Справа № 361/5387/15-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 361/5387/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Селезньова Т.В. Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

21 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно ст. 41 КАС України, в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2015 року у справі адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 до Броварської міської ради Київської області, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання протиправним і скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 звернулися до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до Броварської міської ради Київської області, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання протиправним і скасування рішення. Свої вимоги обгрунтовують тим, що вважають протиправним рішення відповідача про зняття з балансу КП «ЖЕК-1» та передачу на обслуговування співвласникам житлового будинку АДРЕСА_2.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились.

Відповідно до довідки поштового відділення зв'язку судові повістки повернулися до суду без вручення за закінченням терміну зберігання.

Оскільки вказані повістки були направлені адресатам за адресою, що вказана в апеляційній скарзі, про зміну свого місця знаходження останні суд не повідомляли, тому дані повістки у відповідності до правил ч. 11 ст. 35 КАС України є такими, що не вручені адресатам з незалежних від суду причин, та вважаються врученими належним чином.

При цьому, колегією суддів взято до уваги клопотання позивачів про відкладення апеляційного розгляду справи у зв'язку з захворюванням, погіршенням стану здоров'я.

Однак, вказані в даному клопотанні підстави не є підставою для відкладення розгляду справи, оскільки відповідно до матеріалів справи у позивачів є повноважний на участь у справі представник - ОСОБА_8, докази неможливості прибуття останнього в судове засідання суду надані не були. Про те, що вказаному представнику було відомо про місце, день та час судового засідання позивачами зазначено у вказаному вище клопотанні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено наступне.

Рішенням Броварської міської ради № 1349-50-06 від 25.12.2014 року надано згоду на зняття з балансу Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора- 1» та передачу на обслуговування співвласникам житлового будинку АДРЕСА_1

Згідно свідоцтва про право на житло від 2.04.2004 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 в рівних долях. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», площа квартири становить 54,2 кв.м.

Згідно відомостей довідки з місця проживання в даній квартирі проживає сім'я позивачів з 1979 року.

З довідок МСЕК вбачається, що позивачка ОСОБА_2 і позивач ОСОБА_3 є інвалідами другої групи.

Згідно договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій від 21.08.2013 року, такий договір було укладено між КП Броварської міської ради «ЖЕК-1» як виконавцем і власником квартири ОСОБА_2

Згідно п. 2 договору виконавець надає послуги відповідно до встановленого рішеннями виконкому розміру тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг, копії яких додаються до цього договору.

Згідно п. 4 договору у позивачів наявна 1 пільга - інвалідність ВС 50%.

В пунктах 10 - 13 договору передбачено права споживача послуг і зобов'язання виконавця послуг, зокрема, утримувати внутрішньо будинкові мережі, що перебувають у нього на балансі, в належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування і ремонт, вживати заходи по запобіганню аварійних ситуацій та їх ліквідації, здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання, своєчасно проводити підготовку будинку та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період.

Даний договірне містить вказівок на наявність у виконавця послуг обов'язку по проведенню капітального ремонту будинку.

Згідно п. 20, 21 договору він діє до 31.12.2013 року, у разі коли за місяць до закінчення дії цього договору однією із сторін не заявлено у письмовій форм про розірвання договору, цей договір вважається щороку продовженим. Цей договір може бути достроково розірваний у разі переходу права власності на квартиру до іншої особи.

Позивачі зверталися до голови Броварської міської ради з заявами (від 28.04.2014р., 20.05.2014р., 27.05.2014р., 29.09.2014р., 4.12.2014р.), в яких просили допомогти з капітальним ремонтом будинку і квартири, посилаючись на те, що будинок 1952 року побудови, є в аварійному стані, потребує капітального ремонту, який вони не можуть зробити, бо є сім'єю інвалідів і не мають необхідних для цього доходів.

10.03.2015 року позивачі подали заяву до КП ЖЕК-1, в якій просили пояснити, з яких підстав будинок знятий з балансу.

В наданій на звернення позивачів відповіді від 20.03.2015 року виконком повідомив, що будинок був знятий з балансу КП ЖЕК-1 на підставі рішення міської ради від 25.12.2014 року.

В заяві від 23.03.2015 року позивачі вимагали від міського голови скасувати вказане рішення як незаконне, посилаючись на те, що вони не просили зняти будинок з балансу, і що дане питання розглянуто без їх згоди, що таким рішенням їх намагаються примусити взяти на себе обслуговування будинку, чим порушуються їх права.

З аналогічною заявою позивачі звертались до Генеральної прокуратури (заява від 17.06.2015р.).

Згідно відповіді на звернення позивачів від 06.10.2015 року щодо капітального ремонту вказаного будинку виконком повідомив, що капітальний ремонт будинку АДРЕСА_1 з 1993 року не проводився, згідно інформації КП «Броварське БТІ» останній раз технічна інвентаризація будинку проводилась в 2008 році, фізичний знос будинку 45%; міською програмою утримання та розвитку об'єктів житлово-комунального господарства м. Бровари на 2015 рік не передбачено роботи по капітальному ремонту приватних житлових будинків міста.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивачі звернулися з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивачів є неправомірними та необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції було встановлено, що КП ЖЕК -1 листом від 15.05.2014 року звернувся до Броварського міського голови з проханням вирішити питання щодо зняття вказаного вище будинку з балансу підприємства з посиланням на те, що будинок є одноповерховим, двоквартирним, обидві квартири, а також земельна ділянка, на якій будинок розташований, є приватною власністю.

Зі змісту довідки Управління комунальним майном Броварської міської ради вбачається, що обидві квартири в даному будинку № 8 приватизовані: квартира № 1 приватизована позивачами за наказом Фонду комунального майна від 2.04.2004 року № 222; квартира № 2 приватизована за наказом № 36 від 6.02.2001 року сім'єю ОСОБА_7 : ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

За інформацією, що міститься у відповіді виконкому на звернення позивачів від 7.04.2015 року земельна ділянка для обслуговування житлового будинку і споруд (даної квартири) також передана у власність позивачам, зокрема, передана у спільну сумісну власність ОСОБА_2 земельна ділянка 497 кв.м, в тому числі 14 кв.м - землі обмеженого користування - інженерний коридор мережі лінії електропередач.

Відповідно до змісту прийнятого міською радою рішення № 1349-50-06 від 25.12.2014 року, воно прийняте за результатами розгляду листа КП ЖЕК-1 від 15.05.2014 року, на підставі п. 36 Положення про порядок передачі квартир у власність громадян, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу від 15.09.1992 року № 56 та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», з урахуванням рекомендацій комісії з питань комунальної власності та приватизації.

З витягу з протоколу № 50 50-ї чергової сесії Броварської міської ради шостого скликання від 25.12.2014 року вбачається, що оскаржуване рішення прийняте радою на сесії, колегіально, з наявністю необхідного кворуму, після обговорення і голосування.

Листами від 18.01.2015 року і від 27.01.2015 року КП ЖЕК-1 повідомив позивачів про необхідність з'явитись в ЖЕК-1 для підписання додаткової угоди про розірвання договору про надання послуг з утримання будинку, споруд і прибудинкової території з тих підстав, що будинок знято з балансу за рішенням міської ради від 25.12.2014 року.

Згідно довідки КП «ЖЕК-1» від 3.11.2015 року № 415 договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території з власником квартири № 2 цього будинку розірвано 16.01.2015 року у зв'язку зі зняттям будинку з балансу підприємства.

Згідно Рішення Броварської міської ради № 767-26-06 від 07.12.2012 року було створено КП «Житлово-експлуатаційна контора - 1», з метою необхідності створення спеціалізованого підприємства для утримання об'єктів благоустрою в м. Бровари, з метою створення умов, сприятливих для життєдіяльності мешканців, з урахуванням рекомендацій комісії з питань комунальної власності та приватизації, комісії з питань соціально-економічного та культурного розвитку, бюджету, фінансів і цін. Тим же рішенням ради затверджено Статут комунального підприємства.

Згідно Статуту КП «ЖЕК-1» підприємство є суб'єктом господарювання, його засновником є Броварська міська рада. Засновник здійснює свої повноваження в особі міської ради. Управління житлово-комунального господарства є органом, який виконує функції органу управління господарською діяльністю.

Згідно п. 3 Статуту метою створення підприємства є здійснення виробничо-господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреб населення, що мешкає у житлових приміщеннях (будинках), закріплених за підприємством, у житлово-комунальних послугах, а також контроль за забезпеченням належного санітарного стану прибудинкових територій, закріплених за підприємством; контроль за дотриманням мешканцями правил користування житловими приміщеннями; виконання робіт, пов'язаних з управлінням житловим та нежитловим фондом, закріпленим за підприємством в установленому порядку на праві повного господарського відання.

Згідно п. 3 Статуту предметом діяльності підприємства є виконання робіт (надання послуг) з метою забезпечення мешканців якісним житлово-комунальним обслуговуванням та належного утримання об'єктів комунальної власності, закріплених за підприємством. , в тому числі капітальний та поточний ремонт житлового фонду комунальної власності, закріпленого за підприємством (п.п. 3.1.), утримання житлових будинків та прибудинкових територій комунальної власності міста, закріплених за підприємством, забезпечення їх належного санітарного та технічного стану (п.п. 3.2). Підприємство має право здійснювати інші види діяльності , як не суперечать законодавству.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження міської ради як органу місцевого самоврядування і порядок прийняття рішень радою як колегіальним органом, врегульований Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Власником об'єктів комунальної власності є територіальна громада, розпорядником комунального майна є міська рада як орган місцевого самоврядування членів громади.

Таким чином, до компетенції відповідача як органу місцевого самоврядування віднесено вирішення всіх питань, пов'язаних з керуванням, управлінням та розпорядженням майном, яке перебуває у комунальній власності громади, в тому числі і житловим фондом, що віднесено до комунальної власності. В тому числі і всі питання щодо утримання та передачі на баланс об'єктів комунальної власності. Тому дане рішення є прийнятим в межах компетенції.

Цивільним кодексом України, Законом «Про приватизацію державного житлового фонду», передбачено право громадянина приватизувати займане ним жиле приміщення, яке до цього перебувало в державній чи комунальній власності.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності, позивачі як громадяни, що проживали постійно в квартирі у будинку державного житлового фонду, переданого у комунальну власність територіальної громади, використали надане законом право приватизувати займане жиле приміщення.

Термін «приватизація» з правової оцінки означає перехід права власності від держави (громади) до особи (осіб), тобто зміну правового режиму і статусу майна з комунальної (державної) власності на приватну.

Порядок передачі квартири у власність громадян врегульований Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджений наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 15.09.1992 року.

У подальшому даний наказ втратив чинність згідно наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009 року, яким було затверджено нове Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян.

Згідно Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», даного Положення при приватизації жилого приміщення у свідоцтво про право власності на житло вносяться господарські споруди, які є у користуванні осіб, що приватизують жиле приміщення, і дані споруди передаються у власність громадян одночасно з приватизацією ними квартири (будинку). Власники приватизованих (отриманих у власність) жилих приміщень (квартир, будинків) одночасно з приватизацією жилих приміщень стають власниками, а при наявності декількох власників квартири у багатоквартирних будинках, - стають співвласниками всіх інших допоміжних приміщень, технічних обладнань, мереж і внутрішньо будинкових систем, пропорційно частці приватизованого майна до цілого будинку. Утримання приватизованих квартир (будинків), здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій.

Правові норми вказаного Закону кореспондуються з рішенням Конституційного Суду України від 2.03.2004 року № 4-рп/2004, згідно якого право власності на житло породжує і право власності на допоміжні приміщення, технічне обладнання і системи.

З правової точки зору приватизація жилого приміщення з комунального або державного фонду є правочином, тобто двостороннім договором, який укладається добровільно, свідомо, за волевиявленням обох сторін, і з метою створення юридичних наслідків, а саме зміну (набуття, припинення) обсягу певних прав і кореспондуючих ним обов'язків.

Позивачі скористались наданим ним законом правом приватизації (отримання у власність) займаного жилого приміщення, з усіма допоміжними приміщеннями, системами і технічним обладнанням, віднесеним як до даної квартири так і до будинку в цілому пропорційно до частки приватизованого житла від цілого будинку.

Таким чином, з моменту приватизації позивачі стали власниками вказаного майна. Друга сім'я мешканців даного двоквартирного будинку так само реалізувала своє право на приватизацію займаного житла у 2001 році.

Тобто, з квітня 2004 році всі жилі приміщення вказаного будинку, який знаходився у комунальній власності, були передані з комунальної власності у приватну, в тому числі всі допоміжні приміщеннями, системи і технічне обладнання, а також побутові та господарські споруди, і даний об'єкт - будинок - втратив правовий режим комунальної власності.

До того ж земельна ділянка з цільовим призначення для обслуговування будинку і споруд також була передана з комунальної власності в приватну власність власників квартир, і тому так само перестала бути об'єктом комунальної або державної власності.

Враховуючи положень Статуту КП «ЖЕК-1», дане комунальне підприємство створене з метою утримання комунального фонду, в тому числі його ремонту, та для надання відповідних комунальних послуг користувачам приміщень (в тому числі жилих приміщень), а також по утриманню прибудинкових територій.

