Справа № 819/3464/15
Суддя: Мартиць О.І.
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/3464/15

21 січня 2016 р.м. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Мартиць О.І.

секретарі судового засідання Лавренюк О.М.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області ОСОБА_4, довіреність від 03.02.2015 року № 587/10/10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі позивач, ФОП ОСОБА_1В.) звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_3 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області (надалі відповідач, ОСОБА_3 ОДПІ), в якому із врахуванням доповнення до адміністративного позову, просить визнати акт перевірки від 09.09.2015 року незаконним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 17.09.2015 року № 000008/19-06-22/НОМЕР_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.09.2015 року працівниками Головного управління ДФС у Тернопільській області проведено перевірку магазину за адресою: вул. Привокзальна, 7, м. Ланівці Тернопільської області, в якому позивач здійснювала свою підприємницьку діяльність. За результатами перевірки складено акт перевірки щодо дотримання суб'єктами господарювання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв від 09.09.2015 року №0125/19/19/22/НОМЕР_1, згідно якого встановлено факт зберігання алкогольних напоїв в місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру місць зберігання, чим порушено вимоги Закону України № 481/95- ВР від 19.12.1995 року "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Так, в акті вказано, що при перевірці було встановлено факт зберігання позивачем восьми пляшок пива "Львівське "Світле", по ціні 7,50 грн. за пляшку на загальну суму 60 грн. у місцях, не внесених до Єдиного реєстру.

На підставі висновків акту перевірки, начальником ОСОБА_3 ОДПІ 17.09.2015 року винесено рішення № 000008/19-06-22/НОМЕР_1 про застосування до позивача штрафних санкцій у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн.

Позивач вважає таке рішення безпідставним, таким, що не ґрунтується на нормах закону і фактичних обставинах, зазначає, що акт перевірки був складений без її участі та відома та не відповідає дійсності, так як перевірку магазину проводив один працівник податкової, а інші працівники при проведені перевірки магазину не були присутні, і перевірка магазину не проводилася три дні з 07 по 09.09.2015 р., як це вказано в акті, а лише 07.09.2015 р. з 11 год. 50 хв. до 14 год. Крім того, позивач не згідна з накладеною фінансовою санкцією, що і стало приводом для її звернення до суду.

В судовому засіданні позивач та представник позивача адміністративний позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Просять задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, свою позицію виклала у письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи. Суду пояснила, що посадові особи контролюючого органу під час здійснення перевірки діяли законно і правомірно, а оскаржуване рішення від 17 вересня 2015 року № 000008/19-06-22/НОМЕР_1 прийняте на підставі акту перевірки від 09 вересня 2015 року №0125/19/19/22/НОМЕР_1 у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є законним і скасуванню не підлягає. Крім того, представник відповідача зазначила, що акт перевірки не є рішенням субєкта владних повноважень у розумінні ст.17 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обовязків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Враховуючи вищенаведене просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на момент проведення перевірки була зареєстрована як фізична особа - підприємець та перебувала на обліку в ОСОБА_3 ОДПІ як платник податків.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наказу № 431 від 04.09.2015 року "Про проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1В.", здійснено перевірку магазину, що знаходиться за адресою: вул. Привокзальна, 7, м. Ланівці, Тернопільська область, де здійснювала свою діяльність ФОП ОСОБА_1 з питань додержання субєктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обовязковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами. Відповідно до інформації що міститься у акті перевірки, її розпочато 07.09.2015 року о 11 год. 50 хв. і закінчено 09.09.2015 року о 17 год. 40 год.

За результатами перевірки складено акт перевірки від 09.09.2015 року №0125/19/19/22/НОМЕР_1, за висновками якого у торговому приміщенні магазину, розташованого за адресою: вул. Привокзальна, 7, м. Ланівці, Тернопільська область, в якому здійснювала підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1, встановлено факт зберігання алкогольних напоїв в місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру місць зберігання, а саме восьми пляшок пива "Львівське "Світле" по ціні 7,50 грн. за пляшку на загальну суму 60 грн. Від отримання та підпису акту перевірки позивач відмовилась, про що свідчать акт відмови від підписання матеріалів перевірки та акт відмови від отримання примірника акта перевірки.

На підставі вказаного акта перевірки відповідно до ст.17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" начальником ОСОБА_3 ОДПІ 17.09.2015 року прийнято рішення №000008/19-06-22/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій до ФОП ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначені Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 року № 481/95-ВР (зі змінами та доповненнями) (далі Закон № 481/95-ВР).

У відповідності до ст.1 Закону № 481/95-ВР пиво - насичений діоксидом вуглецю пінистий алкогольний напій із вмістом спирту етилового від 0,5 відсотка обємних одиниць, отриманий під час бродіння охмеленого сусла пивними дріжджами, що відноситься до товарної групи УКТ ЗЕД за кодом 2203.

Законодавчо визначена норма щодо віднесення пива до алкогольних напоїв почала діяти з 1 липня 2015 року (згідно з абзацами четвертим - шостим підпункту 10 пункту 2 розділу II Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи").

Таким чином, з 1 липня 2015 року ліцензуванню підлягає діяльність з виробництва, імпорту, експорту, оптової та/чи роздрібної торгівлі пивом на загальних підставах, передбачених для алкогольних напоїв.

Відповідно до частин 35,36 та 38 ст.15 Закону № 481/95-ВР зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру. Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб'єкта господарювання з обов'язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків. Суб'єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.

