Справа № 826/14098/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

22 грудня 2015 року № 826/14098/15
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Деснянського районного у м.Києві військового комісаріату

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Деснянського районного у м.Києві військового комісаріату, в якій позивач просить визнати протиправною бездіяльність Деснянського районного у м.Києві військового комісаріату щодо ненадання інформації за інформаційним запитом від 18.05.2015; зобов`язати Деснянський районний у м.Києві військовий комісаріат надати відповідь на інформаційний запит від 18.05.2015 відповідно до норм чинного законодавства.

Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Представник відповідача проти позову заперечила, зазначивши, що позивачу було надано відповідь в порядку та строки передбачені Законом України "Про звернення громадян", оскільки відповідач не є розпорядником інформації відповідно до вимог ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, керуючись ч. 6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

18.05.2015 ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного у м.Києві військового комісаріату із запитом на інформацію, який був отриманий уповноваженим представником відповідача 20.05.15, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копія якого наявна в матеріалах справи.

Проте станом на момент подання позову ніякої відповіді від відповідача не надходило, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

Статтею 40 Конституції України держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 1 Закону України № 2939 публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Ст.19 Закону № 2939 визначено, що під запитом на інформацію слід розуміти прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що міститься у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Як вбачається зі змісту запиту на інформацію від 18.05.2015, ОСОБА_1 просив надати інформацію коли його було виключено з військового обліку, оскільки відповідно до п.п.6,7 ч.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підлягають виключенню з військового обліку громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, а вироком Київського міського суду від 25.05.2000 ОСОБА_1 було засуджено за скоєння тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.168, ч.1 ст.165, ст.44, ст.42, ст.31, ст.37 КК України.

Позивачем надано суду копію фіскального чеку від 18.05.2015 та копію рекомендованого повідомлення про отримання уповноваженим представником запиту на інформацію та зазначено про те, що відповіді відповідачем, станом на момент подання позову до суду, не надано.

Відповідачем у судовому засіданні надано суду відповідь, оформлену листом № 2174 від 09.06.2015, яка була підготовлена та надана відповідачу у строки та в порядку передбачені Законом України «Про звернення громадян».

Крім того, представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що на скарги позивача стосовно виклику до військового комісаріату відповідачем надавались відповіді від 14.09.2015 № 3834 та від 30.07.2015 № 3119.

Відповідно до ст.13 Закону України № 2939 розпорядниками інформації визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Також суд погоджується з твердженням відповідача, що ОСОБА_1 самостійно було визначено порядок розгляду свого листа саме щодо норм Закону України «Про доступ до публічної інформації», при цьому даний запит слід віднести і розглядати в порядку норм Закону України «Про звернення громадян».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР (далі по тексту Закон №393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону №393/96-ВР визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно з частиною першою ст. 7 Закону №393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Відповідно до частини третьої ст. 15 Закону №393/96-ВР відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Частиною першою та другою ст. 20 Закону №393/96-ВР встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Так, як вбачається з матеріалів справи, Деснянським районним у м.Києві військовим комісаріатом було розглянуто заяву позивача від 18.05.2015 та надано відповідь листом від 09.06.2015 за № 2174, тобто в межах строку передбаченого Законом №393/96-ВР.

Проте, суд звертає увагу на те, що Деснянським районним у м.Києві військовим комісаріатом не було надано доказів направлення такої відповідачу. Таким чином у суду відсутня можливість встановити факт отримання позивачем відповіді відповідача та наявність чи відсутність вини відповідача в такому неотриманні.

Проте, враховуючи також те, що докази саме отримання позивачем вищезазначеного поштового відправлення з відповіддю відповідача в матеріалах справи відсутні, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково і зобов`язати відповідача повторно повідомити позивача про результати розгляду його скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАСУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 158-163, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Визнати протиправною бездіяльність Деснянського районного у м.Києві військового комісаріату щодо несвоєчасного повідомлення ОСОБА_1 про результати розгляду його звернення від 18.05.2015.

3. Зобов`язати Деснянський районний у м. Києві військовий комісаріат повторно повідомити ОСОБА_1 щодо результатів розгляду його звернення від 18.05.2015.

4. У задоволенні інших вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур