Справа № 826/16380/13-а
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2016-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2016 року м. Київ К/800/35056/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Кувейт Енерджі Юкрейн" до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників,

про скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю „Кувейт Енерджі Юкрейн" звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом про скасування податкового повідомлення - рішення № від 18.07.2013.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.11.2013 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведена реальність господарських операцій, оскільки із наданих первинних документів неможливо підтвердити факт оплати платником товарів/послуг, а отже спірне податкове повідомлення-рішення є правомірним та не підлягає скасуванню.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.11.2013 скасовано, прийнято нове рішення, позовні вимоги задоволено, скасовано податкове повідомлення - рішення № № від 18.07.2013.

Задовольняючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції виходив з того, що докази фактичного здійснення господарських операцій позивача підтверджується матеріалами справи, здійснення операцій з реалізації нафти, газу природного власного видобутку на митній території України підтверджується копіями банківських виписок, які містять повну інформацію про платіж, документи та реквізити договорів, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу, факт оплати позивачем товарів/послуг є підтвердженим

Відповідач звернувся з касаційною скаргою про скасування постанови суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

В скарзі просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань правомірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість за березень 2013 року та складено акт перевірки №750/41-20/37-20/31511844 від 21.06.2013.

За результатами перевірки відповідачем прийняте податкове повідомлення - рішення № від 18.07.2013, яким позивачу визначено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, яка підлягає зменшенню у розмірі 991084 грн. та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 495542 грн.

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, завищено суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за березень 2013 року у сумі 991084 грн.

Відповідно до вимог п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до вимог п. 198.6 ст. 198 ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем було укладено численні договори щодо здійснення операцій з реалізації нафти, газу природного власного видобутку на митній території України.

На виконання вищенаведеного договору були виписані видаткові накладні та податкові накладні, які відповідають вимогам, встановленим ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а саме містять усі необхідні реквізити та дозволяють достовірно встановити зміст та учасників спірних операцій.

Реальність здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ „Газопостачальна Компанія „Промгаз України", ТОВ „ІГОРА", ТОВ „КА-Трейд", ТОВ „Приватна Газопостачальна Компанія", ТОВ „Аверс Плюс ЛТД", ТОВ „НВП „ЯРУС", ПП „Творча Майстерня „Престиж", ТОВ „Ред Маунтін Енерджі Сервіс", ТОВ „Техпроект", ТОВ „ТПК Термес", Київська філія ТОВ „Золотий Екватор", Державне геофізичне підприємство „Укргеофізика" Ніжинська експедиція з геофізичних досліджень в свердловинах, підтверджується наявними в матеріалах справи податковими накладними, видатковими накладними, актами виконаних робіт, тощо.

Оплата позивачем придбаних товарів та послуг підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Вищевказані документи оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, Закону України № 996 „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є документами первинного обліку.

Використання позивачем придбаних товарів та послуг у власній господарській діяльності підтверджується матеріалами справи.

Отже, з огляду на вищевказані обставини справи, колегія суду погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо реальності господарської операції.

Крім того, судом встановлено, що на час спірних відносин контрагенти позивача були зареєстровані як платники податку (відповідно до вимог чинного законодавства).

Таким чином, суд апеляційної інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги висновки відповідача щодо нікчемності правочинів з урахуванням всіх обставин справи та вимог діючого на час спірних правовідносин законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для її скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників відхилити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.