Справа № 2а/1770/1528/12
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року м. Київ К/9991/71322/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Рівному Рівненської області Державної податкової служби

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2012 року

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2012 року

у справі № 2а/1770/1528/2012

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Високовольтний союз - Україна»

до Державної податкової інспекції у місті Рівному Рівненської області Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Високовольтний союз - Україна» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у місті Рівному Рівненської області Державної податкової служби (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 31 січня 2012 року, № від 01 лютого 2012 року.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2012 року позов був задоволений частково. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівне № від 31 січня 2012 року в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 16252,44 грн. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівне № від 01 лютого 2012 року в частині збільшення грошового зобов'язання за платежем: податок з доходів фізичних осіб на суму 2924,28 грн., в тому числі: за основним платежем - 1738,78 грн., за штрафними санкціями - 1185,50 грн. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено. Присуджено на користь ТОВ «Високовольтний союз - Україна» із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 192,12 грн.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2012 року постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2012 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у м. Рівному Рівненської області ДПС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2012 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У запереченні на касаційну скаргу ТОВ «Високовольтний союз - Україна», посилаючись на те, що постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2012 року та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2012 року є законними та обґрунтованими, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у м. Рівне провела планову виїзну документальну перевірку ТОВ «Високовольтний союз - Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства та іншого законодавства за період з 01 квітня 2010 року по 30 вересня 2011 року, за результатами якої був складений акт № 36/23-100/33334990 від 20 січня 2012 року.

За висновками акта перевірки позивачем були порушені, зокрема: вимоги пункту 1.15 статті 1, пункту 2.1 статті 2, підпункту 3.1.3 пункту 3.1 статті 3, підпункту 3.2.3 пункту 3.2 статті 3, пункту 3.4 статті 3, підпунктів 4.2.9, 4.2.15 пункту 4.2 статті 4, пунктів 7.1, 7.3 статті 7, підпунктів 8.1.1, 8.1.2 пункту 8.1 статті 8, пункту 9.10 статті 9, підпункту 9.11.3 пункту 9.11 статті 9, підпункту «а» пункту 17.2 статті 17, підпункту «а» пункту 19.2 статті 19, підпункту «а» підпункту 20.3.1, підпункту 20.3.2 пункту 20.3 статті 20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»; підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту «е» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 164.5 статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, пункту 171.1 статті 171, підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, в результаті чого не утримано та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 5834,67 грн., в тому числі: в сумі 4677,01 грн. за 2010 рік, в сумі 1157,66 грн. за 2011 рік, штраф в сумі 537,24 грн.; вимоги пункту 2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, які полягали у проведенні готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмово документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів на суму 5342,16 грн., та у видачі готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів на загальну суму 90242,58 грн.

На вказаний акт перевірки позивачем були подані заперечення, за результатами розгляду яких висновки акту перевірки були залишені без змін.

31 січня 2012 року ДПІ у м. Рівне на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення (форма «С») № , яким згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, абзацами 5, 6 статі 1 Указу Президента «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» застосувала до ТОВ «Високовольтний союз - Україна» штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 27902,81 грн.

01 лютого 2012 року ДПІ у м. Рівне на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення (форма «Р») № , яким згідно з підпунктом 54.3.5 пункту 54.3 статті 54, підпунктом 119.2 статті 119, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України збільшила ТОВ «Високовольтний союз - Україна» суму грошового зобов'язання за платежем: податок з доходів фізичних осіб на 8340,58 грн., в тому числі: 5834,67 грн. - за основним платежем, 2505,91 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржувались позивачем в адміністративному порядку, за наслідками якого його скарги була залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення залишені без змін.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що: ТОВ «Високовольтний союз - Україна» не є працедавцем стосовно громадян Німеччини (ОСОБА_20 та ОСОБА_21) та не здійснювало вказаним особам виплату додаткових благ від імені та/або за дорученням працедавця (само зайнятої особи) за її рахунок; кошти, за які працівник позивача - ОСОБА_2 відзвітувався фіскальним чеком ТОВ «Пакко Україна» від 09 квітня 2010 року не є надмірно витраченими, а відтак, не підлягали поверненню до каси товариства, з урахуванням того, що вказаний чек був долучений до авансового звіту від 09 квітня 2010 року, а також надсилався позивачем до податкового органу листом від 23 січня 2012 року; позивач правомірно не включив до податкової звітності за формою № 1ДФ за 2-3 квартали 2011 року інформацію про доходи, отримані фізичними особами-підприємцями ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,ОСОБА_7,ОСОБА_8, оскільки не являється податковим агентом стосовно вказаних осіб; податковий орган неправомірно застосував до позивача штрафні (фінансові) санкції, передбачені абзацами 5, 6 статі 1 Указу Президента «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» за випадки видачі позивачем готівки, що мали місце до 01 січня 2011 року. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд виходив з того, що: позивач неправомірно не нарахував та не утримав податок з доходів фізичних осіб із вартості туристичних послуг, отриманих його працівниками (ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11) та оплачених позивачем; позивач безпідставно не утримав із заробітної плати свого працівника (ОСОБА_12, який є громадянином Російської Федерації) податок з доходів фізичних осіб та не включив до загального місячного оподатковуваного доходу такого працівника вартість отриманого таким працівником додаткового блага (вартості авіаквитків ОСОБА_12 та його дружини); кошти, за які працівники позивача - ОСОБА_2 та ОСОБА_14 відзвітувалися видатковою накладною ТОВ «Метро кеш енд Кері України» від 09 квітня 2010 року та рахунком Кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 06 травня 2010 року відповідно є надмірно витраченими, оскільки оригінал фіскального чека ТОВ «Метро кеш енд Кері України» та фіскального чека ПП ОСОБА_16 (Кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1») у позивача відсутні; у відповідні дати, зафіксовані у акті перевірки, підзвітним особам позивача (ОСОБА_17, ОСОБА_14, ОСОБА_22) були видані під звіт кошти без певного звітування вказаними особами за раніше видані їм кошти.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для збільшення позивачу грошових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно оспорюваного податкового повідомлення-рішення слугував висновок податкового органу про те, що оплачені позивачем рахунки за проживання та харчування в готелі, харчування в ресторані громадян Німеччини (ОСОБА_23 та ОСОБА_21), є додатковим благом для таких громадян, з огляду на що позивач повинен був нарахувати та утримати до бюджету податок з доходів фізичних осіб, використовуючи ставку 30%.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту1.1 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку його працедавцем (самозайнятою особою), якщо такий дохід не є заробітною платою чи виплатою, відшкодуванням чи компенсацією за цивільно-правовими угодами, укладеними з таким платником податку (далі - інші виплати і винагороди). Виплата (надання) платнику податку додаткових благ третьою особою від імені та/або за дорученням працедавця (самозайнятої особи) за її рахунок прирівнюється до надання таких додаткових благ таким працедавцем (самозайнятою особою).

У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що позивач не є працедавцем по відношенню до вищевказаних громадян Німеччини та не здійснював останнім виплату додаткових благ від імені та/або за дорученням працедавця (самозайнятої особи) за її рахунок, з огляду на що визначена податковим органом сума не утриманого та не перерахованого до бюджету податку з доходів фізичних осіб жодним чином не пов'язана з виплатою вищевказаним платникам податку додаткових благ, що прямо суперечить суті поняття «додаткове благо», визначеного у пункті 1.1 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з підпунктом 4.2.9 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до складу загального місячного доходу включається дохід, отриманий платником податку від його працедавця як додаткове благо (за винятками, передбаченими пунктом 4.3 цієї статті), а саме у вигляді: а) вартості використання житла, інших об'єктів матеріального або нематеріального майна, наданих платнику податку у безоплатне користування, за винятком, коли таке надання зумовлене виконанням платником податку трудової функції чи передбачене нормами трудового договору (контракту) або відповідно до закону, у встановлених ними межах, а також за винятком користування автомобільним транспортом, наданих платнику податку його працедавцем-резидентом, який є платником податку на прибуток підприємств; б) вартості майна та харчування, безоплатно отриманого платником податку, крім випадків, визначених у підпункті 5.4.1 пункту 5.4 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про неправомірність податкового повідомлення-рішення № від 01 лютого 2012 року в частині визначення позивачу податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 1455,48 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в сумі 363,87 грн. за вказаними вище господарськими операціями.