Згідно Статуту всі питання щодо передачі на баланс та зняття з балансу, вирішує єдиний засновник підприємства - міська рада.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що Броварська міська рада Київської області, приймаючи рішення щодо передачі або зняття з балансу певних об'єктів комунальної власності, а також щодо надання створеному комунальному підприємству дозволу на здійснення певних дій діяла в межах наданих їй повноважень, а тому підстав для визнання оскаржуваного рішення незаконним з тих підстав, що воно прийняте з перевищенням повноважень в даному випадку немає. Дане рішення прийнято обґрунтовано, воно відповідає вимогам закону щодо переходу права власності і не суперечить вимогам законодавства, що регулює питання утримання власності, балансового утримання, розпорядження комунальним майном.

Крім цього, спірне рішення відповідача прийнято з дотриманням процедури прийняття колегіальних рішень, що видно з витягу з протоколу сесії, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що рішення прийнято з порушенням процедури.

Оскільки дане рішення міської ради стосувалось вирішення питання щодо комунальної власності - про надання дозволу на зняття з балансу будинку, який перестав бути об'єктом комунальної власності, то сам той факт, що на дане засідання сесії не були запрошені власники приватизованих квартири, не є достатньою підставою для скасування даного рішення, яке по суті є законним.

Дане рішення не встановлює будь-яких наслідків у вигляді зміни прав чи обов'язків для певних осіб, не впливає прямо на обсяг прав, в тому числі для позивачів. Воно несе дозвільний характер, тобто, даним рішенням засновник в межах наданих йому повноважень надає дозвіл на виконання певних дій щодо певного майна підприємству, створеному ним.

При таких обставинах дане рішення може розглядатись не як рішення індивідуальної дії, спрямоване на зміну прав власників (зокрема позивачів), а як вирішення внутрішніх питань розмежування повноважень між засновником і створеним ним суб'єктом господарювання.

Дане рішення прямо не впливає на права і обов'язки сторін у Договорі про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території від 21.08.2013 року, укладеному між КП «ЖЕК-1» і власником квартири ОСОБА_2, тому воно не може розглядатись як таке, що порушує права позивачів, в тому числі їх право власності, або право користування даним нерухомим майном.

Посилання позивачів на те, що фактично даним рішенням міська рада звільнила КП ЖЕК-1 від обов'язку по капітальному ремонту будинку і самоусунулась від виконання даного зобов'язання, не може бути підставою для скасування по суті законного і правомірного рішення в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, посилання позивачів, що рада даним рішенням переклала на них тягар утримання і ремонту будинку (і в тому числі квартири як його частини), а також прибудинкової території, є таким, що не відповідає вимогам закону, яким врегульовано питання, що стосуються права власності, і згідно якому тягар утримання власності покладається на власника, а, враховуючи, що право власності у позивачів щодо даного майна виникло ще в 2004 році, і тоді ж, разом з виникненням права власності на майно, для власників виник тягар по утриманню даного майна. Дані правовідносини є правовідносинами цивільного характеру.

Також колегія суддів погоджується з критичним сприйняттям судом першої інстанції доводів позивача як на підставу для скасування рішення про те, що в оскаржуваному рішенні міської ради є посилання на Положення, яке втратило на той час чинність з огляду на наступне.

Дійсно, в спірне рішення містить посилання на п. 36 Положення про порядок передачі квартир у власність громадян № 56 від 15.09.1992 року і на Закон України «Про місцеве самоврядування».

Вказане Положення на час прийняття рішення втратило чинність разом з затвердженням нового Положення по врегулюванню аналогічних питань, в якому згаданий пункт відсутній. Разом з тим, даний формальний недолік в мотивації рішення, не перетворює його на необґрунтоване і не законне в цілому і по суті, оскільки рішення прийняте в межах повноважень, з дотриманням процедури, обґрунтовано і на законних підставах.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для залишення позову без розгляду згідно ст. 100 КАС України як такого, що поданий до суду з пропуском строку, передбаченого ст. 99 КАС України з огляду на наступне.

Відповідач не надав безумовних доказів на підтвердження того, що про прийняте рішення (від 25.12.2014р.) позивачі дізналися своєчасно, або раніше зазначеної позивачами дати - раніше березня 2015 року.

Враховуючи зміст листів позивачів з даного питання, позивачі про дане рішення дізнались у березні 2015 року.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що вказаний позов задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги спростовуються наведеним вище, а тому підстави для її задоволення відсутні.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

В.Е. Мацедонська

Повний текст виготовлено 26.01.2016 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Мацедонська В.Е.

Лічевецький І.О.