Справа № 826/24279/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

26 січня 2016 року 09:15 справа №826/24279/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Арсірія Р.О., Огурцова О.П., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Строй Центр"
доМіністерства аграрної політики та продовольства України
треті особи1. Державне підприємство "Сільськогосподарське підприємство "Земельний фонд" 2. Державне підприємство "Агроспецсервіс"
провизнання протиправною бездіяльності, визнання нечинним наказу
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Строй Центр" (далі по тексту - позивач, ТОВ "Строй Центр") звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства аграрної політики та продовольства України (далі по тексту - відповідач), за участю Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Земельний фонд" (далі по тексту - третя особа 1, ДП "СП "Земельний фонд") та Державного підприємства "Агроспецсервіс" (далі по тексту - третя особа 2, ДП "Агроспецсервіс"), в якому просить: 1) визнати протиправною бездіяльністю відповідача щодо не скасування наказу Міністерства аграрної політики України від 29 червня 2010 року №364; 2) визнати нечинним наказ Міністерства аграрної політики України від 29 червня 2010 року №364.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/24279/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 16 грудня 2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представники відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечив, представник третьої особи 1 до суду не прибув.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представника третьої особи 1, положення частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 16 грудня 2015 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

29 червня 2010 року наказом Міністерства аграрної політики України "Про повернення у державну власність будівлі готелю "Колос" №364 (далі по тексту - Наказ №364) наказано прийняти до сфери управління Мінагрополітики нежилі приміщення триповерхової будівлі готелю "Колос" загальною площею 1715,40 кв.м., що розташовані по вул. Полупанова, 3-а у м. Києві (далі по тексту - будівлі готелю "Колос"), із зарахуванням їх на баланс ДП "Агроспецсервіс" як правонаступника державного комплексного торговельного підприємства "Хрещатик" (далі по тексту - ДКТП "Хрещатик"); голові комісії наказано забезпечити приймання державного майна на баланс ДП "Агроспецсервіс" та подати на затвердження та зберігання до Міністерства аграрної політики України акти приймання державного майна у місячний термін.

04 жовтня 2013 року наказом відповідача "Про прийняття майна на баланс державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Земельний фонд" №592 (далі по тексту - Наказ №592) наказано встановити, що ДП "СП "Земельний фонд" є правонаступником ДКТП "Хрещатик" в частині виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16 жовтня 2008 року у справі №6/369 та закріплення за ним на праві господарського відання державного майна нежилих приміщень триповерхової будівлі готелю "Колос"; прийняти на баланс ДП "СП "Земельний фонд" на праві господарського відання вищезазначене майно; виконуючому обов'язки директора ДП "СП "Земельний фонд" наказано у місячний термін забезпечити приймання-передачу вищезазначеного майна до господарського відання ДП "СП "Земельний фонд", подати акт приймання-передачі на затвердження та зберігання до Мінагрополітики України.

Позивач вважає, що наказ №592 за своїм змістом повністю змінює наказ №364, у зв'язку із чим з моменту прийняття наказу №592 наказ №364 втратив чинність, а відповідач, приймаючи наказ №592, був зобов'язаний одночасно з цим скасувати або визнати нечинним наказ №364.

Відповідач у письмовому запереченні проти позовних вимог зазначає, що оспорюваний наказ №364 видано в межах повноважень Міністерства аграрної політики України та з метою виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16 жовтня 2008 року у справі №6/369, окрім того, наказ №364 не створює для позивача юридичних наслідків, у зв'язку з чим, відсутній предмет судового захисту.

Треті особи письмових пояснень до суду не надали.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України та інші центральні органи виконавчої влади.

Частиною другою статті 1 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" встановлено, що міністерства забезпечують формування та реалізують державну політику в одній чи декількох сферах, інші центральні органи виконавчої влади виконують окремі функції з реалізації державної політики.

Згідно частини першої статті 2 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" діяльність міністерств та інших центральних органів виконавчої влади ґрунтується на принципах верховенства права, забезпечення дотримання прав і свобод людини і громадянина, безперервності, законності, забезпечення єдності державної політики, відкритості та прозорості, відповідальності.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство аграрної політики та продовольства України, затвердженого указом Президента України від 23 квітня 2011 року №500 (далі по тексту - Положення), Міністерство аграрної політики та продовольства України (Мінагрополітики України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 2 Положення Мінагрополітики України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України.

Підпунктами 78 та 79 пункту 4 Положення визначено, що Мінагрополітики України відповідно до покладених на нього завдань: утворює, ліквідує, реорганізовує підприємства, установи та організації, затверджує їх положення (статути), в установленому порядку призначає на посади та звільняє з посад їх керівників, формує кадровий резерв на посади керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Мінагрополітики України; виконує у межах повноважень інші функції з управління об'єктами державної власності, що належать до сфери його управління.

