Справа № 806/5363/15
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2016-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2016 року м.Житомир справа № 806/5363/15

час прийняття: 11 год. 50 хв. категорія 6.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

секретар судового засідання Маленька Ю.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "ГОЛОВИНСЬКИЙ ГРАНІТ" до Житомирської обласної державної адміністрації, Третя особа: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Житомирській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Публічне акціонерне товариство "ГОЛОВИНСЬКИЙ ГРАНІТ" звернулося з позовом до Житомирської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність Житомирської обласної державної адміністрації щодо зволікання при розгляді звернення Публічного акціонерного товариства "ГОЛОВИНСЬКИЙ ГРАНІТ" від 30.04.2015року про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки від 17.10.2013року.

Ухвалою суду від 05.01.2016року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Житомирській області було залучено до справи в якості Третьої особи на стороні Відповідача.

В судовому засіданні представник Публічного акціонерного товариства "ГОЛОВИНСЬКИЙ ГРАНІТ", Позивача по даній справі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі і зазначив, що 17.10.2013року підприємством був укладений із Відповідачем договір оренди земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд підприємства, що пов'язані з користуванням надрами, термін якого закінчувався 03.06.2015року. 30.04.2015року підприємство в установленому законодавством порядку звернулося до Відповідача, як особи, уповноваженої розпоряджатися вказаною земельною ділянкою державної власності, щодо продовження терміну угоди на тих же самих умовах. В установлений законом місячний термін підприємство не отримувало на свою адресу листа-повідомлення ні про згоду на продовження договору ні щодо відмови в її продовженні.

На думку представника Позивача, відсутність письмових заперечень з боку Відповідача свідчить, що договір про оренду землі вважається поновленим на той же строк і на тих же умовах, а Відповідач зобов'язаний ухвалити рішення щодо визначення особи, уповноваженої підписати таку додаткову угоду.

Представники Житомирської обласної державної адміністрації. Відповідача по даній справі, проти позову заперечили і пояснили, що дійсно мало місце звернення Позивача з питань продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки від 17.10.2013року. Таке звернення розглядалося відповідно до процедури, яка визначена Розпорядженням Житомирської обласної державної адміністрації від 13.08.2014року. Саме на засіданні відповідної комісії представнику Позивача 12.08.2015року було повідомлено про відмову у погодженні матеріалів щодо поновлення вказаного договору оренди.

Крім цього, представники Відповідача зазначили, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Житомирській області відмовили Позивачу у продовженні дії договору оренди цілісного майнового комплексу, що знаходиться на вказаній земельній ділянці, термін якого закінчувався 21.12.2015року.

Представник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області, Третьої особи по даній справі, підтвердила, що відмова Позивачу у продовженні дії договору оренди цілісного майнового комплексу, що знаходиться на вказаній земельній ділянці, термін якого закінчувався 21.12.2015року, зумовлена рішенням про приватизацію цього державного підприємства.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що за договором оренди землі від 17.10.2013року Позивачу передано в користування земельну ділянку площею 95,1090га (забудовані землі) для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємства, що пов'язані з користуванням надрами, що належать на умовах оренди відповідно до договору оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства "Головинський кар'єр".

Як зазначено в п.8 цього договору оренди землі, договір укладено строком до 03.06.2015року, а для поновлення строку його дії Позивач повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити орендаря, Відповідача по даній справі, про намір продовжити його дію (а.с.8-12).

У відповідності до вказаних положень договору Позивач 30.04.2015року, тобто не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору, звернувся із листом-повідомленням до Житомирської обласної державної адміністрації (а.с.16).

В силу положень ст.ст.122,124 Земельного кодексу України Житомирська обласна державна адміністрація, Відповідач по даній справі, наділений владними повноваженнями щодо розпорядження вказаною земельної ділянкою, в тому числі щодо передачі її в користування на умовах оренди, а в розумінні положень ст.4 Закону України "Про оренду землі" є орендодавцем вказаної земельної ділянки. Відповідач не може здійснювати надані йому вказані повноваження на власний розсуд, алгоритм його дій як орендодавця відповідної земельної ділянки щодо розгляду листа-повідомлення Позивача про поновлення договору оренди визначений правовими нормами ст.33 Закону України "Про оренду землі", яких Відповідач зобов'язаний дотримуватися.

За приписами ч.5 ст.33 цього Закону Відповідач як орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Як встановлено в судовому засіданні, на лист-повідомлення Позивача від 30.04.2015року листом від 11.06.2015року за підписом Голови комісії з реорганізації Головного управління Держземагенства у Житомирській області лише було повідомлено, що таке звернення Позивача від 30.04.2015року буде винесено на розгляд чергового засідання комісії облдержадміністрації по розгляду звернень підприємств, організацій, установ та громадян щодо надання земельних ділянок та водних об'єктів (.с.17).

