Справа № 825/3841/15-а
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 року м. Чернігів Справа № 825/3841/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Скугоревої Н.О,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Трало О.М.,

представника третьої особи Трало О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Чернігівському районі Чернігівської області Саповської Наталії Григорівни, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору-Управління Держгеокадастру у Чернігівському районі Чернігівської області про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Чернігівського окружного адміністративного суду з адмінстративним позовом звернулась ОСОБА_3 (далі-позивач, ОСОБА_3) до Державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Чернігівському районі Чернігівської області Саповської Наталії Григорівни (далі-відповідач, державний кадастровий реєстратор), в якому просить суд скасувати рішення державного кадастрового реєстратора Саповської Наталії Григорівни від 01.12.2015 № РВ-015 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру стосовно земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01.12.2015 позивачем до державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Чернігівському районі Чернігівської області Саповської Наталії Григорівни подано заяву про внесення виправлених відомостей до Державного земельного кадастру у координатах поворотних точок меж земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 внаслідок помилки у документації із землеустрою, проте рішенням №РВ-015 від 01.12.2015 їй відмовлено. Підставою для відмови стало невідповідність поданих документів вимогам Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме виявлення перетину з земельною ділянкою лісового фонду з кадастровим номером НОМЕР_3.

12.01.2016 ухвалою суду, занесеною секретарем судового засідання у журнал судового засідання, залучено третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- Управління Держгеокадастру у Чернігівському районі Чернігівської області.(а.с.32-33).

Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того зазначила, що перетин земельної ділянки, що належала померлому ОСОБА_5, із земельною ділянкою лісового фонду свідчить про наявність помилки, а відтак відповідно до статті 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр» підлягає виправленню на підставі документів поданих позивачем.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Представник відповідача та представник третьої особи в судовому засіданні позов не визнав, вважає його таким, що не підлягає задоволенню, оскільки у державного кадастрового реєстратора були всі правові підстави для прийняття рішення від 01.12.2015 № РВ-015 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру стосовно земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та представника третьої особи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

12.08.2004 на підставі рішення Чернігівської районної державної адміністрації від 17.06.2004 № 355 ОСОБА_5 видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 2,77 га у межах згідно з планом на території Роїщенської сільської ради для ведення особистого селянського господарства, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 597, кадастровий номер НОМЕР_2(а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого виконкомом Роїщенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 04.03.2014 серія НОМЕР_4, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.22).

Як вбачається з листа прокуратури Чернігівського району Чернігівської області від 13.09.2014 №777-14, земельна ділянка площею 2,77 га, що належала на підставі державного акту на право власності ОСОБА_5, накладається на земельну ділянку лісового фонду, що належить на праві постійного користування ДП «Чернігіврайагролісгосп». Крім того, зазначено, що вказана земельна ділянка межовими знаками не виділена, що унеможливлює встановити місце розташування земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 та площу, яка накладається на земельну ділянку лісового фонду (а.с.35).

У зв'язку з чим позивач звернулась до державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Чернігівському районі Чернігівської області з письмовою заявою від 01.12.2015 № ЗВ-015 про внесення виправлених відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 внаслідок помилки у документації із землеустрою. До заяви додано документацію із землеустрою та електронний документ (а.с.36).

01.12.2015 державним кадастровим реєстратором винесено рішення № РВ-015 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності поданих документів вимогам, установлених Законом України «Про державний земельний кадастр» та Порядку ведення державного земельного кадастру, а саме: виявлено перетин з земельною ділянкою лісового фонду з кадастровим номером НОМЕР_3 та рекомендовано оформляти спадщину в судовому порядку (а.с.8).

Спірні правовідносини регулюється Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ (далі -ЗК України), Законом України "Про державний земельний кадастр" від 07.07.2011 № 3613-VI та Порядком ведення Державного земельного кадастру затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 N 1051 (далі-Порядок).

Відповідно до частини першої статті 1 "Про Державний земельний кадастр" державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Частиною 5 статті 5 Закону України "Про Державний земельний кадастр" встановлено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор має посвідчення Державного кадастрового реєстратора та власну печатку. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій.

Згідно абз. 2 частини 3 статті 24 Закону України "Про державний земельний кадастр" державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи.

Аналогічні норми закріплені і пунктами 67 та 109 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.10.2012 № 1051.

Статтями 125 та 126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

З аналізу наведених нормативно-правових актів вбачається, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону, а саме державним кадастровим реєстратором за заявою власника земельної ділянки, право власності якої має бути оформлено відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Водночас, як вже встановлено судом, вказана земельна ділянка належить померлому ОСОБА_5.

Відповідно до приписів статті 1225 та 1296 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Докази щодо одержання позивачем свідоцтва про право на спадщину (документа, що підтверджує право власності) на земельну ділянку площею 2,77 га у межах згідно з планом, що знаходиться на території Роїщенської сільської ради для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером НОМЕР_5, яка належала померлому ОСОБА_5, на підставі державного акту на право приватної власності, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 597 в порядку, передбаченого статтею 1225 та 1296 Цивільного Кодексу України та оформлення земельної ділянки відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відсутні.

Відповідно до пункту 70 Порядку, державний кадастровий реєстратор у момент надходження до нього заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, перевіряє:1) повноваження особи, що звернулася за внесенням відповідних відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; 2) наявність повного пакета документів, необхідних для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; 3) розташування об'єкта Державного земельного кадастру на території дії його повноважень; 4) придатність електронного документа для проведення його перевірки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. У разі звернення за внесенням відповідних відомостей (змін до них) неналежної особи (особи, яка не може бути заявником відповідно до цього Порядку), подання заявником не повного пакета документів та/або розташування об'єкта Державного земельного кадастру на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора Державний кадастровий реєстратор відмовляє такій особі, заявникові у прийнятті заяви безпосередньо у момент її подання або у день надходження рекомендованим листом зазначених документів за формою згідно з додатком 13 із зазначенням рекомендацій щодо усунення причин, що є підставою для такої відмови.

В силу приписів частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, імперативною умовою для прийняття рішення про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру або відмову є перевірка певних обставин, зокрема, чи є власником земельної ділянки особа, яка звертається із заявою, наявність підтверджуючих право власності документів, оформлених у встановленому законодавством порядку, а у разі звернення за внесенням відповідних відомостей (змін до них) неналежної особи (особи, яка не може бути заявником), державний кадастровий реєстратор відмовляє такій особі, заявникові у прийнятті заяви безпосередньо у момент її подання або у день надходження рекомендованим листом.

Відтак, наведені приписи зобов'язують державного кадастрового реєстратора перевірити всі обставини, які мають значення для прийняття рішення.

Разом з тим, відповідач прийнявши заяву про внесення виправлених відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 01.12.2015, не перевірила факт належності на праві власності позивачу земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_5.

Таким чином, на момент розгляду заяви від 01.12.2015 № ЗВ-015 про внесення виправлених відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру стосовно земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 позивач в розумінні наведених правових норм не була власником останньої, а відтак державний кадастровий реєстратор повинен був відмовити такій особі, заявникові у прийнятті заяви безпосередньо у момент її подання саме з підстав, визначених пунктом 70 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.10.2012 № 1051.

Щодо заяви про внесення виправлених відомостей до Державного земельного кадастру, а саме помилки у координатах поворотних точок меж земельної ділянки внаслідок помилки у документації із землеустрою, з якою звернулась до відповідача позивач, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Так, як вбачається із заяви про внесення виправлених відомостей до Державного земельного кадастру від 01.12.2015, позивач просила виправити допущену помилку у координатах поворотних точок меж земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 внаслідок помилки у документації із землеустрою (а.с.36).

Згідно з частиною першою статті 193 Земельного кодексу України, Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Статтею 195 Земельного кодексу України встановлено, що основними завданнями ведення державного земельного кадастру є: а) забезпечення повноти відомостей про всі земельні ділянки; б) застосування єдиної системи просторових координат та системи ідентифікації земельних ділянок; в) запровадження єдиної системи земельно-кадастрової інформації та її достовірності.

Відповідно до положень статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

До 01.01.2013 державна реєстрація земельних ділянок, відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр"здійснювалась з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснювалась у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення.

Статтею 20 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачено, що відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру є обов'язковим.

Як вбачається з матеріалів справи, державна реєстрація права власності на земельну ділянку за ОСОБА_5 відбулась відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_6 від 12.08.2004р., який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 597 (а.с. 10) та земельній ділянці присвоєний кадастровий номер НОМЕР_2.

Отже, земельна ділянка була сформована з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Суд зазначає, що державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_7 від 12.08.2004р. на даний час не скасований та є чинним.

Згідно даних державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_7 від 12.08.2004р. межі земельної ділянки встановлені, що вбачається з плану меж земельної ділянки в зазначеному акті.

Таким чином, суд вважає, що усі відомості про земельну ділянку, яка вже має присвоєний кадастровий номер обов'язково мають бути внесені до Державного земельного кадастру.

Відповідно до частини першої та четвертої статті 37 Закону України "Про Державний земельний кадастр" у разі виявлення фізичною або юридичною особою у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру технічної помилки (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущеної органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, заінтересована особа письмово повідомляє про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який перевіряє відповідність відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей. Якщо факт невідповідності підтверджено, орган, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, безоплатно виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення та не пізніше наступного дня повідомляє про це заінтересованих осіб. Виправлення інших помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою, оцінки земель, здійснюється після внесення змін до такої документації.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок, розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності, (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.

Аналізуючи вищевказані норми, суд приходить до висновку, що виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок, розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки, можуть бути виправлені державним кадастровим реєстратором на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель за згодою власника земельної ділянки.

Відповідно до положень пункту 6 статті 24 Закону України "Про державний земельний кадастр", підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Тобто, з цих положень законодавства вбачається, що перелік підстав для відмови у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Таким чином, суд приходить до висновку, що наявність помилки у документації із землеустрою та факт розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки не є підставою для відмови власнику земельної ділянки у внесенні виправлених відомостей до Державного земельного кадастру.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано беззаперечних доказів правомірності свого рішення стосовно відмови у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість та наявність підстав для задоволення позовних вимог про скасування рішення державного кадастрового реєстратора Саповської Наталії Григорівни від 01.12.2015 № РВ-015 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру стосовно земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи наведене, керуючись статтями 160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 - задовольнити повністю.

Скасувати рішення державного кадастрового реєстратора Саповської Наталії Григорівни від 01.12.2015 № РВ-015 про відмову у внесенні відомостей ( змін до них) до Державного земельного кадастру стосовно земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держгеокадастру у Чернігівському районі Чернігівської області 487 грн. 20 коп. судових витрат на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1).

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя І.І. Соломко