Справа № 2а-656/11
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" січня 2016 р. м. Київ К/800/36435/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за

касаційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_9

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2014 року

у справі № 2а-656/11 (2а/522/29/14)

за позовом ОСОБА_4

до Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради,

треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

про визнання протиправним та скасування рішення, а також про скасування державного акту на право приватної власності на землю,

встановив:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 768 виконкому Одеської міської ради від 20 грудня 1997 року «Про передачу у загальну сумісну власність земельної ділянки, площею 759,0 кв. м, яка знаходиться у користуванні громадян - ОСОБА_5, ОСОБА_6 для обслуговування житлового будинку та господарських споруд» за адресою: АДРЕСА_1;

- скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 02 листопада 1998 року, зареєстрований в книзі записів державних актів на право власності на земельну ділянку під № НОМЕР_2, виданий на підставі рішення N 768 виконкому Одеської міської ради від 20 грудня 1997 року.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2014 року позов задоволено. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2015 року постанову суду першої інстанції скасовано, ухвалено нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернулась до суду з касаційною скаргою, в якій зазначає про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права та просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

В заперечення, що надійшли на адресу суду, третя особа не погоджується з касаційною скаргою, тому просить відмовити в її задоволенні, рішення суду апеляційної інстанції - залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Судами встановлено, зокрема, що на підставі договору дарування від 13 березня 1997 року, який укладено між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, позивач отримала в дар 7/10 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_1.

02 грудня 1993 року виконком Одеської міської ради прийняв рішення № 1308 про надання земельної ділянки, площею 759 кв. м гр. ОСОБА_8 у постійне користування для обслуговування житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 червня 1994 року і свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01 лютого 1995 року ОСОБА_6 стала власником 5/6 домоволодіння АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку від 25 жовтня 1995 року укладеного між нею та ОСОБА_8 стала власником 1/6 частини зазначеного домоволодіння.

01 грудня 1995 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 звернулися до Одеської міської ради з заявою про передачу їм безоплатно у приватну власність земельної ділянки, площею 759 кв. м, розташованої в АДРЕСА_1 для обслуговування жилого будинку та господарських споруд.

20 грудня 1997 року виконком Одеської міської ради прийняв рішення № 768 «Про передачу у загальну сумісну власність земельної ділянки, площею 759,0 кв. м, яка знаходиться у користуванні громадян ОСОБА_5, ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку та господарських споруд».

Державним комунальним підприємством «Одеське міське земельне кадастрове бюро» за замовленням третіх осіб у 1998 році виготовлено технічну документацію по складанню державного акту на право приватної власності на землю для обслуговування жилого будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач, вважаючи, що спірним рішенням виконкому Одеської міської ради № 768 від 20 грудня 1997 року порушено її право власності, як суміжного землевласника, на частину належної їй земельної ділянки, звернулась до суду з даним позовом про визнання протиправним та скасування рішення, а також про скасування державного акту на право приватної власності на землю.

Суди, розглядаючи даний спір, виходили з того, що він є адміністративним.

Суд касаційної інстанції вважає такі висновки судів передчасними з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Ч. 1 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі тощо.

Прийняте виконкомом міської ради спірне рішення (як суб'єктом владних повноважень) є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, яке вичерпало свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акта (актів) не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку, укладання договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Враховуючи наведене, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування (місцевого органу виконавчої влади) щодо передачі у власність чи оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування (місцевого органу виконавчої влади) вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Таким чином, у разі прийняття органом місцевого самоврядування чи місцевим органом виконавчої влади (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди тощо), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, місцевого органу виконавчої влади не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України в своїх численних рішеннях, зокрема, у справах № 21-405а14 від 11 листопада 2014 року, № 21-308а14 від 09 грудня 2014 року, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, відповідно до ст. 2442 КАС України.

З урахуванням викладеного, суд касаційної інстанції вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій помилково розглянуто даний спір за правилами адміністративного судочинства, оскільки такий спір, враховуючи суть спірних правовідносин: а саме щодо права власності на земельну ділянку, їх суб'єктний склад та норми ст. 15 ЦПК України, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про скасування рішень судів першої і апеляційної інстанцій та закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 157, 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_9 задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2014 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2014 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання протиправним та скасування рішення, а також про скасування державного акту на право приватної власності на землю закрити.

Роз'яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: