Справа № 826/13984/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 січня 2016 року письмове провадження № 826/13984/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Автосан Моторс»
до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг Члена Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг О. Максимчука
третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування»
провизнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Автосан Моторс» (надалі - позивач або ТОВ «Автосан Моторс») з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (надалі - відповідач 1 або Нацкомфінпослуг), члена Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг О. Максимчука (надалі - відповідач 2 або член Нацкомфінпослуг Максимчук О.), за участю третьої особи - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (надалі - ПрАТ «СК «АХА Страхування»), в якому просило:

1. Визнати протиправним бездіяльність відповідача 1 щодо неприйняття рішення по скарзі позивача від 09.06.2015 року.

2. Визнати протиправними дії відповідача 2 щодо не всебічного, неповного та необ'єктивного розгляду скарги позивача від 09.06.2015 року та направлення формальної відповіді.

3. Зобов'язати відповідача 1 прийняти рішення за результатами розгляду скарги позивача від 09.06.2015 року, яким застосувати заходи впливу до третьої особи.

Обґрунтовуючи заявлений адміністративний позов представник позивача зазначив, що оскаржувана бездіяльність відповідача 1 та дії відповідача 2 щодо неприйняття законного рішення за результатами розгляду скарги позивача, призвели до продовження порушень його прав та законних інтересів з боку третьої особи у вигляді неприйняття рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у такій виплаті за страховим випадком від 22.04.2015 року.

Представник відповідача 1 проти позову заперечував, просив суд відмовити в його задоволенні, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним.

Представник третьої особи проти позову також заперечив з огляду на відсутність підстав для його задоволення.

Керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неприбуттям у судове засідання відповідача 2, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позиції сторін, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (Страхувальник) та третьою особою (Страховик) було укладено договір добровільного страхування майна підприємств та підприємців від 30.04.2014 року № 1544ип/14д/цп, за умовами якого Страховик застрахував майнові інтереси Страхувальника пов'язані з володінням, коригуванням, розпорядженням застрахованим майном, а саме: будівлею автосалону площею 3 688 кв. м, включаючи невід'ємні комунікації, внутрішнє та зовнішнє оздоблення та скляні елементи, що знаходиться у м. Донецьку, пр. Київський, 50.

Договором були визначені страхові ризики - певні події, на випадок яких проводилось страхування, й ними було встановлено втрату (загибель) або пошкодження застрахованого майна в результаті, серед іншого протиправних дій третіх осіб - зникнення, знищення або пошкодження застрахованого майна в результаті виключно таких дій, вчинених з проникненням у приміщення чи інше сховище; крадіжки зі зломом, відкритого викрадення майна (грабежу), нападу з метою заволодіння майном, поєднаного з насильством (розбій).

При цьому, згідно зазначеного договору, не визнаються страховими випадками події, що сталися внаслідок, крім іншого, громадянської війни, терористичних актів, народних хвилювань усякого роду або страйків замови та з моменту відповідного визнання таких явищ компетентними державними органами відповідно до чинного законодавства.

Згідно пояснень представника позивача 22 квітня 2015 року застрахована будівля автосалону, а також інше майно, що перебувало на його території було захоплено невстановленими озброєними особами шляхом нападу на салон озброєних осіб, які повідомили, що приміщення та обладнання переходить до їх власності, що призвело до завдання позивачу значної мінової шкоди.

Про зазначену подію, позивач в телефонному режимі повідомив третю особу, а також 23.04.2015 року звернувся до Головного управління МВС України в м. Києві з заявою про вчинення злочину щодо протиправного заволодіння майном товариства.

Листом від 24.04.2015 року позивач повідомив третю особу про настання події 22.04.2015 року, що може бути кваліфікований як страховий випадок та надало всі необхідні документи, передбачені умовами зазначеного договору страхування.

Листом № 4135/18ЦВ від 24.04.2015 року ПрАТ «СК «АХА Страхування» повідомило позивача про те, що звернення від 22.04.2015 року прийнято, вживаються заходи зі з'ясування обставин заявленої події.

Враховуючи, що станом на 09.06.2015 р. Страховик не прийняв рішення про виплату (відмову у виплаті) страхового відшкодування за страховим випадком, який стався 22.04.2015 року, позивач звернувся до Нацкомфінпослуг зі скаргою на дії Страховика при наданні послуг у сфері страхування.

У скарзі позивач наголошував на ухиленні Страховиком від виконання своїх обов'язків, чим порушує вимоги Закону України «Про страхування» та просив вжити в межах компетенції передбачених чинним законодавством заходів впливу, щодо відновлення його порушених прав та інтересів.

Листом від 26.06.2015 року № 3746/13-11 Нацкомфінпослуг повідомило позивача, що розглянула звернення від 12.03.2015 року, 27.05.2015 року, 09.06.2015 року, 30.04.2015 року та, оскільки, порушено провадження у справі в Господарському суді міста Києва, порушені в звершеннях питання повинні бути врегульовані відповідним рішенням суду. Крім того, звернула увагу позивача, що вирішення питання щодо стягнення страхового відшкодування залежить від вирішення питання правомірності позиції страховика щодо визнання випадку страховим/не страховим та правомірності дій ПрАТ «СК «АХА Страхування» щодо і відмови у виплаті страхового відшкодування, які будуть предметом дослідження господарським судом у відповідній справі.

Позивач же вважає таку відповідь відповідачів формальною, прийнятою за результатом не всебічного, неповного та необ'єктивного розгляду скарги позивача від 09.06.2015 року, що стало підставою для його звернення до суду з відповідним адміністративним позовом.

Дослідивши та надавши оцінку, за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини у сфері страхування і спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб регулює Закон України «Про страхування» (надалі - Закон).

За статтею 1 Закону, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно статті 35 Закону, державний нагляд за страховою діяльністю здійснюється з метою дотримання вимог законодавства України про страхування, ефективного розвитку страхових послуг, запобігання неплатоспроможності страховиків та захисту інтересів страхувальників.

Державний нагляд за страховою діяльністю на території України здійснюється Уповноваженим органом та його органами на місцях.

Уповноважений орган має право проводити тематичні перевірки діяльності страховика у випадках необхідності перевірки фактів, викладених у скаргах, заявах, зверненнях страхувальників, достовірності показників звітності, виконання вимог раніше наданих приписів, за дорученням правоохоронних органів або органів державної влади, зустрічні перевірки достовірності і правильності укладених договорів страхування та перестрахування та у разі надходження інформації від страхувальників про порушення (пункту 5 частини 1 статті 37 Закону).

Згідно Положення про Нацкомфінпослуг, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011 року 1070/2011 Нацкомфінпослуг здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг у межах, визначених законодавством.

За пунктом 4 зазначеного Положення, Нацкомфінпослуг відповідно до покладених на неї завдань, крім іншого, здійснює відповідно до законодавства державне регулювання та нагляд за діяльністю фінансових установ (крім банків, професійних учасників фондового ринку, інститутів спільного інвестування, фінансових установ, які мають статус міжурядових міжнародних організацій, Державної казначейської служби України та державних цільових фондів).

Відповідно до пункту 6 Положення, Нацкомфінпослуг для забезпечення виконання покладених на неї завдань і функцій має право, зокрема, проводити перевірки, в тому числі тематичні та зустрічні, щодо правильності застосування страховиками законодавства про страхову діяльність і достовірності їх звітності за показниками, що характеризують виконання договорів страхування; призначати один раз на рік проведення за рахунок страховика додаткової обов'язкової аудиторської перевірки з визначенням аудитора; видавати страховикам приписи про усунення виявлених порушень законодавства з питань страхової діяльності, а в разі невиконання таких приписів зупиняти чи обмежувати до усунення виявлених порушень дію ліцензій зазначених страховиків, приймати рішення про відкликання ліцензій та виключення страховиків з Державного реєстру фінансових установ.

Виходячи з наведеного, проведення перевірок щодо правильності застосування страховиками законодавства про страхову діяльність та застосування до страховиків заходів впливу належить до виключної компетенції Нацкомфінпослуг, тобто є його дискреційними повноваженнями.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на положення частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача прийняти будь-яке рішення.

Аналогічна правова позиція підтверджується численною судовою практикою, зокрема, постановою Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 року № П-278/10, встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Крім того, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.07.2014 року у справі № К/800/62158/13 встановлено, що суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Таким чином, вимога позивача щодо зобов'язання відповідача 1 прийняти рішення за результатами розгляду скарги позивача від 09.06.2015 року, яким застосувати заходи впливу до третьої особи задоволенню не підлягає.

Також, суд не вбачає з боку відповідачів допущення протиправної бездіяльності та дії, оскільки за результатом розгляду скарги позивача відповідачем 1 надавалась позивачу обґрунтована відповідь.

Крім того, з огляду на вищенаведене, суд вважає, що задоволення заявлених вимог позивача не відновить, порушені третьою особою його права та законні інтереси.

Також, суд враховує той факт, що в судовому порядку (рішенням Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015року по справі № 910/12492/15) встановлено настання форс-мажорних обставин з 14.04.2014 року, що унеможливлює виконання зобов'язань, передбачених умовами договору на території Донецької області, у тому числі, за договором страхування, укладеного між позивачем та третьою особою, що виключає заявлені позивачем збитки зі страхування та не можуть бути кваліфіковані як страховий випадок за відповідним договором. Отже, підстави для виплати страхового відшкодування відсутні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В свою чергу, відповідачем належним чином виконаний обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним спірного розпорядження з урахуванням вимог встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючий до уваги викладене у сукупності, керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосан Моторс» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій