Справа № 694/445/14-а
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"20" січня 2016 р. м. Київ К/800/46492/14

К/800/43738/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, за касаційними скаргами Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області та ОСОБА_4 на постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 14 травня 2014 року і ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2014 року, -

встановив:

У листопаді 2008 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом, у якому, після неодноразових уточнень позовних вимог, просила: визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області неправомірними та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок її пенсії відповідно до частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796-XII), за кожний повний рік стажу роботи понад установлений 15-ти річний мінімальний трудовий стаж, шляхом збільшення пенсії на 1% визначеної законом її розрахункової величини з 1 січня 2004 року; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області перерахувати додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком, передбачену статтею 51 Закону № 796-XII, за період з 1 січня 2004 року; зобов'язати відповідача нарахувати підвищення до її пенсії, передбачене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195-IV (далі - Закон № 2195-IV), в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, за періоди з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року без обмеження в часі; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області надати їй розрахунки пенсії за період з 1 січня 2004 року по 30 квітня 2014 року, в яких вказати коефіцієнт стажу, коефіцієнт заробітної плати та середньомісячний заробіток по народному господарству за відповідний рік; виконати постанови, які прийняті Звенигородським районним судом Черкаської області 5 квітня 2011 року в справі № 2-а-3160/11 та 28 грудня 2011 року в справі № 2-а-7870/11, що набрали законної сили, шляхом повернення їй нарахованого, але неодержаного підвищення до пенсії, передбаченого статтею 6 Закону № 2195-IV, в сумі 1513,40 гривень; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області повернути їй недонарахований основний розмір пенсії за віком, допущений відповідачем в результаті заниження коефіцієнта заробітної плати та середньомісячного заробітку по народному господарству за відповідний рік.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 14 травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 за період з 1 січня 2004 року по 9 листопада 2007 року залишено без розгляду в зв'язку з пропущенням нею встановленого строку звернення до адміністративного суду.

Постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 14 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області щодо нарахування та виплати позивачеві підвищення до пенсії, як дитині війни, в меншому розмірі, ніж це передбачено статтею 6 Закону № 2195-IV. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_4 підвищення до пенсії, передбачене статтею 6 Закону № 2195-IV, в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), та визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 10 листопада 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 25 серпня 2010 року та з 6 квітня 2011 року по 8 червня 2011 року, з урахуванням фактично виплачених сум. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області щодо нарахування та виплати позивачеві додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в меншому розмірі, ніж передбачено статтею 51 Закону № 796-XII. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області здійснити ОСОБА_4 перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, передбаченої статтею 51 Закону № 796-XII, в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком, який згідно з абзацом першим частини 2 статті 28 Закону № 1058-IV встановлений у розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за період з 10 листопада 2007 року по 23 липня 2011 року, та виплатити доплату до пенсії з урахуванням фактично виплачених сум. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області, визнавши його дії неправомірними, здійснити ОСОБА_4 перерахунок пенсії відповідно до вимог частини 2 статті 56 Закону № 796-XII, із збільшенням пенсії на 1% визначеної законом розрахункової величини, яка дорівнює мінімальному розміру пенсії за віком, та згідно з абзацом першим частини 2 статті 28 Закону № 1058-IV встановлена у розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за кожний повний рік стажу роботи понад установлений 15-ти річний мінімальний трудовий стаж, за період з 10 листопада 2007 року по 14 травня 2014 року, та виплати доплату до пенсії з урахуванням фактично виплачених сум. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області у касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 14 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2014 року у частині задоволення позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 14 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2014 року і прийняти нове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі з урахуванням заявлених нею вимог в суді касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи те, що сторони 20 січня 2016 року в судове засідання не з'явились, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, то суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Касаційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі. Суд касаційної інстанції не може розглядати позовні вимоги осіб, які беруть участь у справі, що не були заявлені у суді першої інстанції.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є пенсіонером, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області, з 28 липня 1992 року отримує пенсію за віком. Позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, віднесена до категорії 4, що підтверджується відповідним посвідченням, також вона є дитиною війни в розумінні Закону № 2195-IV.

Позовні вимоги ОСОБА_4 за період з 1 січня 2004 року по 9 листопада 2007 року ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 14 травня 2014 року залишено без розгляду в зв'язку з пропущенням позивачем встановленого строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до статті 6 Закону № 2195-IV дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком.

Згідно пункту 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року № 489-V (далі - Закон № 489-V) з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону № 2195-IV, з урахуванням статті 111 Закону № 489-V.

Статтею 111 Закону № 489-V встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону № 2195-IV виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), в розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення пункту 12 статті 71 та статті 111 Закону № 489-V.

Згідно підпункту 2 пункту 41 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI (далі - Закон № 107-VI) текст статті 6 Закону № 2195-IV викладено в наступній редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів».

