Справа № 815/6195/15
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6195/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Бутенка А.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішеннь №№ , від 25.12.2014 року, вимоги № від 25.12.2014 року, рішення № від 25.12.2014 року та визнання дії протиправними, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень №№ та від 25.12.2014 року, вимоги про сплату боргу № від 25.12.2014 року, рішення про застосування штрафних санкцій № від 25.12.2014 року та визнання дії протиправними.

У судовому засіданні 11.01.2016 року представник позивача підтримав позовні вимоги, з підстав, зазначених в адміністративному позові (а.с. 4-10). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що висновки акту перевірки, на підставі якого прийняті податкові повідомлення - рішення №№ , від 25.12.2014 року, вимога про сплату боргу № від 25.12.2014 року, рішення про застосування штрафних санкцій № від 25.12.2014 року є необґрунтованими, та підлягають скасуванню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, оскільки прийняті на підставі невірних висновків, до яких прийшов відповідач в ході проведення перевірки та вважає, що воно винесено незаконно, а дії щодо направлення рішень, які оскаржені є неправомірними. Як зазначив Позивач у позові, господарські відносини з ПП «ТД «МАКРО» у Позивача існують дванадцять років та при попередніх перевірках (на протязі 2013 року) ніяких порушень з боку контролюючого органу по взаємовідносинам з цим контрагентом встановлено не було.

Також в судовому засіданні надав письмове клопотання про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження (а.с. 133).

Представник відповідача в судове засідання 11.01.2016 року не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином та завчасно (а.с. 109). В матеріалах справи містяться заперечення на позов, в яких відповідач не визнає адміністративний позов та просить відмовити в їх задоволенні (а.с. 90-92).

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані прдеставником позивача та представником відповідача докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 перебуває на загальній системі оподаткування та зареєстрований платником податку на додану вартість. Основним видом господарської діяльності є виробництво паперових виробів господарсько - побутового та санітарно - гігієнічного призначення.

В грудні 2014 року, ДПІ у Малиновському районі м. Одеси було проведено планову документальну виїзну перевірку його господарської діяльності за 2013 рік. За результатами цієї перевірки 05 грудня 2014 року було складено Акт перевірки за № 6782/15-52-17-128/НОМЕР_4 (а.с. 11-42).

На підставі зазначеного акту перевірки, ДПІ у Малиновському районі м. Одеси прийняті податкові повідомлення-рішення №№ та від 25.12.2014 року, вимога про сплату боргу № від 25.12.2014 року, рішення про застосування штрафних санкцій № від 25.12.2014 року (а.с. 43-46).

Не погоджуючись з вищезазначеними рішеннями податкового органа ФОП ОСОБА_1 оскаржив їх у судовому порядку.

Оцінюючи оскаржені рішення суб`єкта владних повноважень, суд виходить з приписів ч.3 ст. 2 КАС України та доходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У висновках Акту перевірки вказано на порушення:

п. 119.2 ст. 119, п. 176.2 ст.176, п. 177.4, п. 177.10 ст. 177, п. 178.6 ст. 178 ПКУ. Донараховано 11 065,63 грн. податку на доходи фізичних осіб.

п.п. 4 п. 2 ст. 6 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464 від 08.07.2010 р. на суму 23 055,26 грн.

пп. 14.1.27,14.1.36 ст.14, п.44.1.ст.44, п.50.1. ст.,50, пп.198.6 ст.198 ПКУ, що призвело до заниження сум податкового кредиту на загальну суму 12 191,17 грн.

Стосовно порушень при нарахуванні податку з доходів фізичних осіб, судом встановлено наступне. В Акті перевірки зазначено, що Позивачем завищено витрати на придбання товару на загальну суму 66 441,66 грн., що призвело до заниження податку з доходів фізичної особи на суму 11065,63 грн. На думку Відповідача, таке завищення витрат призвело до заниження єдиного соціального внеску на суму 23 055,26 грн.

Крім того, на думку Відповідача, правочин по придбанню товару був нікчемним та недійсним, тому права на податковий кредит Підприємець не мав, а це спричинило завищення податкового кредиту на суму 12 191,17 грн. Сума завищених витрат не підтверджена документально по придбанню товарів з жовтня 2013 року по грудень 2013 року. При цьому в якості не підтвердження витрат наведено відсутність факту передачі товарів від продавця до покупця в зв'язку з відсутністю документального підтвердження, а саме: товарно-транспортні накладні (далі, ТТН) від 10.10.2013р. (перевізник ТОВ «Дорожник Київського району») та від 20.12.2013 р. (перевізник Фірма «Грин Трек») не відповідають затвердженій формі, також відсутні довіреності.

Суд зазначає, що головним постачальником матеріалів для виробництва є ПП «Торговий Дім «МАКРО».

Видаткові накладні від постачальника матеріалів ПП «ТД МАКРО» містяться в матеріалах справи та були надані до перевірки (№ 487 від 10.10.2013 р. та № 621 від 20.12.2013 р.) (а.с. 57-58).

Також судом встановлено, що перевезення товару ФОП ОСОБА_1 від постачальника здійснював ФОП ОСОБА_2 відповідно до договорів № 12/01/12 від 12.01.2012 року та № 10/01/13 від 10.01.2013 року (а.с. 112-119).

Як зазначено Позивачем у позові, що за домовленістю із ФОП ОСОБА_2, перевезення здійснювали ТОВ «Дорожник Київського району» та Фірма «Грин Трек».

На думку контролюючого органу ТТН, що супроводжували вантаж при перевезенні, було заповнено з порушеннями «Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні», затверджених Наказом міністерства транспорту №363 від 14.10.1997 р.

Суд зазначає, що неповне заповнення ТТН не є безумовною підставою для визнання недійсними здійснених господарських операцій.

Така ж думка вказана в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 19.02.2013 року № К/9991/64514/11, в якій зазначено, що відсутність та/або дефектність документів на транспортне перевезення обумовленого договорами товару не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Також в Інформаційному Листі № 1936/11/13-11 від 01.11.2011 р. «Щодо підтвердження даних податкового обліку» ВАСУ зазначив, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

На підтвердження отримання доходів від реалізації виробленої Позивачем продукції є кошти за реалізовану продукцію, які надійшли на банківський рахунок ФОП ОСОБА_1 (а.с. 60-62). У Книзі обліку доходів та витрат зроблені відповідні записи про понесені витрати на оплату праці, пов'язані з одержанням доходу, залишки товарних запасів та чистий дохід (а.с. 47-50). Основними покупцями виробленої Позивачем продукції є ТОВ «Копійка» (мережа магазинів «КОПІЙКА»), Приватне Підприємство «ВИД» (а.с. 63-71). Крім того найменування та об'єми товару співпадають з даними податкових накладних, що підтверджено представником відповідача.

Порядок оподаткування доходів фізичної особи - підприємця наведено в ст. 177 ПК України, відповідно до якої, фізичні особи - підприємці зобов'язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу. Згідно нормам п. 177.10 ст. 177 ПКУ фізичні особи підприємці повинні вести Книгу доходів та витрат і мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 ПК України (в редакції на кінець 2013 року), до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу, до яких, відносяться витрати, які сформовані за рахунок собівартості реалізованих товарів. Документами, що підтверджують витрати, є видаткові накладні, податкові накладні, ТТН, банківські виписки про сплачений товар.

Суд погоджується щодо відсутності порушення пп. 178.6. ст. 178 ПК України (в редакції, що діяла на момент перевірки) з боку позивача, оскільки ст. 178 ПКУ регулює порядок оподаткування осіб, що займаються незалежною професійною діяльністю, але не фізичних осіб - підприємців, тому ця норма не може бути застосована ФОП ОСОБА_1

Щодо порушення п. 4 Порядку ведення книги обліку доходів та витрат (Наказ ДПА України № 1025 від 24.12.2010 року, що діяв на момент спірних правовідносин), в якому зазначено, що фізичні особи - підприємці, зареєстровані як платники податку на додану вартість, не включають до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів, наданих робіт та виконаних послуг, суд зазначає, що позивач веде такий облік в Книзі обліку без ПДВ.

Щодо порушення п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464 від 08.07.2010 року.

Відповідно п. 4 ч. 2 ст. 6 цього Закону (в редакції, що діяла на момент перевірки), платник єдиного внеску зобов'язаний подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 7 цього Закону, базою для нарахування єдиного внеску у фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування є чистий річний дохід, задекларований в річній Декларації про доходи та майновий стан.

Чистий річний дохід визначається як різниця між отриманим доходом та документально підтвердженими витратами. Всі доходи та витрати за 2013 рік, що впливають на визначення бази для нарахування єдиного внеску, в тому числі витрати на суму 66441,66 грн., документально підтверджені, а тому база для нарахування єдиного внеску визначена Позивачем у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону.

Щодо порушення п.п. 14.1.27, 14.1.36 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 50.1 ст. 50, п.п. 198.6 ст. 198 ПК України суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 14.1.27 ст. 14 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно п.п. 14.1.36 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПКУ передбачено, що датою виникнення платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка с податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПКУ встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 31-11 статті 201 цього Кодексу. У разі, коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, згідно з пунктом 201.10 ст. 201 ПК України є податкова накладна, яка видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця.

За наслідками виконання договорів контрагентом позивача ПП «ТД «МАКРО» були виписані податкові накладні, які відображені в реєстрах податкових накладних, а сума ПДВ була включена до складу податкового кредиту у відповідному податковому періоді (а.с.51-54).

Крім того, судом встановлено, що до перевірки були надані податкові, видаткові, товарно-транспортні накладні, банківські виписки.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи, тобто податкові, видаткові накладні, рахунки, довіреності, акти виконаних робіт, акти прийому - передачі товарів, робіт, послуг повинні бути оформлені на паперових носіях та при наявності таких обов'язкових реквізитів: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильності її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд вважає за необхідне зазначити, що надані до суду первинні документи складені у відповідності до вимог Податкового кодексу України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року, тобто відповідають вимогам чинного законодавства щодо надання документу юридичної сили і доказовості.

Враховуючи наведене, встановлені в акті перевірки № 6782/15-52-17-128/НОМЕР_4 від 05.12.2014 року порушення є не доведеними.

Отже позовні вимоги про скасування податкових повідомлень-рішеннь №№ та від 25.12.2014 року, вимоги про сплату боргу № від 25.12.2014 року, рішення про застосування штрафних санкцій № від 25.12.2014 року є обґрунтованими, тому їх належить задовольнити.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дії щодо не направлення податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

В своєму позові, Позивач зазначає, що в вересні 2015 року отримав відповідь на своє звернення щодо неотримання податкових повідомлень-рішень №№ та від 25.12.2014 року, в якому зазначено, що податкові повідомлення-рішення були направлені Позивачу, але не вручені.

Крім того, в Малиновській ДПІ Позивачу надали копії опису вкладень цінного листа, яким надіслано всі повідомлення - рішення та вимоги, а також копію фіскального чеку поштового відділення № 98, яке прийняло лист до відправки. З фіскального чеку поштового відділення вбачається, що доставку листа було доручено кур'єрській службі Укрпошти. Крім того, Позивачу надали копії конверту та довідки про причини повернення листа (поштова форма ф- II, в якій рукописно вказано про причини не вручення кореспонденції.

Таким чином, вимоги законодавства щодо доведення до позивача прийнятих рішень з боку відповідача виконано, тому в цій частині позовних вимог про визнання дії протиправними щодо не направлення податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій, слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області не надано доказів правомірності та обґрунтованості висновків, викладених в акті перевірки № 6782/15-52-17-128/НОМЕР_4 від 05.12.2014 року, у зв'язку з чим суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог ФОП ОСОБА_1 про скасування податкових повідомлень-рішень №№ та від 25.12.2014 року, вимоги про сплату боргу № від 25.12.2014 року, рішення про застосування штрафних санкцій № від 25.12.2014 року.

Приймаючи до уваги викладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, документально підтверджені, відповідають чинному законодавству, отже підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 94,158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 25.12.2014 року.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 25.12.2014 року.

4. Визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу № від 25.12.2014 року.

5. Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій № від 25.12.2014 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Бутенко А.В.