Справа № 2а-4610/10/2070
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2013-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2013 року м. Київ К/9991/54551/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Степашка О.І.

Суддів Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Фрунзенському районі м. Харкова

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.03.2011

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2011

у справі №2а-4610/10/2070

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у Фрунзенському районі м. Харкова

про скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_2) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Фрунзенському районі м. Харкова (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Фрунзенському районі м. Харкова) про скасування податкових повідомлень-рішень: №/0 від 22.09.2009, №/0 від 22.09.2009, №/1 від 09.12.2009, №/1 від 09.12.2009, №/1 від 09.12.2009, №/1 від 09.12.2009, №/2 від 21.01.2010, №/2 від 21.01.2010, №/2 від 09.02.2010, №/2 від 09.02.2010, №/3 від 09.02.2010, №/3 від 09.02.2010, №/3 від 29.04.2010, №/3 від 29.04.2010, №/4 від 29.04.2010, №/4 від 29.04.2010.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 15.03.2011, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2011, позов задоволено.

В касаційні скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно акту перевірки зазначені порушення позивачем пп. пп. 7.3.1, 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 №168/97-ВР «Про податок на додану вартість», в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість у періоді, що перевірявся, у сумі 135766,00 грн., у тому числі за лютий 2009 року у сумі 3329,00 грн., за березень 2009 року у сумі 132437,00 грн., пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 №168/97-ВР «Про податок на додану вартість», у результаті чого завищено від`ємне значення різниці між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту по податку на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 4361,00 грн., у тому числі по періодах: грудень 2008 року у сумі 4361,00 грн., ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 №13-92 зі змінами та доповненнями та п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 №889, у результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період, що перевірявся, на суму 123473,73 грн., у тому числі за 4 квартал 2008 року 4374,18 грн., 1 квартал 2009 року - 119099,55 грн., п. 19.1 «а» ст. 19 Закону України від 22.05.2003 №889-ІV «Про податок з доходів фізичних осіб», зі змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено не ведення книги обліку доходів та витрат.

Щодо порушення позивачем вимог ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №13-92, колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 2, 3 ст. 13 розділу ІV Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №13-92 обумовлено, що оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до додатку №7 «Про склад валових витрат виробництва (обігу), що виключаються з валового доходу платників податку - фізичних осіб» до Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом від 21.04.1993 №12, положення ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» застосовуються в частині підтвердження первинними документами витрачених сум згідно із операціями (які відповідають переліку ст. 5), за результатами або за участю яких у податковому періоді (у звітному кварталі) безпосередньо отриманий дохід.

До декларації про доходи, одержані за звітний період, включаються тільки прямі валові витрати і суми амортизаційних відрахувань, що відповідають фактичній сумі отриманого в цьому періоді валового доходу в будь-якій формі від визначеного виду діяльності та підтверджені документально. Виключно факт одержання доходу може бути підставою для включення до валових витрат звітного періоду не всіх підряд видатків, а тільки тієї їх частини, яка прямо цьому доходу відповідає.

Будь-які суми витрат фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності до моменту одержання доходу від результату такої діяльності є його власним ризиком. Тобто, виключно факт одержання доходу може бути підставою для включення до валових витрат звітного періоду не всіх підряд видатків, а тільки тієї їх частини, яка прямо цьому доходу відповідає.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що при визначенні сукупного чистого доходу, як об'єкту оподаткування, до розрахунку приймаються фактично отримана у звітному періоді фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності сума валового доходу та фактично витрачена у зв'язку з отриманням цього доходу сума витрат.

Колегія судів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що в акті перевірки відповідачем лише зазначені суми валових доходів і витрат позивача у зазначений період, та констатовано факт заниження позивачем податку з доходів фізичних осіб без посилання на певні документи податкового чи бухгалтерського обліку, при цьому згідно висновків судово-економічної експертизи № 6314 та видаткових накладних, виписок банку, податкових накладних, реєстрів виданих та отриманих податкових накладних заниження позивачем податку з доходів не підтверджено, а отже висновки податкового органу про заниження податку з доходів фізичних осіб ґрунтуються на припущеннях без дослідження відповідних первинних документів.

Щодо порушення позивачем пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», так перевіркою встановлено, що позивачем в порушення вищезазначених норм Закону занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість за рахунок не віднесення до їх складу суми 135581,00 грн. Так, відповідно до висновку судово-економічної експертизи №6314, здійсненого на підставі наданих до дослідження копій первинних документів, а саме копій виписок з банку по розрахунковому рахунку позивача за 2009 рік, журналів-ордерів по рахункам 361, 311, накладних, касових чеків, податкових накладних, розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної та реєстрів отриманих та виданих податкових накладних за лютий та березень 2009 року, податкові зобов'язання позивача відповідають податковим зобов'язанням, наведеним в деклараціях з податку на додану вартість, а отже з урахуванням доказів наявних в матеріалах справи висновки судів попередніх інстанцій щодо задоволення позову в цій частині є правомірними.

Стосовно встановленого порушення позивачем пп. 7.2.6 п. 7.2 та пп. пп. 7.4.1, 7.4.5. п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме, включення до складу податкового кредиту суми ПДВ за податковими накладними, які були виписані у минулих звітних періодах, судами зазначено наступне.

Підпунктом 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками порядковий номер податкової накладної, дату виписування податкової накладної, повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, податковий номер платника податку (продавця та покупця), місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм), повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача, ціну поставки без врахування податку ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні, загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Абзацом третім пп. 7.2.8 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що зведені результати обліку відображаються у податкових деклараціях, платник податку веде реєстр отриманих та виданих податкових накладних у документальному або електронному вигляді за його вибором, у якому зазначаються порядковий номер податкової накладної, дата її виписки (отримання), загальна сума та сума нарахованого податку, а також реєстраційний номер платника податку продавця, який надав податкову накладну такому платнику податку. За наявності оригіналу податкової накладної не включення її до зазначеного реєстру не є підставою для відмови у зарахуванні суми податку, визначеної у такій податковій накладній, до складу податкового кредиту такого платника податку.

Відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека)в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Згідно пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів(послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). При цьому абз. 2 пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 даного Закону встановлено, що платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами, лише у разі коли на момент перевірки платника податку органом податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту , залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами.

Таким чином, Законом України «Про податок на додану вартість» передбачено лише єдиний випадок не включення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку це відсутність податкової накладної. Інших підстав для не включення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку на додану вартість даний Закон не передбачає.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та дано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення судів першої та апеляційної інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Фрунзенському районі м. Харкова відхилити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду 15.03.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович
(підпис)М.О. Федоров

З оригіналом згідно Помічник судді О.Я. Меньшикова