Справа № 825/3835/15-а
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2016-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2016 року м.Чернігів Справа № 825/3835/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участю секретаря Кондратенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

22.12.2015 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.) звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові (далі - УПФУ в м. Чернігові), в якому просить суд: визнати протиправною відмову УПФУ в м. Чернігові у поверненні ОСОБА_1 безпідставно сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у сумі 2749,50 грн., викладеної у листі від 04.12.2015 № 26567/05; зобов'язати УПФУ в м. Чернігові сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Чернігові подання про повернення ОСОБА_1 безпідставно сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за договором купівлі-продажу квартири у сумі 2749,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 27.03.2015 нею на підставі договору купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Карнабедою Т.О. та зареєстрований в реєстрі за № 863, придбала квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. При укладенні вищевказаного договору позивачкою було сплачено збір на обов'язкове пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 2749,50 грн. Оскільки, ОСОБА_1 житло було придбано вперше, остання вважає, що відповідно до пункту 9 статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» сплатила такий збір безпідставно. 30.11.2015 року позивачка звернулась до УПФУ в м. Чернігові із заявою про надання до Управління Державної казначейської служби України у м. Чернігові подання про повернення помилково сплаченого збору на обов'язкове пенсійне страхування, проте отримала відмову у поверненні таких коштів (лист від 04.12.2015 № 26567/05).

Сторони у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надіслали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Від представника відповідача до суду надійшли письмові заперечення, в яких останній просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, оскільки обов'язок доказування придбання нерухомого майна вперше лежить виключно на позивачці. Разом з тим, з доданих позивачкою до справи копій договору купівлі-продажу квартири та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності неможливо встановити факт придбання нерухомого майна ОСОБА_1 вперше.

Судове засідання здійснювалось у порядку, передбаченому статтею 41 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.03.2015, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Карнабедою Т.О., реєстраційний номер 863, придбано у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 274950 грн. (а.с. 16-17).

При укладенні договору купівлі-продажу квартири позивачкою сплачено збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 2749,50 грн. (1% її вартості), що підтверджується квитанцією від 27.03.2015 №16, наявною у матеріалах справи (а.с.12).

Вважаючи, що збір на обов'язкове державне пенсійне страхування сплачений помилково, позивачка 30.11.2015 звернулась до УПФУ в м. Чернігові із заявою про надання до Управління Державної казначейської служби України у м. Чернігові подання про повернення помилково сплаченого збору на обов'язкове пенсійне страхування у розмірі 2749,50 грн. (а.с.9-10)

Листом від 04.12.2015 № 26576/05 «Про повернення коштів» УПФУ в м. Чернігові відмовило позивачці у поверненні коштів, у зв'язку з відсутністю у останнього інформації щодо прав власності громадян на нерухоме майно і повноважень на запит вищевказаної інформації у компетентних органів (а.с.13).

Вважаючи вищевказану відмову УПФУ в м. Чернігові протиправною, позивачка звернулася до суду з позовом за захистом охоронюваних законом прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України від 26.06.1997 № 400/97-ВР «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 400/97-ВР).

Так, у відповідності до абзацу 1 пункту 9 статті 1 Закону № 400/97-ВР платниками збору на обов'язкове пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об'єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Пунктом 8 статті 2 Закону № 400/97-ВР передбачено, що об'єктом оподаткування при здійсненні операцій купівлі-продажу нерухомості є вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Згідно Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об'єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів.

У свою чергу, питання сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, згідно із Законом № 400/97-ВР, врегульовані Порядком сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 № 1740 (далі - Порядок № 1740).

Так, згідно з пунктом 15-1 Порядку № 1740 збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Відповідно до пункту 15-3 Порядку № 1740 нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

З системного аналізу вищевказаних положень Закону № 400/97-ВР та Порядку № 1740 вбачається, що із загального правила про обов'язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено винятки для громадян, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

При цьому, у відповідності до частини 1 статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно із частинами 4, 5 статті 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

У свою чергу, судом було вжито заходи для з'ясування всіх обставин у справі, зокрема, запропоновано позивачці надати суду всі належні та допустимі докази на підтвердження факту придбання нерухомого майна вперше.

Так, з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер НОМЕР_2, сформованого 27.03.2015 за результатом розгляду заяви ОСОБА_1, вбачається, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є лише відомості про реєстрацію права власності за позивачкою квартири за адресою: АДРЕСА_1, придбаної на підставі договору купівлі-продажу від 27.03.2015, що посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Карнабедою Т.О. та зареєстрований в реєстрі за № 863 (а.с.13).

З листа Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 20.01.2016 також не вбачається наявність за позивачкою зареєстрованого права власності на інше нерухоме майно.

Тобто, будь-якого нерухомого майна за позивачкою не зареєстровано, крім як права власності на нерухоме майно, при придбанні якого сплачено збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу, повернення якого є предметом даного адміністративного позову.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що станом на час придбання позивачкою нерухомості, як і станом на час розгляду справи, в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість.

Вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України з проханням дати тлумачення терміна «придбавають житло вперше», що міститься у пункті 9 частини 1 статті 1 Закону № 400/97-ВР, визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.

Ухвалою Конституційного Суду України від 23.03.2000 № 29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб'єкта владних повноважень зобов'язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов'язана сплачувати збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше.

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше, не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може впливати на порушення прав громадян, які наділені такими правами.

Таким чином, саме органи Пенсійного фонду України зобов'язані довести, що позивачка придбала житло згідно договору купівлі - продажу від 27.03.2015 не вперше.

Отже, суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що обов'язок доказування придбавання нерухомого майна вперше лежить виключно на позивачці.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження ОСОБА_1 про придбання нею житла вперше, чи підтверджували б реєстрацію на праві приватної власності за позивачкою будь-якого іншого нерухомого майна та свідчили б про відсутність у неї права на звільнення від сплати збору, відповідачем до суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимога позивачки про визнання протиправною відмови УПФУ в м. Чернігові у поверненні ОСОБА_1 безпідставно сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у сумі 2749,50 грн., викладеної у листі від 04.12.2015 № 26567/05, підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивачки про зобов'язання УПФУ в м. Чернігові сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Чернігові подання про повернення ОСОБА_1 безпідставно сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за договором купівлі-продажу квартири у сумі 2749,50 грн., суд зазначає наступне.

Так, частиною 2 статті 45 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 № 2456-VI передбачено, що Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначені Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок № 787).

Пунктом 5 Порядку № 787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання надається до органу Державного казначейства України за формою, передбаченою відповідними спільними нормативно-правовими актами Державного казначейства України та органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи, за підписом керівника установи або його заступників відповідно до їх компетенції з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування (П. І. Б.) платника, ідентифікаційного коду за ЄДРПОУ або реєстраційного номера облікової картки платника податків з ДРФО, або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті), суми платежу, що підлягає поверненню, дати та номера розрахункового документа, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Відповідно до підпункту 7 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Згідно з додатком до постанови Кабінету міністрів України від 16.02.2011 року № 106 «Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету» контроль за справлянням (стягненням) до бюджету надходжень, що обліковуються за кодом доходів бюджету 24140500 «Збір з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна» покладено на Пенсійний фонд України.

Аналізуючи викладені положення чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Пенсійний фонд України, то саме на відповідача і покладено обов'язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Аналогічна правова позиція була висловлена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 16.04.2015 (справа № К/9991/37325/11), від 25.06.2015 (справа № К/800/17652/15) та від 20.08.2015 (справа № К/800/41597/14).

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність зобов'язання УПФУ в м. Чернігові сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Чернігові подання про повернення ОСОБА_1 безпідставно сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за договором купівлі-продажу квартири у сумі 2749,50 грн. та задоволення позовних вимог у цій частині.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачає частина 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) «Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру...».

Вирішуючи питання стосовно застосування частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бендерський проти України» (Заява № 22750/02§42) суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За змістом частин 4, 5 статті 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень, з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин та з урахуванням досліджених доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для повного задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Відповідно до частини 1 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Так, згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Оскільки, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню повністю, то суд вважає за необхідне присудити ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові судовий збір у розмірі 974,40 грн.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові у поверненні ОСОБА_1 безпідставно сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у сумі 2749 (дві тисячі сімсот сорок дев'ять) грн. 50 коп., викладеної у листі від 04.12.2015 № 26567/05.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Чернігові подання про повернення ОСОБА_1 безпідставно сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за договором купівлі-продажу квартири у сумі 2749 (дві тисячі сімсот сорок дев'ять) грн. 50 коп.

Присудити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові судовий збір у розмірі 974 (дев'ятсот сімдесят чотири) грн. 40 коп.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядок та строки, передбачені статтями 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Падій