Відповідно до абзаців 21,22 ст.1 Закону № 481/95-ВР місце зберігання - місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання. Єдиний державний реєстр місць зберігання (Єдиний реєстр) - перелік місць зберігання, який ведеться органами доходів і зборів і містить визначені цим Законом відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

Згідно зі ст.2 вказаного Закону внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб'єкта господарювання з обов'язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання спирту, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), для фізичних осіб - суб'єктів господарювання - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

В частині 37 ст.15 Закону № 481/95-ВР визначено, що до заяви додаються копія виданої заявнику ліцензії на відповідний вид діяльності, засвідчена нотаріально або посадовою особою органу ліцензування, та документ, що підтверджує право користування цим приміщенням.

Таким чином, законодавцем виключається можливість реєстрації місця зберігання для тих суб'єктів, що не отримали відповідної ліцензії.

Частиною 2 ст.17 Закону України № 481/95-ВР встановлено відповідальність за зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, - 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17 000 грн.

Судом встановлено та підтверджено сторонами в судовому засіданні, що ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями позивач не має, факт зберігання у магазині, який належить позивачу і в якому проводилась перевірка, пива "Львівське "Світле" в кількості 8 пляшок по ціні 7,50 грн. за пляшку підтверджується письмовими поясненнями самого платника та розпискою про залишки товарно-матеріальних цінностей.

В ході судового розгляду справи, в якості свідків були допитані за клопотанням сторони позивача ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Так, ОСОБА_5 пояснив, що 07.09.2015 року зайшов у магазин, щоб випити кави і дізнався, що в магазині проводиться перевірка. Крім того, сам бачив в магазині одного перевіряючого.

Свідок ОСОБА_6, який є сином позивача, пояснив, що 07.09.2015 року він допомагав розвантажувати товар, побачив як до магазину під'їхала машина і з неї вийшли двоє чоловіків, один з яких зайшов в магазин. Там він сказав, що буде проводити перевірку та почав оглядати товар та вміст ящиків під прилавком. При цьому мама сама показала йому 8 пляшок пива та сказала, що виробляє ліцензію на торгівлю алкогольними виробами. Згодом працівник податкової почав складати акт перевірки, з яким свідок не мав можливості ознайомитися.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що 07.09.2015 року була в Ланівцях і зайшла в магазин позивача, де дізналася, що проходить перевірка та побачила одного перевіряючого у приміщенні магазину, інших осіб з числа перевіряючих не бачила.

Свідок ОСОБА_8, чоловік позивача, пояснив, що 07.09.2015 року близько опівдня у магазин зайшов чоловік, який згодом представився перевіряючим. Він спитав, чи торгують в магазині пивом, на що дружина відповіла, що не торгують, якраз виробляють ліцензію, але є залишок пива. Перевіряючий показав направлення на перевірку та оглядав товари, зайшовши за прилавок. Інші перевіряючі в магазин не заходили

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що 07.09.2015 р. у його магазині також проводилася перевірка тим же складом посадових осіб податкового органу, що і перевірка магазину позивача. В магазині знаходився один перевіряючий, інший, на його думку, пішов перевіряти магазин ОСОБА_1, а третій перевіряючий постійно знаходився в машині біля магазину.

Оцінивши пояснення вищевказаних свідків, суд дійшов висновку, що у їхніх показах не міститься інформації, яка б спростувавала доводи відповідача та доводи, які міститься у письмових доказах по даній справі, у тому числі і факт виявленого порушення позивачем вимог ст.17 Закону № 481/95-ВР.

Судом також заслухано свідків - посадових осіб контролюючого органу, ОСОБА_10, та ОСОБА_11

Так, свідок ОСОБА_10 пояснив, що 07.09.2015 року він разом зі своїми колегами прибув на місце здійснення підприємницької діяльності позивача для проведення фактичної перевірки. В магазині мав намір придбати алкогольний напій, що йому не вдалося зробити. В ході перевірки було виявлено 8 пляшок пива "Львівське "Світле", про що складався акт, від підписання якого позивач відмовилась.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що 07.09.2015 року він брав участь у проведенні фактичної перевірки у магазині ФОП ОСОБА_1, яка проводилась на підставі наказу на проведення перевірки та направлень, з якими було ознайомлено позивача. Під час перевірки було виявлено порушення, а саме встановлено факт зберігання 8 пляшок пива "Львівське "Світле". Про те, що позивач готує документи на виготовлення ліцензії не чув.

Суд, заслухавши пояснення свідків, дійшов до висновку, що вони узгоджуються із інформацією, що міститься у матеріалах перевірки та інших письмових доказах по даній справі.

Визначаючись щодо позовних вимог в частині визнання акту перевірки недійсним, суд погоджується із запереченнями представника відповідача та виходить з того, що акт перевірки не є рішенням субєкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС України, тобто не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії та не породжує будь-яких правових наслідків, а є лише актом, що констатує встановлені під час перевірки порушення і в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення.

На підставі акту перевірки контролюючим органом виносяться відповідні рішення або податкові повідомлення-рішення, які можуть бути оскаржені, так як є правовими актами індивідуальної дії.

Також суд звертає увагу на те, що порушення, на які позивач посилається як на підставу для скасування рішення про застосування фінансових санкцій, а саме, щодо часу, місця проведення перевірки а також процедури складання акту перевірки, судом не приймаються до уваги, оскільки дії посадових осіб податкового органу відповідають приписам ст.ст.80-86 Податкового кодексу України, якими врегульовано порядок проведення фактичної перевірки.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено в ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій прийняте в межах повноважень податкового органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, обґрунтовано та правомірно і до скасування не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 2,6,11,122,160-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання акту перевірки від 09.09.2015 року незаконним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 17.09.2015 року № 000008/19-06-22/НОМЕР_1 відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Мартиць О.І.

копія вірна:

Суддя Мартиць О.І.