Справа № 813/3094/15
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2016-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

14 січня 2016 року м. Київ К/800/1403/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Олексієнко М.М., вирішуючи питання про прийняття касаційної скарги ОСОБА_1 на судове рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради про визнання протиправним рішення про скасування реєстрації місця проживання, зобов'язання зареєструвати місце проживання,

В С Т А Н О В И В :

14 січня 2016 року ОСОБА_1 звернулася з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні позову.

Ставиться вимога про скасування судового рішення апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції. Вказується на те, що реєстрація позивачки у квартирі АДРЕСА_1 була проведена з дотриманням вимог законодавства. При зверненні за реєстрацією нею подані всі необхідні документи, зокрема, ордер на вселення та згода ОСОБА_1 на реєстрацію місця проживання.

Вивчивши зміст касаційної скарги, суддя приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Відповідно до положень, передбачених пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі у випадку, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга є необґрунтованою, якщо викладені в ній доводи не містять посилань на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права або такі посилання є безпідставними.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, є безпідставні.

Ордер, який пред'явила ОСОБА_1 для заселення в квартиру, закінчив свою дію 11 липня 1981 року, оскільки діяв протягом десяти днів відповідно до чинної на той час постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 20 грудня 1974 року №562 «Про затвердження Положення про порядок надання жилої площі в Українській РСР».

Згідно з частиною першою статті 65 Житлового кодексу Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Аналогічні положення закріплені в пункті 2.2 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 22.11.2012 року №1077 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за №2109/22421, відповідно до якого для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС, а після утворення центрів надання адміністративних послуг (далі - центр) - до відповідного центру документи, що підтверджують право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї на реєстрацію місця проживання. У разі реєстрації місця проживання у центрі договір оренди житлового приміщення може бути засвідчено адміністратором центру.

Як установлено судами, для реєстрації в квартирі позивачка надала ордер 1981 року, який вже був недійсним. Крім того, відсутня згода усіх наймачів квартири для вселення у жиле приміщення. Отже, враховуючи наведені обставини, відповідачем правомірно відмовлено у реєстрації ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1.

З урахуванням зазначеного, керуючись статями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на судове рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, про визнання протиправним рішення про скасування реєстрації місця проживання, зобов'язання зареєструвати місце проживання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.М. Олексієнко