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення підпункту 2 пункту 41 розділу ІІ Закону № 107-VI.

Статтями 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» від 26 грудня 2008 року № 835-VI і 70 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від 27 квітня 2010 року № 2154-VI Кабінету Міністрів України було надано право у 2009 та 2010 роках встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Варто звернути увагу, що названі норми передбачають встановлення в абсолютних сумах розміри лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно їхня дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом № 2195-IV залежить від розміру мінімальної пенсії за віком, а не від розміру мінімальної заробітної плати.

Пунктом 7 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14 червня 2011 року № 3491-VI (далі - Закон № 3491-VI) «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 23 грудня 2010 року № 2857-VI (далі - Закон № 2857-VI) було доповнено пунктом 4 такого змісту: «Установити, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік».

На виконання пункту 7 Закону № 3491-VI Кабінетом Міністрів України 6 липня 2011 року було прийнято постанову «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» № 745 (далі - постанова № 745), яка набрала чинності 23 липня 2011 року і діяла до 1 січня 2012 року, пунктом 6 якої установлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у розмірі 49,80 гривні. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до абзацу першого цього пункту та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» таке підвищення проводиться за їх вибором згідно з одним із зазначених Законів.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов вірного висновку про неправомірність дій Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області щодо виплати позивачеві підвищення до пенсії, як дитині війни, в меншому розмірі, ніж це передбачено статтею 6 Закону № 2195-IV, і зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_4 підвищення до пенсії, встановленого статтею 6 вказаного Закону, в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, за періоди з 10 листопада 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 25 серпня 2010 року та з 6 квітня 2011 року по 8 червня 2011 року, з урахуванням фактично виплачених сум, враховуючи при цьому наявність постанов Звенигородського районного суду Черкаської області від 5 квітня 2011 року та від 28 грудня 2011 року, що набрали законної сили, по справах за аналогічними позовами ОСОБА_4, якими зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області здійснити нарахування та виплату позивачеві зазначеного підвищення до пенсії за періоди з 26 серпня 2010 року по 5 квітня 2011 року та з 9 червня 2011 року по 22 липня 2011 року включно, відповідно.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, і це зазначено судом першої інстанції у своєму рішенні, ОСОБА_4, після неодноразових уточнень позовних вимог, просила суд зобов'язати відповідача нарахувати підвищення до її пенсії, передбачене статтею 6 Закону № 2195-IV, в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, за періоди з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року без обмеження в часі.

Приймаючи 14 травня 2014 року постанову у цій справі суд першої інстанції, крім іншого, зазначив, що з 23 липня 2011 року порядок і розміри виплат дітям війни регулюються постановою № 745, а з 1 січня 2012 року - постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» від 28 грудня 2011 року № 1381 з наступними змінами та доповненнями. При цьому ухвалюючи рішення судом першої інстанції не з'ясовано чи було надано законами України на відповідні роки (2012-2014) Кабінету Міністрів України право встановлювати розміри виплат, які передбачені Законом № 2195-IV, чи встановлювалися будь-які обмеження щодо застосування протягом зазначених років положень статті 6 вказаного Закону. З рішення суду незрозуміло за який саме період починаючи з 1 січня 2012 року судом першої інстанції були розглянуті зазначені позовні вимоги ОСОБА_4, що унеможливлює колегії суддів суду касаційної інстанції з'ясувати правильність застосування судом норм права та вірність вирішення справи щодо частини позовних вимог.

Згідно частини 3 статті 51 Закону № 796-XII особам, віднесеним до категорії 4, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до підпункту 13 пункту 28 розділу ІІ Закону № 107-VI текст статті 51 Закону № 796-XII викладено в новій редакції, згідно якої особам, віднесеним до категорії 4, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається в розмірі 5% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідач провів розрахунок пенсії позивачеві виходячи з положень пункту 28 розділу ІІ Закону № 107-VI, яким були внесені зміни до статті 51 Закону № 796-XII.

Зміни, внесені підпунктом 13 пункту 28 розділу II Закону № 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008.

У 2009, 2010 роках змін до статті 51 Закону № 796-ХІІ, які б встановлювали обмеження щодо зазначених виплат, не вносилось.

Як уже зазначалося вище, пунктом 7 Закону № 3491-VI «Прикінцеві положення» Закону № 2857-VI було доповнено пунктом 4, і на виконання пункту 7 Закону № 3491-VI Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 745, якою установлено інші, ніж передбачені статтею 51 Закону № 796-ХІІ, розміри додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорій 2, 3, 4.

Ухвалюючи рішення щодо позовних вимог ОСОБА_4 в частині стягнення з відповідача недоплаченої додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що Закон № 796-ХІІ має вищу юридичну силу ніж постанова Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28 травня 2008 року № 530, і що з 23 липня 2011 року по-іншому визначено розмір додаткової пенсії, однак, зобов'язуючи Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області здійснити ОСОБА_4 перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, передбаченої статтею 51 Закону № 796-XII, в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком, за період з 10 листопада 2007 року по 23 липня 2011 року, суд першої інстанції хоча і посилається на Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, однак не враховує, що в період з 1 січня 2008 року по 21 травня 2008 року позивач немає права на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком, оскільки в цей період діяли положення підпункту 13 пункту 28 розділу ІІ Закону № 107-VI.

Також вбачається, що позовні вимоги про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області здійснити перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, заявлені ОСОБА_4 щодо здійснення перерахунку починаючи з 1 січня 2004 року без обмеження в часі, суд першої інстанції вказав, що з 1 січня 2012 року розмір додаткової пенсії, передбаченої статтею 51 Закону № 796-XII, встановлюється постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210 з наступними змінами та доповненнями. При цьому суд першої інстанції у своєму рішенні не зазначає чи були делеговані відповідними законами протягом 2012-2014 років Кабінету Міністрів України як державному органу повноваження встановлювати розміри виплат, які передбачені Законом № 796-XII, чи встановлювалися обмеження щодо застосування протягом вказаних років статті 51 зазначеного Закону. З судового рішення незрозуміло за який саме період починаючи з 1 січня 2012 року судом розглянуто вказані вимоги позивача.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що вихідним критерієм розрахунку додаткової пенсії, передбаченої статтею 51 Закону № 796-ХІІ, є мінімальний розмір пенсії за віком, який вираховується виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, однак це передбачено частиною 1 статті 28 Закону № 1058-ІV, а не частиною 2 цієї статті, як зазначає суд першої інстанції в резолютивній частині свого рішення.

Статтею 56 Закону № 796-ХІІ визначено пільги щодо обчислення стажу роботи (служби) осіб, які підпадають під його дію.

Як встановлено судами, ОСОБА_4 на день призначення пенсії мала стаж роботи понад 15 років.

Відповідно до частини 2 статті 56 Закону № 796-XII право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4 за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75% заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85% заробітку.

Аналіз викладеного положення закону свідчить про те, що воно визначає особливі норми та умови пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи.

Водночас, порядок перерахунку пенсій Законом № 796-ХІІ не встановлений, що є підставою для застосування судом аналогії закону на підставі частини 7 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ознакам, передбаченим вказаною процесуальною нормою, відповідає абзац другий частини 1 статті 28 Закону № 1058-VI, зі змісту якого випливає, що за кожний рік страхового стажу понад установлений законом мінімальний трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком, остання збільшується на 1% визначеної законом її розрахункової величини.

Для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ця величина має пільговий характер і визначена в частині 2 статті 56 Закону № 796-ХІІ як сума заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж роботи. Відповідно до цього Закону вона дорівнює мінімальному розміру пенсії за віком, який встановлений у розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, особам, яким призначена пенсія на підставі Закону № 796-ХІІ, перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років для жінок і 20 років для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1% заробітку за рік.

Ухвалюючи рішення щодо цієї частини позовних вимог суд першої інстанції безпідставно обмежив строк виплати ОСОБА_4 пенсії, передбаченої частиною 2 статті 56 Закону № 796-ХІІ, датою 14 травня 2014 року, не врахував те, що пенсія є періодичним платежем, виплата якої, за загальним правилом, не обмежена у часі, й станом на дату ухвалення судом першої інстанції судового рішення змін у законодавство щодо виплати такої пенсії внесено не було.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач вказувала не тільки на неправомірність дій Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області щодо виплати їй пенсії відповідно до вимог частини 2 статті 56 Закону № 796-XII, а й на безпідставне заниження відповідачем при нарахуванні їй пенсії коефіцієнта заробітної плати та середньомісячного заробітку. Суд першої інстанції відмітив, що зазначені вимоги є необґрунтованими, однак із судового рішення не вбачається, що такі обставини з'ясовувалися судом, здійснено лише загальні посилання на положення статей 40, 42, 43 Закону № 1058-VI.

Також суд першої інстанції у своєму рішенні нічого не зазначив щодо доводів відповідача про те, що в травні 2012 року позивачеві на підставі судового рішення був проведений перерахунок пенсії згідно частини 2 статті 56 Закону № 796-XII, суд касаційної інстанції не може встановлювати відповідні обставини.

На зазначені порушення суду першої інстанції апеляційний суд уваги не звернув та не виправив їх.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно відповідати вимогам законності і обґрунтованості. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що постанова Звенигородського районного суду Черкаської області від 14 травня 2014 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2014 року підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційні скарги Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області та ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 14 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2014 року - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії - направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.