Відповідно до дослідженого судом протоколу №7 від 12.08.2015року засідання вказаної комісії Позивачу "відмовлено у погодженні матеріалів щодо поновлення договору оренди земельної ділянки площею 95,1090га по причині відсутності матеріалів щодо продовження договору оренди цілісного майнового комплексу" (а.с.96 ).

Суд вважає безпідставними доводи представників Відповідача про те, що вказані лист від 11.06.2015року за підписом Голови комісії з реорганізації Головного управління Держземагенства у Житомирській області та протокол засідання комісії від 12.08.2015року є рішенням орендодавця щодо відмови Позивачу в поновленні договору оренди землі від 17.10.2013року, з огляду на таке.

Відповідно до вимог статті 6 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Суд визнає право Відповідача шляхом прийняття відповідних розпоряджень (№230 від 13.08.2014р.,№232 від 18.08.2014р. та №302 від 21.10.2014р.) встановлювати певну процедуру опрацювання (вивчення) звернень підприємств, організацій, установ та громадян щодо надання земельних ділянок та водних об'єктів.

Разом з тим, вказані розпорядження носять міжвідомчий характер і відповідно до Постанови КМ України від 28 грудня 1992 р. № 731 "Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" набувають чинності лише після реєстрації в територіальному органі Міністерства юстиції України. Представники Відповідача не надали суду доказів такої державної реєстрації вказаних розпоряджень.

ОСОБА_2 того, відповідно до Положення про комісію по розгляду звернень підприємств, організацій, установ та громадян щодо надання земельних ділянок та водних об'єктів, затвердженого розпорядженням №232 від 18.08.2014року, вказана комісії наділена повноваженнями виключно щодо вивчення таких звернень та внесення відповідних пропозицій Голові обласної державної адміністрації.

Тобто, вказаній комісії Відповідачем в установленому порядку не делегувалися повноваження щодо розгляду по суті та прийняття обов'язкових для підприємств, організацій, установ та громадян рішень із зазначених питань.

Суд зазначає, що в силу положень ч.5 ст.33 Закону України "Про оренду землі" незалежно від внутрішньої процедури опрацювання (вивчення) звернення Позивача про продовження (поновлення) терміну дії договору оренди землі таке звернення підлягало обов'язковому розгляду виключно у місячний термін шляхом прийняття відповідного розпорядження.

На підставі викладено суд дійшов висновку, що лист-звернення Позивача щодо поновлення строку договору оренди землі від 17.10.2013року Відповідачем із дотриманням вимог ст.6 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" і ч.5 ст.33 Закону України "Про оренду землі" в встановлений місячний термін не був розглянутий і є нерозглянутим на день ухвалення судового рішення, так як відповідне розпорядження не приймалося.

Зазначене свідчить про нехтування Житомирською обласною державною адміністрацією зазначених вимог Законів і її протиправну бездіяльність щодо зволікання при розгляді звернення Публічного акціонерного товариства "ГОЛОВИНСЬКИЙ ГРАНІТ" від 30.04.2015року про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки від 17.10.2013року, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За приписами ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі" у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади без прийняття рішення органом виконавчої влади про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної власності).

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Позивач продовжує користуватися вказаною земельною ділянкою площею 95,1090га після закінчення строку договору оренди.

Сторонами не заперечується, що до вказаної земельної ділянки включено земельну ділянку, на якій розташоване Сліпчицьке родовище габро-норитів та лабродаритів. ОСОБА_5 наданий гірничий відвід для розробки вказаного родовища та спеціальний дозвіл на користування його надрами.

Як зазначено в досліджених судом Спеціальному дозволі на користування надрами та ОСОБА_1 про надання гірничого відводу термін їх дії уповноваженими органи встановлено до 03.06.2018року (а.с.14-15).

ОСОБА_2 того, сторони не заперечують, що Позивачем сплачено до відповідних бюджетів відповідну оренду плату, що має статус обов'язкового платежу до бюджету, за 2015рік в повному обсязі. Ці обставини підтверджуються дослідженими судом податковою декларацією Позивача з плати за землю (орендна плата за землю державної власності) за 2015рік з відповідними додатками та листом-повідомленням Володарсько-Волинської ОДПІ Головного управління ДФС у Житомирській області від 19.01.2016року (а.с.55-64).