Щодо безпідставності відшкодування коштів в сумі 1605,41 грн. згідно авансового звіту б/н від 09 квітня 2010 року ОСОБА_2, судами попередніх інстанцій було встановлено, що податковим органом під час проведення перевірки безпідставно не взято до уваги оригінал фіскального чеку від 08 квітня 2010 року на суму 1605,41 грн. про придбання товару від ТОВ «ПАККО ХОЛДИНГ», який має усі реквізити, необхідні для даного виду документів, та є первинним документом в розумінні статі 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», саме цей документ долучався до авансового звіту від 09 квітня 2010 року.

Крім іншого, судами було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що після отримання акту перевірки позивачем відповідно до абзацу 2 пункту 44.7 статті 44 Податкового кодексу України було направлено на адресу податкового органу листа за вих. № Вс33/04 від 23 січня 2011 року, до якого були додані завірені копії первинних бухгалтерських документів, у тому числі й копія зазначеного фіскального чека (арк. справи 120), однак зазначений чек не був взятий до уваги ДПІ у м. Рівне.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судами попередніх інстанцій, що сума 1605,41 грн., за яку працівник позивача ОСОБА_2 відзвітував фіскальним чеком ТОВ «ПАККО ХОЛДИНГ» від 08 квітня 2010 року (арк. справи 121) не є надмірно витраченими коштами, а тому і не підлягала поверненню в касу підприємства, з огляду на що безпідставним є застосування до позивача штрафу, передбаченого пунктом 9.10.3 пункту 9.10 статті 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), в сумі 240,81 грн. та штрафу в розмірі 25% від суми податкового зобов'язання, самостійно визначеного податковим органом в сумі 70,82 грн. Крім того, немає підстав для нарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб на вказану суму фіскального чеку в розмірі 283,30 грн.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, податковим органом на сторінці 60 акту перевірки вказано про порушення позивачем вимог підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), які полягали у тому, що ТОВ «Високовольтний союз - Україна» не включило до податкової звітності за формою № 1ДФ за 2-3 квартали 2011 року інформацію про доходи, отримані фізичними особами-підприємцями (ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8.).

Відповідно до пункту 119.2 статті 119 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Згідно з підпунктом «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Пунктом 177.8 статті 177 цього Кодексу (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від операцій, здійснюваних у межах обраних ним видів діяльності, суб'єкт господарювання, який нараховує (виплачує) такий дохід, не утримує податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, позивачем були надані перевіряючим копії свідоцтв про державну реєстрацію вищезазначених фізичних осіб як суб'єктів підприємницької діяльності, які були ними подані під час оформлення операцій з придбання товарів, робіт, послуг. Вказані свідоцтва оформлені на бланках встановленої форми та мають усі необхідні реквізити (арк. справи 122-128).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судами першої та апеляційної інстанцій, що оскільки ТОВ «Високовольтний союз - Україна» не є податковим агентом по відношенню до вказаних вище фізичних осіб-підприємців, то обов'язок, передбачений підпунктом «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, в даному випадку не поширюється на позивача, а тому застосування до нього штрафу в розмірі 510,00 грн., передбаченого пунктом 119.2 статті 119 цього Кодексу, є неправомірним, а податкове повідомлення-рішення № від 01 лютого 2012 року в цій частині також підлягає скасуванню.

