Справа № 0308/5024/12
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

"27" січня 2016 р. м. Київ К/800/2055/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Смоковича М.І.,
Чумаченко Т.А.,

розглянувши відповідно до пункту 2 частини 1 статті 222 КАС України адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Луцьку Волинської області (далі - ВВДФСС) про зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на додаткову постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 2 липня 2012 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2012 року, -

в с т а н о в и в:

У березні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, у якому просила:

визнати протиправними дії ВВДФСС щодо відмови у перерахунку щомісячних страхових виплат (втраченого заробітку) у зв'язку з підвищенням мінімальної заробітної плати;

зобов'язати ВВДФСС здійснити перерахунок і виплату щомісячної страхової виплати (втраченого заробітку), що становить втрачений середній заробіток з урахуванням відсотку втрати працездатності та збільшений за час затримки, починаючи із лютого 2002 року, відповідно до встановленої на день виплати мінімальної заробітної плати та відповідно до частини 1 статті 29, пунктів 1,2,14 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що станом на 01 квітня 2012 року становить 2102 гривні 33 коп.;

проводити в подальшому перерахунок страхової виплати відповідно до чинного законодавства у розмірі, що не перевищує відкорегований розмір середньомісячного втраченого заробітку до каліцтва, але не менше мінімальної заробітної плати на день виплати;

зобов'язати ВВДФСС здійснити нарахування та виплату компенсації частини грошових коштів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, а також встановити розмір щомісячної страхової виплати в сумі 2102 гривні 33 коп.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2012 року позов задоволено частково. Зобов'язано ВВДФСС нарахувати та виплачувати ОСОБА_4 щомісячну страхову виплату (втрачений заробіток), починаючи з лютого 2002 року відповідно до пункту 3 частини 1 статті 29, статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» згідно із встановленої Законом України на день виплати мінімальної заробітної плати, з подальшим перерахунком у разі зміни її розміру, але не менше мінімальної заробітної плати на день виплати. Зобов'язано ВВДФСС нарахувати та виплатити ОСОБА_4 компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів» у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

Додатковою постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 2 липня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2012 року, частково задоволено заяву ОСОБА_4 про прийняття додаткової постанови. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2012 року скасовано постанову суду першої інстанції та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати додаткові судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

У запереченні на касаційну скаргу ВВДФСС, посилаючись на законність рішень судів першої та апеляційної інстанцій, просить залишити їх без змін.

З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_4 звернулась до суду першої інстанції із заявою про постановлення судового рішення в частині позовних вимог про:

визнання протиправними дій ВВДФСС щодо відмови у перерахунку щомісячних страхових виплат (втраченого заробітку) у зв'язку з підвищенням мінімальної заробітної плати;

зобов'язання ВВДФСС здійснити перерахунок і виплату щомісячної страхової виплати (втраченого заробітку), що становить втрачений середній заробіток з урахуванням відсотку втрати працездатності та збільшений за час затримки, починаючи із лютого 2002 року, відповідно до встановленої на день виплати мінімальної заробітної плати та відповідно до частини 1 статті 29, пунктів 1,2,14 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що станом на 01 квітня 2012 року становить 2102 гривні 33 коп. У подальшому проводити перерахунок страхової виплати втраченого заробітку відповідно до чинного законодавства у розмірі, що не перевищує відкорегований розмір середньомісячного втраченого заробітку до каліцтва, але не менше мінімальної заробітної плати на день виплати. Виплату проводити довічно з наступним перерахунком у випадку подальших підвищень розміру мінімальної заробітної плати у визначеному законодавством порядку;

встановлення розміру щомісячної страхової виплати (втраченого заробітку) в розмірі 2102, 33 грн.;

зобов'язання ВВДФСС протягом місяця з моменту вступу постанови в законну силу надати звіт про виконання.

За змістом частини першої та четвертої статті 168 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Аналогічні положення закріплені в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року № 7, в пункті 17 якої, зокрема, зазначено, що додатковими судовими рішеннями є додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові постанови (ухвали) можуть прийматися (постановлятися), якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Таким чином, приймаючи додаткову постанову, якою вирішуються позовні вимоги, судам слід дотримуватись вимог щодо її оформлення, визначених статтею 163 КАС України.

Так, згідно з вимогами пункту 4 частини 1 вказаної статті постанова складається з резолютивної частини із зазначенням:

висновку суду про задоволення адміністративного позову або про відмову в його задоволенні повністю чи частково;

висновку суду по суті вимог;

розподілу судових витрат;

інших правових наслідків ухваленого рішення;

строку і порядку набрання постановою законної сили та її оскарження;

встановленого судом строку для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно).

Між тим, резолютивна частина додаткової постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 2 липня 2012 року не відповідає вказаним вимогам, оскільки викладені у ній висновки унеможливлюють їх розуміння, а саме у якій частині заяву ОСОБА_4 задоволено, а у якій відмовлено.

Апеляційний суд вказаного недоліку не виправив і залишив судове рішення без змін.

За приписами статті 159 КАС України судове рішення повинне бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

У відповідності до вимог частини 4 статті 227 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи судам необхідно повно та всебічно з'ясувати всі обставини справи, вірно застосувати норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини та ухвалити законні і обґрунтовані рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково, а додаткову постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 2 липня 2012 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2012 року - скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: