Справа № 758/9359/15-а
Суддя: Богінкевич С. М.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 758/9359/15-а
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Богінкевич С. М.,

при секретарі - Потапьонок К. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Подільському районі м.Києва про визнання протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Подільському районі м.Києва щодо призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 70 відсотків суддівської винагороди на момент звільнення, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 25.09.2013 року він подав заяву до Вищої ради юстиції та до Верховної Ради України про внесення подання про звільнення його з посади судді Вищого господарського суду України і про звільнення з цієї посади у зв'язку з поданням заяви про відставку відповідно до пункту 9 частини п'ятої ст.ст.126, 131 Конституції України, у зв'язку з чим 12.11.2013 року Вища рада юстиції прийняла рішення про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення його з посади судді Вищого господарського суду України у зв'язку з поданням заяви про відставку, керуючись пунктом 9 частини п'ятої статті 126 і статтею 131 Конституції України.

Вказує, що Постановою Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 25.12.2014 року № 59-VIII його було звільнено з посади судді Вищого господарського суду України у зв'язку з поданням заяви про відставку відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України, згідно якої наказом Вищого господарського суду України № 466-к від 29.12.2014 року він був звільнений з посади судді цього суду.

Зазначає, що, враховуючи його стаж роботи на посаді судді 30 років, 11 місяців і 29 днів, 29.12.2014 року Вищий господарський суд України надав документи для призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва та розпорядженням Управлінням Пенсійного фонду України в Подільському районі м.Києва від 26.02.2014 року йому було встановлено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 12 789 грн. При цьому відповідач керувався вимогами частин 6-4 Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" згідно якого максимальний розмір місячної суддівської винагороди обмежувався 15 розмірами мінімальної заробітної плати, а мінімальна заробітна плата дорівнювала 1 218 грн., тобто місячна суддівська винагорода на той час була обмежена розміром (1218 х 15) 18 270 грн.

Крім того, посилається на те, що встановлюючи розмір у 70 відсотків місячної суддівської винагороди при розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідач керувався Законом України від 27.03.2014 року № 1166-VII, яким було внесено зміни до частини 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI, які набрали чинності з 1 квітня 2014 року і передбачали, що щомісячне довічне грошового утримання судді складає 70 відсотків від розміру щомісячної суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді, яка складала на момент його звільнення з посади 18 270 гривень.

У зв'язку з вищевикладеним, оскільки дії Управлінням Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва щодо призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 70 відсотків від місячного розміру суддівської винагороди на момент його звільнення у 18 270 гривень, яке склало 12 789 грн. вважає протиправним , змушений був звернутись до суду з цим позовом та просить визнати їх протиправними та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 90 відсотків заробітної плати, що складає 27 528 грн. 00 коп., яка зазначена у довідці Вищого господарського суду України № 09.01-27/412 від 30.12.2014 року, починаючи з 29 грудня 2014 року.

В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задоволити з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, у зв'язку з чим суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутність на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позов.

З огляду на положення вказаної вище норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної справи стороні - відповідачу необхідно довести правомірність своїх дій та бездіяльності.

Судом встановлено, що 25.09.2013 року позивач подав заяву до Вищої ради юстиції та до Верховної Ради України про внесення подання про звільнення його з посади судді Вищого господарського суду України і про звільнення з цієї посади у зв'язку з поданням заяви про відставку відповідно до пункту 9 частини п'ятої ст.ст.126, 131 Конституції України, у зв'язку з чим 12.11.2013 року Вища рада юстиції прийняла рішення про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення його з посади судді Вищого господарського суду України у зв'язку з поданням заяви про відставку, керуючись пунктом 9 частини п'ятої статті 126 і статтею 131 Конституції України.

Крім того, Постановою Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 25.12.2014 року № 59-VIII пощзивача було звільнено з посади судді Вищого господарського суду України у зв'язку з поданням заяви про відставку відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України, згідно якої наказом Вищого господарського суду України № 466-к від 29.12.2014 року він був звільнений з посади судді цього суду.

У зв'язку з вищевикладеним, враховуючи стаж роботи позивача на посаді судді 30 років, 11 місяців і 29 днів, 29.12.2014 року Вищий господарський суд України надав документи для призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва та розпорядженням Управлінням Пенсійного фонду України в Подільському районі м.Києва від 26.02.2014 року йому було встановлено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 12 789 грн. При цьому відповідач керувався вимогами частин 6-4 Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" згідно якого максимальний розмір місячної суддівської винагороди обмежувався 15 розмірами мінімальної заробітної плати, а мінімальна заробітна плата дорівнювала 1 218 грн., тобто місячна суддівська винагорода на той час була обмежена розміром (1218 х 15) 18 270 грн.

Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ст. 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ч.2 ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотньої дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до п. 8 ч.4 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням.

Відповідно до частини третьої ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI внесено зміни до вказаної норми, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013р. №3рп/2013 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI у зв'язку з тим, що вона не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить ст. 126 Основного Закону України, та вказано, що підлягає застосуванню ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI в редакції до змін, внесених Законом від 08 липня 2011 року № 3668-VI.

У вказаному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації, як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Таким чином конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягнення пенсійного віку (пенсії) чи внаслідок припинення повноважень чи набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

Проте Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року №1166-VIІ знову внесено зміни до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI, які набрали чинності з 01 квітня 2014 року, та встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 70% грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

Вказані дії відповідача щодо розрахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 70 відсотків заробітної плати судді та щодо застосування при розрахунку заробітної плати у розмірі 18 270 грн. з урахуванням положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» із змінами, внесеними Законом № 1622-VII від 31 липня 2014 року, відповідно до яких максимальний місячний розмір суддівської винагороди обмежується 15 розмірами мінімальної заробітної плати, позивач вважає протиправними, оскільки вони призвели до зниження досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, не узгоджуються з конституційними положеннями про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечать ст. ст. 8, 22, 58 та ст. 126 Конституції України. У зв'язку з чим, необхідно було врахувати що на час досягнення позивачем 65 років, подання ним заяви про відставку та виникнення у органу, що його обрав, передбаченого ст. 126 Конституції України обов'язку щодо його позивача, діяла ч.3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI в редакції, яка передбачала право позивача (з урахування його стажу роботи на посаді судді) на щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

У зв'язку з вищевикладеним, суд прийшов до висновку про наявність підстав для визнання протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва щодо призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 70 відсотків заробітної плати судді та зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 90 відсотків заробітної плати, що сладає 27 528 грн. 00 коп., яка зазначена у довідці Вищого господарського суду України № 09.01-27/412 від 30.12.2014 року, починаючи з 29 грудня 2014 року.

На підставі викладеного, ст.ст.8, 22, 58, 126 Конституції України, ст.138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 11, 17, 18, 71, 72, 91, 158-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Подільському районі м.Києва про визнання протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Подільському районі м.Києва щодо призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 70 відсотків суддівської винагороди на момент звільнення - задоволити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва щодо призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 70 відсотків помісячної суддівської винагороди, а саме 12 780 грн.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 90 відсотків заробітної плати, що сладає 27 528 грн. 00 коп., яка зазначена у довідці Вищого господарського суду України № 09.01-27/412 від 30.12.2014 року, починаючи з 29 грудня 2014 року.

Постанова може бути оскаржена до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції. У разі якщо постанову було прийнято без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С. М. Богінкевич