Щодо нарахування ДПІ у м. Рівне штрафних фінансових санкцій за порушення позивачем вимог пункту 2.11 Положення про ведення касових операцій у Національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, судами встановлено, що згідно пункту 2.11 зазначеного Положення видача відповідній особі готівкових коштів під звіт проводиться за умови повного звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми.

Під час перевірки, податковим органом встановлено та позивачем не заперечується, що: 01 квітня 2010 року, 01 жовтня 2010 року, 06 жовтня 2010 року підзвітна особа ОСОБА_17 подав до бухгалтерії авансові звіти № б/н про використання коштів на суму 262,00 грн., 342,61 грн., 437,40 грн. відповідно, до яких не долучив всі необхідні первинні документи, а саме: відсутні розрахункові документи (касовий та товарний чеки), які підтверджували б оплату за представницькі витрати з кафе «Альмендо» на суму 262,00грн., 342,61грн., 437,40 грн. відповідно (до авансових звітів долучено лише рахунки від 30 березня 2010 року на суму 262,00 грн., від 29 вересня 2010 року на суму 342,61 грн., від ПП кафе «Альмендо» та від 04 жовтня 2010 року на суму 437,40 грн. від ПП «Галлея» до яких крім продуктів харчування включені алкогольні напої). Таким чином кошти в сумі 262,00грн., 342,61 грн., 437,40 грн. безпідставно відшкодовані згідно відповідних видаткових касових ордерів, рахуються не відзвітованими; Загальна сума невідзвітованих коштів підзвітною особою ОСОБА_17 за перевіряємий період становить 1042,01 грн.

06 травня 2010 року, 29 вересня 2010 року, 21 березня 2011 року підзвітна особа ОСОБА_14 подав до бухгалтерії авансові звіт № б/н про використання коштів на суму 169,60 грн., 606,01 грн., 112,55 грн. відповідно, до яких не долучачив всі необхідні первинні документи, а саме: відсутні розрахункові документи (касовий та товарний чеки), які підтверджували б оплату за представницькі витрати з кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» на суму 169,60грн., оплату за представницькі витрати з шинку «Козачок» на суму 606,01 грн. та оплату за представницькі витрати з кафе «Піцерія» на суму 112,55грн., до яких крім продуктів харчування включені алкогольні напої. Таким чином, загальна сума невідзвітованих коштів підзвітною особою ОСОБА_14 за перевіряємий період становить 888,16 грн.

09 квітня 2010 року підзвітна особа ОСОБА_2 подав до бухгалтерії авансовий звіт № б/н про використання коштів на суму 3411,99 грн., до якого не долучив всі необхідні первинні документи, а саме: відсутні розрахункові документи (фіскальні касові чеки) які підтверджували б оплату за придбані товари від ТОВ «Метро Кеш енд Кері Україна» на суму 1806,58 грн.(до авансового звіту долучено лише копії видаткових накладних на придбані товари № від 09 квітня 2010 року від ТОВ «Метро Кеш енд Кері Україна» на суму 1806,58грн.) Таким чином, загальна сума невідзвітованих коштів підзвітною особою ОСОБА_2 за перевіряємий період становить 1806,58 грн.