Таким чином, договір оренди земельної ділянки площею 95,1090га від 17.10.2013року (кадастровий номер :03:000:0188) вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

В розумінні вимог ч.7 і 8 ст.33 Закону України "Про оренду землі" керівник органу виконавчої влади, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної власності, визначається рішенням цього органу. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в Листі Верховного суду України від 01.04.2014року, в якому ВСУ погоджується з практикою судів, які відповідно до ст. 33 Закону України від 6 жовтня 1998 року N 161-XIV "Про оренду землі" вважають укладеною додаткову угоду до договору оренди землі про поновлення цього договору у разі непідписання її орендодавцем, якщо орендар не пізніше ніж за місяць до закінчення строку договору направив орендодавцю лист-повідомлення про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди і після спливу строку договору продовжує користуватися земельною ділянкою, а орендодавець протягом місяця після спливу строку договору не висловив заперечень проти додаткової угоди і пропозицій про зміну договору.

За цих умов згідно із ч. 6 ст. 33 Закону України від 6 жовтня 1998 року N 161-XIV "Про оренду", як зазначається в цьому листі ВСУ, договір оренди вважається продовженим на той самий строк і на тих саме умовах, які передбачалась договором, з мовчазної згоди орендодавця.

Суд вважає безпідставними доводи представників Відповідача та Третьої особи про те, що ухвалення рішення про приватизацію цілісного майнового комплексу державного підприємства "Головинський кар'єр" та припинення договору його оренди Позивачем з 21.12.2015року виключає право Позивача на поновлення договору оренди землі, на якій знаходиться цей цілісний майновий комплекс.

По-перше, на час звернення Позивача щодо продовження терміну оренди землі Позивач був правомірним орендарем вказаного цілісного майнового комплексу державного підприємства "Головинський кар'єр". Вказаним майном Позивач продовжує користуватися і після 21.12.2015року, так як Фонд державного майна України своїм наказом від 06.01.2016року на Позивача поклав повноваження щодо проведення інвентаризації цього майна та проведення екологічного аудиту (а.с.68-74).

По-друге, відповідно до положень ст.31 Закону України "Про оренду землі" зміна власника вказаного цілісного майнового комплексу чи його користувача може слугувати виключно підставою для припинення зазначеного договору оренди землі.

Слід відмітити, що Верховний Суд України у судових рішеннях від 01.10.2013р. у справі №21-345а13, від 11 листопада 2014 року у справі N 21-493а14 та від 9 грудня 2014 року у справі N 21-308а14, зазначив із посиланням на положення статей 2 та 5 Земельного кодексу України, що місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин та при розпорядженні земельними ділянками відповідно державної та комунальної власності є вільними у виборі суб'єкта щодо надання земельної ділянки; позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України (в чинній на даний час редакції) висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Висновок Верховного Суду України, викладений у наведених постановах, фактично зводиться до того, що місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування у відносинах щодо розпорядження землями державної та комунальної власності є суб'єктами цивільного права і не здійснюють у цих правовідносинах владних управлінських функцій.

Безспірно, відповідно до частини четвертої статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади АРК або органів місцевого самоврядування.

У відповідності до пункту 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України і статті 20 Господарського кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Порушені права землекористувачів підлягають захисту в порядку, передбаченому статтею 152 Земельного кодексу, з урахуванням обов'язкового дотримання норм чинного законодавства. Згідно із цими нормами захист прав громадян і юридичних осіб на земельні ділянки здійснюються, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, що кореспондується з вимогами частини другої статті 55 Конституції України і частини десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що оскарження рішень, дій та бездіяльності органів місцевого самоврядування та органів державної влади є окремим способом захисту права, пов'язаним з їх діяльністю як суб'єктів владних повноважень що здійснюють владні функції. В іншому ж випадку (наприклад, оспорювання формування волі власника) виокремлення цього способу захисту було б позбавлено сенсу. Особа, яка реалізує своє суб'єктивне право через прийняття суб'єктом владних управлінських функцій відповідного рішення, чи вчинення ним дій, вступає з ним в публічно-правові відносини і має право на захист свого права в адміністративному суді.

Так, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (статті 16 Цивільного кодексу України, статі 20 Господарського кодексу України) є окремим способом захисту цивільних прав та інтересів, порушених зазначеними органами під час реалізації ними своїх повноважень. Наведення цього способу захисту в Цивільному і Господарському кодексах України свідчить про те, що рішення суб'єкта владних повноважень чи його бездіяльність може призвести до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, але й може порушувати цивільні права особи, що виникли з інших підстав.

Водночас, це не впливає на визначення судової юрисдикції спору, оскільки вона визначається виключно процесуальним законодавством, в даному випадку - статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України. Кодекс адміністративного судочинства України відносить спір до публічно-правового та, відповідно, підсудного адміністративним судам, виходячи з природи дій суб'єкта владних повноважень, який повинен здійснювати у спірних правовідносинах владні управлінські функції. Реалізація у цих правовідносинах суб'єктивних прав фізичних і юридичних осіб, що передбачені нормами приватного права, не переводить такий спір у категорію приватноправового.

Крім того, суд вважає за можливе відступити від правової позиції Верховного Суду України, викладеної у зазначених постановах щодо рівноправності суб'єктів земельних відносин з таких підстав.

У відносинах розпорядження землями державної та комунальної власності органи влади та місцевого самоврядування діють відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, а саме: на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За приписами ст.ст.118, 123, 124 Земельного кодексу України, якими врегульовано порядок передачі у власність, в користування та в оренду земельних ділянок державної та комунальної власності, встановлено виключні підстави для відмови у наданні земельних ділянок. Така відмова може бути оскаржена до суду.

На відміну від зазначеного, частиною першою статті 12 Цивільного кодексу України передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

За приписами ст.124 Земельного кодексу України та ст.16 Закону України "Про оренду" передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

На відміну від зазначеного, частиною першою статті 12 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.90 Земельного кодексу передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

За приписами ст.288 Податкового кодексу України та ст.21.22 Закону України "Про оренду землі" орендна плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, є обов'язковими платежами до відповідних бюджетів. Розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі, її розмір, податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів визначаються відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу Податкового кодексу України.

На відміну від зазначеного розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін та може здійснюватися і в натуральній формі.

Таким чином, місцеві органи державної виконавчої влади, до яких відноситься і Відповідач по даній справі, не є рівноправними суб'єктами земельних відносин поряд із іншими особами.

У статті 3 КАСУ визначається "справа адміністративної юрисдикції" як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова або службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Під владними управлінськими функціями, що здійснюються на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, слід розуміти будь-які владні повноваження у рамках діяльності держави чи місцевого самоврядування, що не відносяться до законодавчих повноважень та повноважень здійснювати правосуддя.

Так, згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 01.04.2010 N 10-рп/2010 положення пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього Кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень; положення пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на "спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності" слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до статті 69 Закону України "Про Конституційний Суд України" рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Виходячи із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права) в розумінні вказаного Рішення Конституційного Суду України від 01.04.2010 N 10-рп/2010 до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з місцевими органами державної виконавчої влади як суб'єктами владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Аналогічно зазначено в п.12 Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України від 20 травня 2013 року N 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів", а саме, що такі правила визначення юрисдикції адміністративних судів поширюються і на земельні спори за участю місцевих державних адміністрацій.

З урахуванням викладеного, виходячи з предмету спірних правовідносин, зважаючи на наявність у Відповідача у спірних правовідносинах визначальних ознак суб'єкта владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність у переданому на вирішення суду спорі визначальних ознак справи адміністративної юрисдикції.

В даних спірних земельних відносинах Позивач, Публічне акціонерне товариство "ГОЛОВИНСЬКИЙ ГРАНІТ", і Відповідач, Житомирська обласна державна адміністрація, не є рівноправними суб'єктами цих земельних відносин.

При розгляді листа-повідомлення Позивача від 30.04.2015року Відповідач, Житомирська обласна державна адміністрація, здійснював свої владні управлінські функції, якими наділений відповідно до положень ст.17 Земельного кодексу України та ст.21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації".

На підставі викладеного суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.94 КАС України судові витрати Публічного акціонерного товариства "ГОЛОВИНСЬКИЙ ГРАНІТ" у вигляді судового збору в сумі 1218,00грн. підлягають відшкодуванню за рахунок державного бюджету.

Керуючись статтями 2,86,94,159-163,167,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

Позов задовольнити, визнати протиправною бездіяльність Житомирської обласної державної адміністрації щодо зволікання при розгляді звернення Публічного акціонерного товариства "ГОЛОВИНСЬКИЙ ГРАНІТ" від 30.04.2015року про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки від 17.10.2013року.

Зобов'язати Житомирську обласну державну адміністрацію прийняти рішення про визначення керівника органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписати додаткову угоду до договору оренди землі від 17.10.2013року.

Судові витрати Публічного акціонерного товариства "ГОЛОВИНСЬКИЙ ГРАНІТ" у вигляді судового збору в сумі 1218,00грн. підлягають відшкодуванню за рахунок державного бюджету.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Повний текст постанови виготовлено: 27 січня 2016 р.