Справа № 754/14898/15-а
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

26 січня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Закревській І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року в задоволенні адміністративного позову районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 працював на посаді електрогазозварника.

21 вересня 2015 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва із заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до статті 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», оскільки має загальний стаж роботи 25 років 8 місяців, з яких пільговий стаж 10 років.

Однак листом від 24 вересня 2015 року йому було відмовлено в призначенні пільгової пенсії, оскільки довідки, видані ВАТ «Пріобьтрубопроводстрой», суперечать одна одній, не відповідають первинним документам, зокрема, трудовій книжці, у позивача наявний загальний стаж тільки 13 років 7 місяців та 8 днів, тобто навіть не достатньо для призначення пенсії за віком, немає підтвердження проведення атестації робочих місць.

Так, довідки, видані ВАТ «Пріобьтрубопроводстрой» суперечать одна одній, оскільки, в довідці №065 від 09 червня 2015 року позивач виконував роботи на посаді електрозварника ручної зварки з 12 грудня 1984 року по 30 березня 1992 року, відповідно до записів у трудовій книжці останній перебував на Кубі (Ірані) з 22 липня 1989 року по 01 листопада 1990 року, однак даний період підприємством зарахований як робота в шкідливих умовах праці на посаді електрозварника ручної роботи, тобто довідка не відповідає первинним документам. Крім того, ОСОБА_3 не можливо зарахувати до загального стажу період з 12 грудня 1984 року по 30 березня 1992 року, оскільки в трудовій книжці відсутній запис дати відправлення та повернення з відрядження, період з 01 липня 1981 року по 08 лютого 1982 рік, оскільки відсутня дата наказу прийняття на роботу та період з 01 квітня 1992 року по 21 лютого 1994 року, оскільки запис про звільнення в трудовій книжці посвідчено печаткою УРСР, а дані печатки в той період були вже не дійсні.

Посада електрозварювальника передбачена Списком № 2: підрозділом «б» розділу ХХХІІ «Загальні професії», згідно з Постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року за № 1173, а посада електрозварювальника ручного зварювання - позицією 906 розділу ХХХІІІ «Загальні професії» Списку № 2, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 серпня 1994 року № 162.

Відповідно до п. б статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Частина 3 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлює, що порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 даного Закону.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. У тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

Відповідно до статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до пункту 4.5 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчислені стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, якщо ж атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання постанови №442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Тобто, навіть до того, як законодавством було закріплено механізм атестації робочих місць, шкідливі умови праці людей для отримання права на оформлення пільгової пенсії обов'язково повинні були підтверджуватися документально, зокрема, наказами по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників. Між тим, матеріали справи таких наказів не містять.

Відтак, твердження апелянта про те, що до 1992 року атестація робочих місць не здійснювалась, тому пенсійний орган неправомірно не призначає пільгову пенсію позивачу, є необґрунтованим.

Таким чином, відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року, 25 листопада 2014 року, 17 березня 2015 року (№№ 21-183а13, 21-519а14).

Також, позивачем не було надано відповідачу доказів, які б підтверджували проведення атестації робочих місць після 1992 року для зарахування стажу на пільгових умовах.

Згідно з п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом від 29 липня 1993 року, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до запису у трудовій книжці, позивач перебував з 22 липня 1989 року по 01 листопада 1990 року у відрядженні на Кубі (в Ірані), проте в трудовій книжці не зазначено підстав та наказів про звільнення та зарахування на роботу після відрядження за кордон. Крім того, з матеріалів справи взагалі незрозуміло, чим саме позивач займався під час відрядження закордоном, а саме, чи виконував він роботу зі складними чи шкідливими умовами праці.

Необхідно також зазначити, що згідно трудової книжки та пояснень представника позивача останній працював на посаді електрогазозварювальника 3го розряду2.

Між тим, у Постанові Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, передбачено такі пільгові посади: газозварювальник і електрозварювальник, таким чином професія на якій працював позивач, не передбачена Списком №2.

Таким чином суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про правомірність відмови відповідача в призначенні ОСОБА_3 пенсії за віком на пільгових умовах.

Враховуючи зазначене, правомірним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.