповідно до п.п. 3.1.1 Положення автоматичний розподіл судових справ здійснюється у суді (у судовій палаті) протягом робочого дня після реєстрації відповідних документів, крім випадків, передбачених законодавством.

У той же час, відповідно до пункту 8 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже судовому захисту в адміністративних судах України підлягає лише порушене право, а отже предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Отже, рішення, дія чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення, дія чи бездіяльність прийняті суб'єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення, дія чи бездіяльність є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

З аналізу заявлених позивачем позовних вимог та обґрунтувань викладених у позовній заяві вбачається, що позивачем оскаржується бездіяльність відповідача, яка стосується несвоєчасного автоматичного розподілу кримінальної справи №49-3559 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 2, 3 ст. 358 КК України, яка відповідно до листа №17/1/1-34331-12 від 10.08.2012р. надійшла від Генеральної прокуратури України до Шевченківського районного суду міста Києва 10.08.2012р. та зареєстрована за вх. №58272.

У той же час, як встановлено під час розгляду даної адміністративної справи, вищевказана кримінальна справа відповідно до автоматизованого розподілу була передана головуючому судді.

Наведене дає підстави вважати, що бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного розподілу судової справи між суддями, не порушує права позивача щодо розгляду цієї справи по суті та прийняття за її результатами відповідного рішення.

У той же час, суд зазначає, що задоволення позовних вимог позивача у спосіб, зазначений в адміністративному позові не відновить його порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення позивача, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні адміністративного позову має бути відмовлено повністю.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко