Справа № 2а/0570/3533/12
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" січня 2016 р. м. Київ К/9991/54182/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Ємельянова В.І., Рецебуринський Ю.Й.

секретар судового засідання - Шаманська І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 24.04.2012р. та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.07.2012р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про поновлення на роботі та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання дій протиправними, зобов'язання присвоїти йому 8 ранг державного службовця, здійснення перерахунку належних йому сум, скасування наказів від 26.07.1328 та від 28.08.2010р. №1505, поновлення на посаді помічника Міністра відділу регіонального контролю управління моніторингу дотримання прав людини в діяльності органів внутрішніх справ Апарату Міністра МВС України, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 24.04.2012р., яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.07.2012р., у задоволенні позову відмовлено.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати постановлені судами рішення та направити справу на новий судовий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, судами встановлено, що позивач працював на посаді помічника Міністра у відділі регіонального контролю управління моніторингу дотримання прав людини в діяльності органів внутрішніх справ Апарату Міністра і йому присвоєно 9 ранг державного службовця.

Наказом МВС України від 18.03.2010р. №79 проведено організаційно-штатні зміни в Апараті Міністра, в результаті яких скорочено усі 54 посади в апараті Міністра та введено 26 нових, в т.ч. 5 у відділі моніторингу дотримання прав людини в діяльності органів внутрішніх справ, з яких 2 посади державних службовців.

На підставі зазначеного наказу 07.04.2010р. позивача було попереджено про скорочення його посади, вакантних посад запропоновано не було.

Наказом МВС України від 26.07.2010р. №1328 о/с позивача з 28.07.2010р. звільнено на підставі пункту першого статті 40 КЗпП у зв'язку із скороченням штату працівників.

Наказом від 20.08.2010р. №1505 о/с до наказу від 26.07.2010р внесено зміни щодо звільнення позивача з 18.08.2010р.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що бездіяльність щодо неприсвоєння позивачу чергового рангу не пов'язана з обмеженням цього права відповідачем, а є суб'єктивною оцінкою безпосереднього керівника щодо обсягу виконуваної ним роботи та наявності підстав для реалізації щодо позивача положень статті 26 Закону України «Про державну службу».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про скасування наказів та поновлення на службі суд першої інстанції виходив з того, що позивач був належним чином попереджений про майбутнє звільнення, а вакантні посади за професією чи спеціалізацією позивача на час його звільнення були відсутні.

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції погодився.

Поряд з тим, відповідно до статті 26 Закону України «Про державну службу» для присвоєння чергового рангу в межах відповідної категорії посади державний службовець повинен успішно відпрацювати на займаній посаді два роки.

Пунктом 4 Положення про ранги державних службовців (затв. постановою КМ України від 19.06.1996р. №658) передбачено, що через два роки після присвоєння державному службовцю відповідного рангу керівник державного органу за поданням безпосереднього керівника розглядає питання щодо можливості присвоєння йому чергового рангу. Позитивне рішення приймається за умови успішної роботи державного службовця.

Судами не враховано, що в порушення вимог зазначених норм рішення щодо можливості або неможливості присвоєння позивачу чергового рангу державного службовця відповідачем прийняте не було.

Крім того, за правилами частини другої статті 492 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно лише при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови від переведення його на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (постанова від 19.05.2015р. справа №21-107а15) власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Також, Верховний Суд України в ухвалі від 04.08.2010р. вказав, що відповідно до вимог статті 492 КЗпП України при вивільненні працівника за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу роботодавець зобов'язаний запропонувати йому всі наявні вакантні посади, які той може обіймати, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі.

В ході розгляду справи судами встановлено, що позивачу іншу роботу запропоновано не було.

В свою чергу апеляційним судом, в порушення вимог статті 159 КАС України щодо законності та обгрунтованості судового рішення, доводи апеляційної скарги щодо наявності інших незапропонованих позивачу вакантних посад, які він міг займати, залишено поза увагою і їм не дано оцінку в сукупності з іншими доказами, які є в матеріалах справи, і на які посилався суд першої інстанції.

Крім того, в порушення вимог статей 35, 128, 196 КАС України апеляційним судом справу розглянуто без участі позивача та за відсутності даних про те, щодо він належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що з огляду на наведені вище процесуальні порушення унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

В свою чергу підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд відповідно до частини 2 статті 227 КАС України є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.07.2012р. у даній справі - скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку передбаченому главою 3 розділу IV КАС України.

Головуючий: О.П. Стародуб

Судді: В.І. Ємельянова

Ю.Й. Рецебуринський