Справа № 826/23631/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

26 січня 2016 року 10:00 справа №826/23631/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Арсірія Р.О., Огурцова О.П., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доВідділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві
прозобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ВДВС Дарницького РУЮ), в якому просить зобов'язати відповідача зняти арешт, накладений постановою від 12 вересня 2000 року, та зняти заборону на нерухоме майно, накладену постановою від 08 червня 2006 року №85/3, які накладені на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/23631/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 23 грудня 2015 року позивач позовні вимоги підтримав, відповідач свого представника до суду не направив.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представників відповідача та положення частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 23 грудня 2015 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

12 вересня 2000 року постановою Державної виконавчої служби Харківського району м. Києва б/н накладено арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі по тексту - квартира), яка належала на праві власності ОСОБА_2.

08 червня 2006 року постановою Державної виконавчої служби Дарницького району м. Києва №85/3 накладено заборону на нерухоме майно - квартиру, яка належала на праві власності ОСОБА_2.

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не знятті арешту з майна ОСОБА_2 у зв'язку з тим, що виконавче провадження стосовно ОСОБА_2 згідно листа відповідача завершене, а матеріали виконавчого провадження знищені, як наслідок, арешт майна ОСОБА_2 мав бути припинений.

Відповідач письмового заперечення проти позову до суду не надав.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини першої статті 55 Закон України "Про виконавче провадження" (тут і далі по тексту нормативно-правові акти в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що з метою забезпечення реального виконання рішення державний виконавець наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника шляхом винесення відповідної постанови.

Матеріали справи підтверджують, що 12 вересня 2000 року постановою Державної виконавчої служби Харківського району м. Києва б/н накладено арешт на квартиру, яка належала на праві власності ОСОБА_2.

08 червня 2006 року постановою Державної виконавчої служби Дарницького району м. Києва №85/3 накладено заборону на нерухоме майно - квартиру, яка належала на праві власності ОСОБА_2.

Згідно листа відповідача від 24 вересня 2015 року виконавчі провадження з 2004 по 2006 роки знищені за закінченням терміну зберігання, так як строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки. У зв'язку з чим, відповідач повідомив, що надати інформацію стосовно виконавчого провадження відносно ОСОБА_2 не можливо.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до положень пунктів 9.9, 9.10 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року №2274/5, передбачено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством. державному виконавцеві.

Завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення, якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт.

Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою.

Як встановлює статті 38 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 401 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічні норми містить й чинна редакція Закону України "Про виконавче провадження".

Так, відповідно до статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

З наведених норм законодавства випливає, що знищенню підлягають тільки завершені виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчились, а тому, з урахуванням листа відповідача від 24 вересня 2015 року про знищення виконавчого провадження відносно ОСОБА_2, таке виконавче провадження є завершеним, що мало стати наслідком для зняття накладених на квартиру арешту та заборони на нерухоме майно.

Відповідачем не надано доказів існування на момент розгляду спору у суді виконавчих проваджень, у межах яких ОСОБА_2 виступає боржником та в межах яких накладено арешт та/або заборони на квартиру.

Відповідно до частини першої статті 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно частини третьої статті 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною першою статті 1297 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до частини п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно частини другої статті 1220 цивільного кодексу України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Матеріали справи підтверджують, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2, якому згідно інформаційної довідки від 01 вересня 2015 року належала на праві власності квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 відкрита приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куц Владиславою Анатоліївною за №57522122.

Оформити належним чином право на спадкове майно позивач не має можливості, оскільки відповідно до інформаційної довідки від 01 вересня 2015 року №43072558 на квартиру накладено арешт та заборону на нерухоме майно оскаржуваними постановами відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги відсутність доказів існування виконавчого провадження відносно ОСОБА_2 та листа відповідача про знищення матеріалів виконавчого провадження відносно ОСОБА_2, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

В частині дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною другою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини першої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною другою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Позивач стверджує, що 01 вересня 2015 року вона отримала інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №43072558, з якої їй стало відомо про наявність оскаржуваних арешту та заборони на нерухоме майно - квартиру, яка належала її покійному чоловікові ОСОБА_2.

Матеріали справи підтверджують, що 18 вересня 2015 року позивач звернулася до відповідача із заявою, якою просила зняти арешт та заборону на все нерухоме майно ОСОБА_2.

24 вересня 2015 року відповідач повідомив позивача про те, що виконавчі провадження з 2004 по 2006 роки знищені за закінченням терміну зберігання, у зв'язку з чим надати інформацію стосовно виконавчого провадження відносно ОСОБА_2 не можливо.

Позивач вважає, з чим погоджується і Окружний адміністративний суд міста Києва, що листом від 24 вересня 2015 року відповідач відмовив позивачу у скасуванні арешту та заборони на нерухоме майно.

Таким чином, позивач дізналася про порушення її прав, свобод та інтересів після отримання листа відповідача від 24 вересня 2015 року.

Докази, які б спростовували вищезазначене твердження позивача відповідачем не надано та матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов у межах спірних правовідносин подано з дотриманням строку звернення, встановленого частиною другою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своєї бездіяльності щодо не зняття арешту та заборони з нерухомого майна ОСОБА_2 вимогам, встановленим частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві зняти арешт, накладений на нерухоме майно ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2) 12 вересня 2000 року постановою Державної виконавчої служби Харківського району м. Києва б/н, та зняти заборону на нерухоме майно ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2), накладену 08 червня 2006 року постановою Державної виконавчої служби Дарницького району м. Києва №85/3.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.А. Кузьменко

Судді Р.О. Арсірій

О.П. Огурцов