Податковим органом встановлено подальшу видачу готівкових коштів підзвітним особам ОСОБА_18 та ОСОБА_14, які не відзвітувалися за попередньо отримані кошти. Згідно журналу ордера рахунку 372, вони отримували готівкові кошти з каси підприємства при наявності дебетового сальдо, тобто встановлено видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів. ОСОБА_18 отримано: квітень 2010 року -310,00 грн. травень 2010 року - 500,00 грн.; червень 2010 року - 340,00 грн.; вересень 2010 року - 207,94 грн.; жовтень 2010 року - 950,00 грн.; ОСОБА_14 - травень 2010 року - 60,00 грн.;червень 2010 року - 540,00 грн.; серпень 2010 року - 210,00 грн.;вересень 2010 року - 2060,00 грн.;жовтень 2010 року - 380,00 грн.; листопад 2010 року - 1210,00 грн.; грудень 2010 року - 60,00 грн.; січень 2011 року - 1300,00 грн.; лютий 2011 року - 850,00 грн.;березень 2011 року - 170,00 грн.; квітень 2011 року - 2 289,65 грн.; травень 2011 року - 942,00 грн.; червень 2011 року - 266,00 грн.; липень 2011 року - 1951,00 грн.; вересень 2011 року - 446,00 грн.; ОСОБА_2 - квітень 2010 року - 1276,09 грн.; травень 2010 року - 9433,53 грн.; червень 2010 року - 5719,41 грн.; липень 2010 року - 820,83 грн.; серпень 2010 року -2570,00 грн.; вересень 2010 року - 2510,52 грн.; жовтень 2010 року - 4486,17 грн.; листопад 2010 року - 2935,43 грн.; грудень 2010 року - 7511,34 грн.; січень 2011 року - 2951,05 грн.; лютий 2011 року - 2036,41 грн.; березень 2011 року - 2425,23 грн.; квітень 2011 року -6130,00 грн.; травень 2011 року - 5905,51 грн.; червень 2011 року - 2000,17 грн.; липень 2011 року - 3278,82 грн.; серпень 2011 року -7070,89 грн.; вересень 2011 року - 6 138,59 грн.

Відповідно до абзацу 6 статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, - у розмірі сплачених коштів

Абзацом 5 статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачена за перевищення встановлених строків використання виданої під звіт готівки, а також за видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів - у розмірі 25 відсотків виданих під звіт сум.

Таким чином, податковим органом застосовано до позивача штрафи у наступних розмірах: за проведення готівкових розрахунків з ОСОБА_17 в сумі 1042,01 грн., за проведення готівкових розрахунків з ОСОБА_14 в сумі 888,16 грн., за проведення готівкових розрахунків з ОСОБА_2 в сумі 3411,99 грн. При цьому, при визначенні штрафу в сумі 3411,99 грн. податковим органом не враховано наявність у підприємства фіскального чека ТОВ «Пакко Холдинг» на суму 1605,41 грн.

Також, податковим органом застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі: за подальшу видачу готівки у розмірі 2307,94 грн. ОСОБА_17 - 576,99 грн.; за подальшу видачу готівки у сумі 12734,65 грн. ОСОБА_19 - 3183,66 грн.; за подальшу видачу готівки у розмірі 75199,99 грн. ОСОБА_2 - 18800,00 грн.

Однак, при застосуванні до позивача штрафних (фінансових) санкцій за порушенні, вчинені ним у 2010 році, податковий орган не врахував положення статті 250 Господарського кодексу України (в редакції, чинній до 01 січня 2011 року).

За своєю суттю передбачені статтею 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» штрафні (фінансові) санкції є адміністративно-господарськими санкціями, а тому їх застосування регулюється нормами глави 27 Господарського кодексу України.

Згідно частини 1 статті 238, частини 1 статті 250 Господарського кодексу України (в редакції, чинній до 01 січня 2011 року) за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків; адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Законом України від 02 грудня 2010 року № 2756-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України» (який набрав чинності з 01 січня 2011 року) статтю 250 Господарського кодеку України було доповнено частиною 2, відповідно до положень якої дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи.

Разом з цим, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, що положення частини 2 статті 250 Господарського кодеку України не мають зворотної дії в часі та не поширюються на правовідносини, які мали місце до 01 січня 2011 року, з огляду на що орган державної податкової служби неправомірно застосував до позивача штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 11650,37 грн. згідно з оспорюваним податковим повідомленням-рішенням № від 31 січня 2012 року.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для скасування податковим повідомленням-рішенням № від 31 січня 2012 року в частині застосованих до позивача штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 16252,44 грн.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

З огляду на те, що касаційна скарга не містить посилань на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень згідно положень частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення судів попередніх інстанцій підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у м. Рівному Рівненської області ДПС підлягає залишенню без задоволення, а постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2012 року та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2012 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Рівному Рівненської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна