Справа № 805/3240/15-а
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2016-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2016 р. Справа № 805/3240/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Алябєва І.Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці (далі Управління МВС) в якому просив: зобовязати Управління МВС поновити його на службі в органах внутрішніх справ; визнати неправомірним та скасувати наказ т.в.о начальника Управління МВС України на Донецькій залізниці від 09 квітня 2015 року № 77 о/с зі змінами, внесеними наказом начальника Управління МВС України на Донецькій залізниці від 22 квітня 2015 року № 89 о/с; виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначав, що рапорт про звільнення написаний ним під тиском керівництва Управління МВС. Також, вказав, що керівництво змусило його не вказувати дату рапорту та запевнили, що вказаний рапорт не буде використаний за призначенням без його бажання. Крім того, при звільненні він не був ознайомлений з наказом про звільнення, відмітки у трудовій книжці про звільнення відсутні. Вважає наказ протиправним та просив суд його скасувати.

Відповідач проти позову заперечив, надав заперечення на адміністративний позов. Зазначив, що підставою для звільнення ОСОБА_1 є його рапорт щодо звільнення за п. 64 «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, в якому позивач просив розглянути питання про його звільнення за його відсутності. Також, вказують на те, що ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з наказом про його звільнення, про що 09 квітня 2015 року складено акт відмови від підпису. Просили суд у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2015 року задоволено клопотання позивача та залишено без розгляду вимогу позову про зобовязання Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці поновити ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2015 року адміністративний позов в решті вимог залишено без розгляду у звязку з пропущенням позивачем строку звернення до суду. Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2015 року ухвала суду від 28 жовтня 2015 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Позивач до судового засідання не зявився, через канцелярію суду надав заяву та просив розглянути справу за його відсутності в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання також не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Разом з тим, надав клопотання про відкладення розгляду справи та проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 11 січня 2016 року у задоволені клопотання Управління МВС відмовлено.

Суд вважає, що обставини, які перешкоджають розгляду справи відсутні та з урахуванням частини шостої статті 128 КАС України суд визнав за можливе розглянути справу без участі представників сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Розглянувши матеріали справи судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ в період з 24 листопада 1998 року по 09 квітня 2015 року і мав на момент звільнення спеціальне звання підполковник міліції.

Позивач подав рапорт про звільнення його зі служби в органах внутрішніх справ без зазначення дати його подання. У рапорті не вказана дата, з якої позивач просить його звільнити.

Підставою для звільнення у рапорті вказаний пункт 64 «а» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» (за віком).

Рапорт про звільнення зареєстрований 09 квітня 2015 року, про що свідчить дата резолюції керівника Управління МВС.

Наказом Управління МВС від 09 квітня 2015 року № 77 о/с зі змінами, внесеними наказом начальника Управління МВС України на Донецькій залізниці від 22 квітня 2015 року № 89 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в органах внутрішніх справ.

Суд, здійснивши оцінку обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 Положення визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки.

Відповідно до пункту 10 Положення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно з приписами пункту 64 «а» особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 7 цього Положення.

Пунктом 68 Положення визначено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

За змістом пункту 68 Положення, до закінчення тримісячного строку попередження зазначені особи мають право відкликати поданий рапорт, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк.

Оскільки, як встановлено судом, рапорт про звільнення ОСОБА_1 зареєстрований у відповідача 09 квітня 2015 року то наказ про звільнення мав бути винесений не раніше липня 2015 року (або раніше тільки в разі згоди працівника). Проте, спірний наказ Управління МВС прийнятий 09 квітня 2015 року, тобто у день реєстрації рапорту про звільнення, що суперечить вимогам пункту 68 Положення.

Таким чином, дії відповідача щодо звільнення позивача зі служби є неправомірними, а наказ від 09 квітня 2015 року № 77 о/с підлягає скасуванню.

Слід зазначити, що аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 05 грудня 2011 року № 21-236а11, від 9 квітня 2012 року № 21-99а12.

Відповідно до приписів статті 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, пояснень ОСОБА_1 в період з 09 квітня 2015 року по день прийняття постанови суду він не знаходився у будь яких трудових відносинах з іншими підприємствами, організаціями та установами не перебував, доходів, у т.ч. у вигляді допомоги по безробіттю, пенсійних виплат, заробітної плати не отримував.

Відповідно до пункту 18 зазначеної вище Постанови Пленуму № 9 при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Абзацом третім вказаного пункту передбачено, що у випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП). Одночасно суд визначає працівника звільненим за п. 1 ст. 40 КЗпП у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з огляду на таке.

Відповідно до ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку у разі визначення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з п. 8 розділу 4 вказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно наданої Управлінням МВС довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1, загальна сума доходу по заробітній платі у лютому 2015 року складало 4 017,06 гривень, у березні 2015 року 3 933,86 гривень. Таким чином, середній заробіток позивача становить 3 975,46 гривень ((4 017,06 + 3 933,86) : 2).

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на час звільнення з Управління МВС за останні два місяця роботи, складала 134,76 гривень.

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 09 вересня 2014 року № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» норма тривалості робочого часу при 40-годинному робочому тижні в період з 10 квітня по 30 грудня 2015 становила: квітень 14 днів; травень 18; червень 20; липень 23; серпень 20; вересень 22; жовтень 22; листопад 21; грудень 23. Таким чином загальна кількість робочих днів в період з 10 квітня по 30 грудня 2015 року становить 183 дня.

В період з 01 січня по 11 січня 2016 року відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 20 липня 2015 року № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» норма тривалості робочого часу при 40-годинному робочому тижні у січні 2016 року становила 5 днів.

Отже, загальна кількість робочих днів за період з 10 квітня 2015 року по 11 січня 2016 року становить 188 днів.

Загальна сума заробітної плати за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 за вказаний період становить 25 334,88 гривень (188 х 134,76).

З урахуванням викладеного, позовні вимоги щодо визнання неправомірним та скасування наказу т.в.о начальника Управління МВС України на Донецькій залізниці від 09 квітня 2015 року № 77 о/с зі змінами, внесеними наказом начальника Управління МВС України на Донецькій залізниці від 22 квітня 2015 року № 89 о/с та виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158-163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ т.в.о начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці від 09 квітня 2015 року № 77 о/с зі змінами, внесеними наказом начальника Управління МВС України на Донецькій залізниці від 22 квітня 2015 року № 89 о/с.

Стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за період з 10 квітня 2015 року по 11 січня 2016 року в сумі 25 334 (двадцять пять тисяч триста тридцять чотири) гривні 88 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постановою за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Донецького апеляційного адміністративного через Донецький окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Аляб'єв І.Г.