Справа № 816/4713/15
Суддя: С.А. Іваненко
Дата ухвалення: 2016-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/4713/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Іваненка С.А.,

за участю:

секретаря судового засідання - Рогози Х. С.,

представника позивача - Пушка І. О.,

представника відповідача - Пилипенка С. М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Турбоенергосервіс" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

07 грудня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Турбоенергосервіс" (надалі - ТОВ "Турбоенергосервіс", позивач) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - ДПІ у м. Полтаві, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03 липня 2015 року № , № .

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на те, що висновки контролюючого органа, викладені в акті перевірки від 16.06.2015 року № 485/16-01-22-03-13/35724101 щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства, в результаті чого занижено податок на прибуток на 46 301,00 грн. та податок на додану вартість на 41 671,00 грн, є безпідставними. Наполягав на тому, що здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами ТОВ "Лавана", ТОВ "Торг Преміум" та ТОВ "Стенторос" протягом охопленого перевіркою періоду повністю підтверджується наявними первинними документами бухгалтерського обліку та податкової звітності. Зазначав, що встановлені ДПІ у м. Полтаві порушення податкового законодавства щодо заниження податкових зобов'язань не відповідає фактичним обставинам. В зв'язку із цим, позивач просить визнати протиправними та скасувати спірні податкові повідомлення-рішення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представники відповідача заперечували проти позову та просили відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях (а.с. 172-174).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ТОВ "Турбоенергосервіс" (ідентифікаційний код 35724101) зареєстроване в якості юридичної особи, перебуває на податковому обліку в ДПІ у м. Полтаві та є платником податку на додану вартість.

15.06.2015 працівниками ДПІ у м. Полтаві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ "Турбоенергосервіс" () з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Лавана" (), ТОВ "Торг Преміум" () та ТОВ "Стенторос" () за період з 01.06.2014 про 01.10.2014.

За результатами перевірки контролюючим органом складено акт від 16.06.2015 № 485/16-01-22-03-13/35724101, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог:

- пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено суму податку на прибуток у зв'язку із завищенням витрат по взаємовідносинах з ТОВ "Лавана", ТОВ "Торг Преміум" та ТОВ "Стенторос" у загальному розмірі 41 671,00 грн, у тому числі за 2014 рік 41 671,00 грн.

- пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, у зв'язку із завищенням податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ "Лавана", ТОВ "Торг Преміум" та ТОВ "Стенторос" у загальному розмірі 46 301,00 грн, у тому числі за червень 2014 року на суму 4 840,00 грн, за липень 2014 року на суму 16 405,00 грн, за вересень 2014 року на суму 25 056,00 грн.

На підставі акта перевірки від 16.06.2015 № 485/16-01-22-03-13/35724101 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 03.07. 2015 року:

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств на 52 088,75 грн, в тому числі 41 671,00 грн - за основним платежем та 10 417,75 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 13);

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на 57 876,25 грн, в тому числі 46 301,00 грн - за основним платежем та 11 575,25 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 13).

Позивач донараховані податкові зобов'язання та штрафні (фінансові) санкції не сплатив, а податкові повідомлення-рішення про їх застосування оскаржив в адміністративному порядку.

За результатами процедури адміністративного оскарження спірних податкових повідомлень-рішень вищі контролюючі органи залишили скарги ТОВ "Турбоенергосервіс" без задоволення, податкові повідомлення-рішення від 03.07.2015 року № , № - без змін.

Позивач, вважаючи висновки викладені в акті перевірки від 16.06.2015 року № 485/16-01-22-22-13/35724101 упередженими та такими, що не відповідають фактичним обставинам, не погоджуючись із правомірністю прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, оскаржив їх до суду.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 44.1. статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Надаючи оцінку спірним податковим повідомленням-рішеннюям від 03.07.2015 року № , № , суд виходить з наступного.

Як слідує зі змісту акта перевірки від 16.06.2015 року № 485/16-01-22-22-13/35724101, висновок про заниження ТОВ "Турбоенергосервіс" податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ "Лавана", відповідач обґрунтовує даними отриманими від ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області, а саме: на підставі акта від 19.08.2014 № 8431/10/08-26-153 про відсутність ТОВ "Лавана" за юридичною адресою та акта від 10.09.2014 № 275/08-26-22-11/39241011 про результати зустрічної звірки ТОВ "Лавана" по взаємовідносинах з контрагентами постачальниками та покупцями при здійсненні господарських операцій за період з 01.07.2014 по 31.07.2014, у ході проведення якої встановлено, що у ТОВ "Лавана" відсутні первинні бухгалтерські документи по взаємовідносинах з ТОВ "Турбоенергосервіс", не підтверджено фактів передачі товару та документів на підтвердження транспортування товарів.

Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ "Лавана" укладено договір про надання послуг № 13/14 від 07.07.2014 (а.с. 121-122) відповідно до якого Позивач (Замовник) доручає, а ТОВ "Лавана" (Виконавець)за завданням Замовника, на визначених цим договором умовах, потягом визначеного Договором строку, зобов'язується надати останньому послуги з виготовлення поршневих кілець та сальникових ущільнень при виконанні ремонтів технологічного обладнання, які визначені у Додаткі № 1 до Договору, а Замовник зобов'язується на визначених Договором умовах прийняти та оплатити вартість наданих Виконавцем послуг (пункт 1.1 Договору).

Загальна вартість Договору, складається з вартості послуг зазначених у Додатку № 1 до Договору та становить 98 432,40 грн, у тому числі ПДВ 16 405,40 грн (пункт 2.1 Договору).

Відповідно до пункту 2.4 Договору оплата за Договором здійснюється Замовником у безготівковій формі на банківський рахунок Виконавця, протягом 60-ти календарних днів з дати підписання сторонами Акту надання послуг.

Згідно з пунктом 3.1 Договору термін надання послуг визначається з моменту підписання договору до 30.11.2014.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє до 31.12.2014 (пункт 8.1 Договору).

На підтвердження реальності здійснення зазначених господарських операцій за вказаним договором позивачем надані до суду наступні документи: лист № 03/07/14 від 03.07.2014 (а.с. 123); специфікація № 1 (а.с. 124); рахунки на оплату (а.с. 125-126); акти здачі-приймання наданих послуг (а.с. 127-128); товарно-транспортні накладні (а.с. 129-130); податкові накладні (а.с. 131-132).

Оплата за надані послуги не заперечується відповідачем про, що зазначено в акті перевірки.

Крім того, як слідує зі змісту акта перевірки від 16.06.2015 року № 485/16-01-22-22-13/35724101, висновок про заниження ТОВ "Турбоенергосервіс" податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ "Торг Преміум", відповідач обґрунтовує даними отриманими від ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області, а саме: на підставі акта від 20.11.2014 № 175/08-30-22 про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ "Торг Преміум" щодо питань документального підтвердження господарських відносин за серпень - жовтень 2014 року, у якому зазначено, що ТОВ "Торг Преміум" не надало жодних пояснень та їх документального підтвердження даних податкових декларацій та розрахунків по податках та інших обов'язкових платежах до бюджету та державних цільових фондів.

Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ "Торг Преміум" укладено договір про надання послуг № 21/14 від 01.09.2014 (а.с. 133-134) відповідно до якого Позивач (Замовник) доручає, а ТОВ "Торг Преміум" (Виконавець)за завданням Замовника, на визначених цим договором умовах, потягом визначеного Договором строку, зобов'язується надати останньому послуги з виготовлення поршневих кілець та сальникових ущільнень при виконанні ремонтів технологічного обладнання, які визначені у Додаткі № 1 до Договору, а Замовник зобов'язується на визначених Договором умовах прийняти та оплатити вартість наданих Виконавцем послуг (пункт 1.1 Договору).

Загальна вартість Договору, складається з вартості послуг зазначених у Додатку № 1 до Договору та становить 96 986,26 грн, у тому числі ПДВ 16 164,38 грн (пункт 2.1 Договору).

Відповідно до пункту 2.4 Договору оплата за Договором здійснюється Замовником у безготівковій формі на банківський рахунок Виконавця, протягом 30-ти календарних днів з дати підписання сторонами Акту надання послуг.

Згідно з пунктом 3.1 Договору строк виконання послуг зазначається у Додатку № 1 до цього Договору.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє до 31.12.2014 (пункт 8.1 Договору).

На підтвердження реальності здійснення зазначених господарських операцій за вказаним договором позивачем надані до суду наступні документи: специфікація № 1 (а.с. 135); лист № 03/09/14 від 15.09.2014 (а.с. 136); рахунки на оплату (а.с. 137, 139); акти здачі-приймання наданих послуг (а.с. 138, 140); податкові накладні (а.с. 153-154); товарно-транспортні накладні (а.с. 148,151); фіскальний чек (а.с. 150).

Крім того, між позивачем та ТОВ "Торг Преміум" укладено договір про надання послуг № 21/01/14 від 12.09.2014 (а.с. 141-142) відповідно до якого Позивач (Замовник) доручає, а ТОВ "Торг Преміум" (Виконавець)за завданням Замовника, на визначених цим договором умовах, потягом визначеного Договором строку, зобов'язується надати останньому послуги з відновлення запчастин при виконанні ремонтів технологічного обладнання, які визначені у Додаткі № 1 до Договору, а Замовник зобов'язується на визначених Договором умовах прийняти та оплатити вартість наданих Виконавцем послуг (пункт 1.1 Договору).

Загальна вартість Договору, складається з вартості послуг зазначених у Додатку № 1 до Договору та становить 53 349,97 грн, у тому числі ПДВ 8 891,66 грн (пункт 2.1 Договору).

Відповідно до пункту 2.4 Договору оплата за Договором здійснюється Замовником у безготівковій формі на банківський рахунок Виконавця, протягом 30-ти календарних днів з дати підписання сторонами Акту надання послуг.

Згідно з пунктом 3.1 Договору термін надання послуг визначається з моменту підписання договору до 30.11.2014.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє до 31.12.2014 (пункт 8.1 Договору).

На підтвердження реальності здійснення зазначених господарських операцій за вказаним договором позивачем надані до суду наступні документи: специфікація № 1 (а.с. 143); лист № 05/08/14 від 27.08.2014 (а.с. 147); рахунок на оплату (а.с.145); акти здачі-приймання наданих послуг (а.с. 144, 146); податкова накладна (а.с. 152); товарно-транспортна накладна (а.с. 149).

Оплата за надані послуги не заперечується відповідачем про, що зазначено в акті перевірки.

Крім того, як слідує зі змісту акта перевірки від 16.06.2015 року № 485/16-01-22-22-13/35724101, висновок про заниження ТОВ "Турбоенергосервіс" податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ "Стентрос", відповідач обґрунтовує даними отриманими від ДПІ у Запорізькому районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області, а саме: на підставі акта від 31.07.2014 № 36/2211/39148743 про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ "Стентрос" щодо питань документального підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.06.2014 по 30.06.2014, у якому зазначено, що ТОВ "Стентрос" відсутні за податковою адресою, відсутні первинні документи підтверджуючі фінансово-господарську діяльність підприємства за вказаний період та на підприємстві відсутні будь - які власні технологічні можливості та інші умови для ведення фінансово-господарської діяльності.

Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ "Стенторс" укладено договір про надання послуг № 10/01/14 від 05.05.2014 (а.с. 85-86) відповідно до якого Позивач (Замовник) доручає, а ТОВ " Стенторс " (Виконавець)за завданням Замовника, на визначених цим договором умовах, потягом визначеного Договором строку, зобов'язується надати останньому послуги з відновлення запчастин при виконанні ремонтів технологічного обладнання, які визначені у Додатках № 1,2,3 до Договору, а Замовник зобов'язується на визначених Договором умовах прийняти та оплатити вартість наданих Виконавцем послуг (пункт 1.1 Договору).

Загальна вартість Договору, складається з вартості послуг зазначених у Додатках, так згідно з:

- Додатком № 1 (специфікація № 1) становить 47 805,60 грн, у тому числі ПДВ 7 967,60 грн;

- Додатком № 2 (специфікація № 2) становить 96 842,40 грн, у тому числі ПДВ 16 140,40 грн;

- Додатком № 3 (специфікація № 3) становить 95 936,40 грн, у тому числі ПДВ 15 989,40 грн;

- Додатком № 8 (специфікація № 4) становить 14 640,00 грн, у тому числі ПДВ 2 440 грн;

- Додатком № 9 (специфікація № 5) становить 14 400,00 грн, у тому числі ПДВ 2 400 грн.

Відповідно до пункту 2.4 Договору оплата за Договором здійснюється Замовником у безготівковій формі на банківський рахунок Виконавця, протягом 60-ти календарних днів з дати підписання сторонами Акту надання послуг.

Згідно з пунктом 3.1 Договору строк виконання послуг зазначається у Додатку № 1 до цього Договору.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє до 31.12.2014 (пункт 8.1 Договору).

На підтвердження реальності здійснення зазначених господарських операцій за вказаним договором позивачем надані до суду наступні документи: специфікація № 1, 2, 3, 4, 5 (а.с. 87-89, 115-116); лист № 02/04/14 від 30.04.2014 (а.с. 109); рахунки на оплату (а.с. 90, 92, 94, 96, 98); акти надання послуг (а.с. 91, 93, 95, 97, 99); акти здачі-приймання наданняих послуг (а.с. 100-104, 119-120); акти приймання-передачі (а.с. 105-107, 113-14); протоколи узгодження договірної ціни № 1, 2, 3, 4, 5, 6 (а.с. 108, 110-112, 117-118); податкові накладні (а.с. 76-82).

Оплата за надані послуги не заперечується відповідачем про, що зазначено в акті перевірки

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому законодавцем презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений пунктом 201.11 статті 201 ПК України) суми витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Вищий адміністративний суд України у листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11 "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України" звернув увагу судів на те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Указане закріплено також у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, згідно з пунктом 2.4 якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З наведених законодавчих положень вбачається, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Матеріалами справи підтверджено, що формування позивачем податкового кредиту здійснено на підставі виписаних його контрагентами податкових накладних.

Дослідивши зазначені документи судом встановлено, що усі податкові накладні оформлені належним чином та містять усі обов'язкові реквізити, будь-яких порушень щодо оформлення вказаних документів судом не встановлено.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Пунктом 184.1 статті 184 Податкового кодексу України визначено, що реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Факту визнання недійсними або анулювання свідоцтв про реєстрацію платника податку на додану вартість контрагентів позивача на момент здійснення господарської операції судом не встановлено.

Отже, в ході судового розгляду доведено, що позивачем правомірно, на підставі належним чином оформлених податкових накладних включено до складу свого податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів.

Крім того, суд вважає безпідставними вмотивування відповідачем правомірності спірних податкових повідомлень-рішень висновками викладеними: в акті ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області від 10.09.2014 № 275/08-26-22-11/39241011 про результати зустрічної звірки ТОВ "Лавана"; акті ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області від 20.11.2014 № 175/08-30-22 про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ "Торг Преміум" та акті ДПІ у Запорізькому районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області від 31.07.2014 № 36/2211/39148743 про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ "Стентрос".

З цього приводу суд вважає за доцільне зазначити, що посилання контролюючих органів на обставини, встановлені в ході проведених ними перевірок контрагентів позивача, є такими, що не ґрунтуються на нормах права, оскільки чинним законодавством України господарюючий суб'єкт не обтяжений обов'язком щоразу здійснювати перевірку своїх контрагентів на предмет дотримання ними вимог податкового законодавства. Навіть якщо контрагент не виконав свого обов'язку зі сплати податку, або не знаходиться за місцем державної реєстрації, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме відносно цієї особи. Чинне податкове законодавство не ставить право на формування податкового кредиту в залежність від правильності податкового обліку інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не залежить від стану розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Водночас, сам по собі акт перевірки, в тому числі його висновки, є суб'єктивним судженням фахівців контролюючого органа. В ході розгляду справи відповідачем не надано суду доказів прийняття за висновками викладеними: в акті ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області від 10.09.2014 № 275/08-26-22-11/39241011 про результати зустрічної звірки ТОВ "Лавана"; акті ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області від 20.11.2014 № 175/08-30-22 про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ "Торг Преміум" та акті ДПІ у Запорізькому районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області від 31.07.2014 № 36/2211/39148743 про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ "Стентрос" податкових повідомлень-рішень, в тому числі щодо нарахування контрагентам позивача сум податків за наслідками здійснення господарських операцій з позивачем у справі.

З урахуванням викладеного, суд вважає висновки відповідача про заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість в охопленому перевіркою періоді - безпідставним.

Що стосується податку на прибуток приватних підприємств слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що висновки контролюючого органу щодо господарських правовідносин позивача з ТОВ "Лавана", ТОВ "Торг Преміум" та ТОВ "Стенторос" в перевіреному періоді, обґрунтованість яких спростована судом вищевикладеним, вплинули на визнання неправомірним віднесення витрат за такими господарськими операціями до складу витрат, що впливають на визначення об'єкта оподаткування позивача, та як наслідок, призвели до збільшення податкових зобов'язань ТОВ "Турбоенергосервіс" з податку на прибуток на суму 46 301,00 грн.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

- витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті:

- інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 вказаного Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З аналізу вказаних норм слідує, що для отримання права на віднесення витрат по його придбанню до складу витрат операційної діяльності платник податків повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Відтак, суд приходить до висновку, що надані позивачем належним чином оформлені первинні та інші документи в їх сукупності свідчать про реальність спірних господарських операцій та як наслідок про правомірність віднесення до витрат операційної діяльності суми витрат за правочинами з ТОВ "Лавана", ТОВ "Торг Преміум" та ТОВ "Стенторос".

Відповідно до вимог статті 86 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Крім того, висновки відповідача про відсутність реальності здійснення господарських операцій між ТОВ "Турбоенергосервіс" та ТОВ "Будіс Плюс" ТОВ "Лавана", ТОВ "Торг Преміум" , ТОВ "Стенторос", які ґрунтуються на висновках викладених: в акті ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області від 10.09.2014 № 275/08-26-22-11/39241011 про результати зустрічної звірки ТОВ "Лавана"; акті ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області від 20.11.2014 № 175/08-30-22 про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ "Торг Преміум" та акті ДПІ у Запорізькому районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області від 31.07.2014 № 36/2211/39148743 про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ "Стентрос", відбулося формування податкового кредиту ТОВ "Турбоенергосервіс" за рахунок "сумнівних" постачальників, у ланцюгах постачання не встановлено нарахування та сплату податкових зобов'язань, відсутні необхідні умови для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності, суд вважає безпідставними з огляду на таке.

Наведені вище норми Податкового кодексу України не ставлять у залежність право платника податку на формування податкового кредиту від фактичної сплати постачальниками по всьому ланцюгу поставки сум ПДВ до бюджету, якщо цей платник (покупець) сплатив податок в ціні придбаних товарів (послуг), а реальність поставок у судовому процесі не спростована.

Порушення платником податку - постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку-покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту лише за встановленого факту сприяння останнім першому в ухиленні від виконання податкового обов'язку або факту їхніх сумісних дій по створенню схеми незаконної мінімізації податкових зобов'язань. Обставини, які б достовірно свідчили про наявність таких фактів, не встановлені.

За правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах, зокрема від 01.06.2010 у справі № 21-573во10 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 10528520), від 31.01.2011 у справі № 21-47а10 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 14222198), якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Зазначена позиція також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "Булвес" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 у пункті 71 зазначив, що платник податку не повинен нести відповідальності за наслідки невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також пеню. Такі вимоги стали б надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України").

Отже, доводи відповідача, наведені у підтвердження порушення позивачем податкового законодавства, які покладені в основу акта перевірки ДПІ у м. Полтаві від 16.06.2015 № 485/16-01-22-03-13/35724101, суперечать принципам податкового законодавства та усталеній судовій практиці Європейського суду, що свідчить про їх неналежність та недопустимість.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У даному випадку позивач довів суду, що він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Приписами статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, суд перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Турбоенергосервіс" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове-повідомлення рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області від 03 липня 2015 року № , № .

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань за зобов'язаннями Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Турбоенергосервіс" () витрати зі сплати судового збору в розмірі 1649 (одна тисяча шістсот сорок дев'ять) гривень 45 (сорок п'ять) копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 21 січня 2016 року.

Суддя С.А. Іваненко