На виконання своїх повноважень, відповідно до пункту 4 Положення, 05 вересня 2006 року наказом відповідача №490 створено ДП "Агроспецсервіс" на базі майна декількох державних підприємств, що ліквідуються, в тому числі і на базі ДКТП "Хрещатик" та визначено ДП "Агроспецсервіс" правонаступником цих підприємств та доручено передати ДП "Агроспецсервіс" майно цих підприємств.

Жодні документи, в тому числі реєстраційні, стосовно передачі ДП "Агроспецсервіс" прав, обов'язків та майна ДКТП "Хрещатик" до суду не надано, тому встановити обсяг прав, обов'язків та майна ДКТП "Хрещатик", які передано ДП "Агроспецсервіс", суд не має змоги.

Документи, які підтверджують ліквідацію ДКТП "Хрещатик" та правонаступництво ДП "Агроспецсервіс" за ДКТП "Хрещатик" матеріали справи не містять.

16 жовтня 2008 року рішенням Господарського суду міста Києва у справі №6/369, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 27 травня 2010 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу майна готелю "Колос" від 18 серпня 2006 року, укладеного між ТОВ "ІнЕко" та ДКТП "Хрещатик", та зобов'язано сторони повернути один одному все одержане за договором в порядку реституції.

Матеріали справи підтверджують, що 29 червня 2010 року наказом відповідача №364 наказано прийняти до сфери управління Мінагрополітики будівлі готелю "Колос" із зарахуванням їх на баланс ДП "Агроспецсервіс" як правонаступника ДКТП "Хрещатик"; голові комісії наказано забезпечити приймання державного майна на баланс ДП "Агроспецсервіс" та подати на затвердження та зберігання до Міністерства аграрної політики України акти приймання державного майна у місячний термін.

Позивач стверджує, що наказ №364 не виконано.

Проте, до матеріалів справи не додано жодного доказу, який підтверджує твердження позивача або спростовує його, тому встановити достовірно чи виконано наказ №364 Окружний адміністративний суд міста Києва не має змоги.

14 липня 2010 року наказом відповідача №413 створено ДП "СП "Земельний фонд".

04 жовтня 2013 року наказом відповідача №592 встановлено, що ДП "СП "Земельний фонд" є правонаступником ДКТП "Хрещатик" в частині виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16 жовтня 2008 року у справі №6/369 та закріплення за ним на праві господарського відання будівлі готелю "Колос", а також наказано у місячний термін забезпечити приймання-передачу вищезазначеного майна до господарського відання ДП "СП "Земельний фонд".

Документи, які підтверджують ліквідацію ДКТП "Хрещатик" та правонаступництво ДП "СП "Земельний фонд" або ДП "Агроспецсервіс" за ДКТП "Хрещатик" та розподільчі та/або передавальні баланси матеріали справи не містять.

Проте, виконання наказу №592 підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 13 жовтня 2015 року, якою визначено, що 12 жовтня 2015 року за ДП "СП "Земельний фонд" на праві господарського відання зареєстровано будівлі готелю "Колос" на підставі наказу №592, будівлі готелю "Колос" передано ДП "СП "Земельний фонд" від Міністерства аграрної політики та продовольства України.

У 2015 році ДП "Агроспецсервіс" подано до Окружного адміністративного суду міста Києва позов до Міністерства аграрної політики та продовольства України про скасування наказу №592, що підтверджується ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2015 року у справі №826/6545/15.

Позивач вважає, що наказ №592 за своїм змістом повністю змінює наказ №364, у зв'язку із чим з моменту прийняття наказу №592 наказ №364 втратив чинність.

Як наслідок, позивач вважає, що повноваження відповідача регулювати подібні відносини автоматично передбачає і правомочність змінювати існуюче регулювання - як прямо, так і опосередковано, шляхом прийняття актів з тим самим предметом регулювання, тобто приймаючи наказ №592, відповідач зобов'язаний одночасно з цим скасувати або визнати нечинним наказ №364.

Відповідно до пункту 8 Положення Мінагрополітики України у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання. Накази Мінагрополітики України, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". Нормативно-правові акти Мінагрополітики України підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку. Накази Мінагрополітики України, видані в межах його повноважень, є обов'язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами та місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та громадянами. Мінагрополітики України в разі потреби може видавати разом з іншими центральними органами виконавчої влади спільні акти.

Статтею 15 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" встановлено, що Міністерство у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, які підписує міністр.

Накази міністерства, видані в межах його повноважень, є обов'язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та громадянами.

Накази міністерства нормативно-правового змісту підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Накази міністерства, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Накази міністерства, які є нормативно-правовими актами, після включення до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів опубліковуються державною мовою в офіційних друкованих виданнях.

Всі накази міністерства оприлюднюються державною мовою на офіційному сайті міністерства в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Проекти наказів міністерства, які мають нормативно-правовий характер, оприлюднюються на офіційному веб-сайті міністерства відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

Накази міністерства, які є нормативно-правовими актами і пройшли державну реєстрацію, набирають чинності з дня офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими актами, але не раніше дня офіційного опублікування.

Накази міністерства або їх окремі частини можуть бути оскаржені фізичними та юридичними особами до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Накази міністерства можуть бути скасовані Кабінетом Міністрів України повністю чи в окремій частині.

Скасування наказу міністерства Кабінетом Міністрів України має наслідком припинення вчинення будь-якими органами, особами дій, спрямованих на виконання скасованого наказу міністерства, здійснення повноважень, визначених цим наказом.

Отже, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено, що відповідач відповідно до Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" не має повноважень скасовувати видані ним накази, а таке право є лише у Кабінету Міністрів України.

Окрім того, позивачем не наведено, які конкретні порушення допустив відповідач при винесення наказів №364 та №592, в чому конкретно виявилася протиправність в діях та/або бездіяльності відповідача позивач не зазначив, у зв'язку з чим Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Суд також звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пункт 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Системний аналіз наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову, можливий виключно відносно тієї особи, права, свободи або інтереси якої порушено з боку конкретного суб'єкта владних повноважень та за умови порушення її прав.

Порушення своїх прав наказом №364 позивач мотивує тим, що відповідно до постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві від 07 липня 2014 року у виконавчому провадженні №43838406 накладено арешт на все майно ДП "СП "Земельний фонд" в межах суми боргу 4 090 575,89 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна. Стягувачом у виконавчому провадженні №43838406 є ТОВ "Строй Центр". Отже, позивач є кредитором ДП "СП "Земельний фонд".

Позивач стверджує, що через протиправну бездіяльність відповідача у випадку задоволення адміністративного позову у справі №826/6545/15 у ДП "СП "Земельний фонд" вилучать будівлю готелю "Колос", як наслідок, позивач не зможе повернути свій борг шляхом звернення стягнення на будівлю готелю "Колос".

Проте, позивачем не надано до суду доказів існування боргу ДП "СП "Земельний фонд" на теперішній час та розміру боргу третьої особи 1 перед позивачем.

В матеріалах справи відсутні документи стосовно майнового стану ДП "СП "Земельний фонд", належності ДП "СП "Земельний фонд" на праві власності або господарського відання іншого майна та грошових коштів.

Окрім того, відсутня інформація про наявність або відсутність інших кредиторів ДП "СП "Земельний фонд" та віднесення позивача до конкретної черги кредиторів, як наслідок, позивачем не доведено, що саме за рахунок будівлі готелю "Колос" можливе задоволення кредиторських вимог позивача та неможливість задоволення кредиторських вимог позивача за рахунок іншого майна чи грошових коштів ДП "СП "Земельний фонд".

На думку суду, у межах спірних правовідносин відсутнє порушене, власне, позивача право, оскільки наказ №364 не стосується прав, обов'язків та інтересів позивача.

В частині дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Матеріали справи підтверджують, що у квітні 2015 року ДП "Агроспецсервіс" подано до Окружного адміністративного суду міста Києва позов до Міністерства аграрної політики та продовольства України про скасування наказу №592, що підтверджується ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2015 року у справі №826/6545/15.

29 липня 2015 року позивачем подано клопотання про вступ у справу №826/6545/15 у якості третьої особи.

25 серпня 2015 року позивача залучено у справі №826/6545/15 у якості третьої особи, після чого ним подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи №826/6545/15.

28 серпня 2015 року представник позивача ознайомився з матеріалами справи №826/6545/15 та отримав копію наказу №364.

Таким чином, про наявність оскаржуваного наказу позивачу стало відомо 28 серпня 2015 року після ознайомлення з матеріалами справи №826/6545/15.

Докази, які б спростовували вищезазначене твердження позивача відповідачем не надано та матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов у межах спірних правовідносин подано з дотриманням строку звернення, встановленого частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність його дій у відповідності до вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а також за умови відсутності порушеного права, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй Центр" задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Товариству з обмеженою відповідальністю "Строй Центр" відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.А. Кузьменко

Судді Р.О. Арсірій

О.П. Огурцов