Справа № 802/4068/15-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 січня 2016 р. Справа № 802/4068/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання: Федчук Т.Ю.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Горобця Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича

про: визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 з адміністративним позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (далі - уповноважена особа) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що дії уповноваженої особи в частині визнання нікчемним договору банківського вкладу «Найкращий від Миколая» № 006-01629-100215 від 10.02.2015 року та не включення позивача до переліку вкладників акціонерного товариства «Дельта Банк» для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб порушують норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є протиправними.

У зв'язку із цим, ОСОБА_3, з урахуванням клопотання про зменшення позовних вимог вх. № 36315 від 15.12.2015 року, просить суд:

- визнати протиправними дії уповноваженої особи в частині визнання нікчемним договору банківського вкладу «Найкращий від Миколая» № 006-01629-100215 від 10.02.2015 року;

- зобов'язати уповноважену особу включити його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу «Найкращий від Миколая» № 006-01629-100215 від 10.02.2015 року.

У наданих суду письмових запереченнях представник уповноваженої особи просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Окремо зазначив, що укладення договору банківського вкладу «Найкращий від Миколая» № 006-01629-100215 від 10.02.2015 року мало метою створення штучних та фіктивних правових підстав для отримання клієнтами банку сум, що перевищують суму гарантованого відшкодування за проведеними операціями та свідчить про нікчемність такого договору.

В обґрунтування підстав заперечень відповідач також зазначив, що постановою Національного банку України № 692/БТ «Про віднесення AT «Дельта Банк» до категорії проблемних», відповідно до якої банк було віднесено до категорії неплатоспроможних на строк до 180 днів. З метою стабілізації діяльності Банку та відновлення його фінансового становища вказаною Постановою було запроваджено низку обмежень, в тому числі - заборонено проведення будь-яких операцій за чинними договорами, що призводять до збільшення гарантованої суми відшкодування з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Отже, починаючи з 30.10.2014 року ПAT «Дельта Банк» було заборонено приймати депозитні вклади, здійснювати будь-які операції, що призводять до збільшення встановленої державною суми відшкодування.

При цьому, як зазначено в рішенні виконавчої дирекції Фонду (протокол № 174/1 5 від 27.07.2015 р.) оскільки керівників структурних підрозділів було повідомлено про наявність зазначеної постанови Національного банку України та відповідні обмеження лише 15.01.2015 pоку, факт надання переваги банком кредиторам може бути доведений виключно щодо договорів банківського вкладу, укладених після 16.01.2015 року.

Відповідач наголосив на тому, що за таких обставин, укладення між банком та фізичними особами після 16.01.2015 року договорів банківського вкладу, за якими здійснювалося зарахування коштів на вкладні рахунки від фізичних осіб, які є кредиторами банку, та які не могли розраховувати на відшкодування коштів за рахунок Фонду з огляду на перевищення залишків на рахунках граничної суми відшкодування, мало наслідком надання банком кредиторам - фізичним особам переваги перед іншими кредиторами. При цьому така перевага полягала у можливості отримати відшкодування коштів за рахунок Фонду через третіх осіб.

Крім того, відповідач вказав, що відповідно до положень договору та норм Правил банківського обслуговування фізичних осіб у АТ «Дельта Банк», що є обов'язковими для застосування сторонами (умова договору), зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи не допускається. Однак, в порушення вказаних вимог операція з перерахування грошових коштів на депозитний рахунок позивача здійснена з рахунку фізичної особи ОСОБА_5 (а.с.32-34).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. При цьому зазначив, що дії уповноваженої особи порушують права позивача, гарантовані положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Представник уповноваженої особи у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Окремо вказав на ту обставину, що правочин був вчинений позивачем з проблемним банком, що, на його думку, свідчить про фіктивність створення правових підстав для отримання гарантованого відшкодування за рахунок коштів Фонду.

Заслухавши пояснення представників сторін дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню зважаючи на таке.

30.10.2014 року Постановою Національного банку України № 692/БТ ПАТ «Дельта банк» віднесено до категорії проблемних (а.с.35).

На підставі постанови Правління Національного банку України № 150 від 02.03.2015 року ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, що стало підставою для запровадження з 03.03.2015 року у цій банківській установі тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації (а.с.36,38).

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк», з урахуванням рішень про продовження строків, запроваджено включно до 02.10.2015 року.

Відповідно до Постанови Національного банку України від 02.10.2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів прийнято рішення від 02.10.2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку.

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк», призначено уповноважену особу Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Дельта Банк», визначені статтями 37, 38, 47-51, частиною першою та другою статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Кадирову Владиславу Володимировичу на два роки з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно (а.с.37, 39 зворот).

Судом встановлено, що 10.02.2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» № 006-01629-100215 у гривнях (а.с. 11). Згідно умов договору, банк приймав на депозит кошти з обов'язком виплачувати 13 % річних. Термін дії договору визначений по 15.02.2016 року.

Разом з тим, 10.02.2015 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» укладено додаткову угоду №1 до договору № 006-01629-100215 від 10.02.2015 року банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях (а.с.12). Відповідно до умов додаткової угоди сторони домовились викласти пункт 1.8. статті 1 Договору в наступній редакції:

«1.8. Зарахування Вкладу на Рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку Вкладника, відкритого в Банку, або шляхом, перерахування з відкритого в Банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу Банку в день укладання Сторонами цього договору. Виключно для цілей цього Договору Сторони домовились, що умови п. 5.11. Правил до відносин, що виникають на підставі до цього Договору, не застосовуються.

У разі, якщо в день укладання Сторонами цього Договору не буде здійснено зарахування/врахування коштів, що становлять суму Вкладу на Рахунок, цей Договір вважається таким, що не був укладений».

Згідно витягу реєстру операцій та виписки по особовому рахунку позивача депозит ОСОБА_3 за рахунком № НОМЕР_1 поповнено у безготівковий спосіб коштами в сумі 140000,00 гривень з рахунку іншого вкладника № НОМЕР_2, що належить ОСОБА_5 (а.с. 45).

Листом тимчасової адміністрації банківської установи № 05-3138423 від 24.11.2015 року ОСОБА_3 повідомлено про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) № 006-01629-100215 від 10.02.2015 року згідно п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та про невключення інформації про позивача до переліку вкладників акціонерного товариства «Дельта Банк» для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.13).

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач просить визнати його протиправним та, як наслідок, зобов'язати уповноважену особу включити його до переліку вкладників банку для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування у розмірі суми вкладу із нарахованими відсотками за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Правовідносини, пов'язані із відшкодуванням коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Згідно із ст. 27 Закону уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Аналогічні положення містить розділ ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затверджене рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 14 від 09.08.2012 року.

Згідно із ч. 5 ст. 34 Закону під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

З урахуванням ч. 1 ст. 36 Закону з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Протягом 15 днів, але не пізніше строків, встановлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. У разі ухилення від виконання зазначених обов'язків винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

До повноважень уповноваженою особи Фонду у разі делегування їй повноважень надано право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій (пп. 3 ч. 2 ст. 37 Закону)

Відповідно до ст. 38 Закону Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку.

Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними зокрема з підстав здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації уповноважена особа Фонду повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів. Крім того, вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами, а також має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно із законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Як встановлено в судовому засіданні, постановою Правління Національного банку України від 30.10.2014 року № 692/БТ публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» віднесене до категорії проблемних строком на 180 днів та встановлено обмеження в його діяльності, зокрема: здійснювати залучення коштів від фізичних осіб в обсязі, що не перевищує обсяг таких операцій на дату прийняття цієї постанови (у розрізі валюти), та за процентними ставками, не вищими, ніж середні по банківській системі; не допускати проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, укладених до набрання чинності цією постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків (а.с. 35).

Тобто, з часу прийняття обов'язкової для банку постанови Національного банку України від 30.10.2014 року № 692/БТ ПАТ «Дельта Банк» було заборонено приймати депозитні вклади та/або здійснювати поповнення існуючих депозитних рахунків, а також проведення інших операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Судом з'ясовано, що кошти на депозитний рахунок позивача надійшли шляхом безготівкового переказу коштів в гривнях від ОСОБА_5, власника іншого вкладу у ПАТ «Дельта Банк», сума якого перевищувала гарантовану до відшкодування суму у розмірі 200000 грн. При цьому, кошти на рахунок позивача надійшла в розмірі, що не перевищує гарантовану державою суми відшкодування фізичній особі.

При цьому, суд звертає увагу на порушення під час цієї операції вимог п.5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у АТ «Дельта Банк» затвердженого Радою Директорів АТ «Дельта Банк» протоколом № 14 від 20 березня 2013 року із змінами і доповненнями, в силу якого зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої сторони не допускається.

Отже, суд доходить висновку, що укладення договору банківського вкладу «Найкращий від Миколая» № 006-01629-100215 від 10.02.2015 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» та спосіб внесення коштів на рахунок позивача прямо суперечили Закону та постанові Правління Національного банку України від 30.10.2014 року № 692/БТ (про віднесення банку до категорії проблемних), що є обов'язковими для сторін вказаного правочину. При цьому необхідно зазначити, що на момент укладення Договору № 006-01629-100215 від 10.02.2015 року, банк (одна із сторін договору) був обізнаний про заборону для укладення таких договорів, що введена обов'язковою до виконання постановою Національного банку України від 30.10.2014 року № 692/БТ.

Надаючи оцінку обставинам виявленням вказаного порушення, суд встановив, що на виконання наказу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» від 29.05.2015 року було створено комісію та призначено проведення перевірки договорів банківського вкладу (депозиту), що були укладені між банком та фізичними особами - клієнтами банку після 16.01.2015 року включно, за якими кошти були зараховані за такими договорами від інших фізичних осіб, та операції, які призвели до збільшення гарантованої суми відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

За результатами перевірки і виявлено ряд правочинів, обставини вчинення яких свідчать про штучність та фіктивність створення правових підстав для отримання клієнтами банку сум гарантованого відшкодування з коштів Фонду, в тому числі договір банківського вкладу № 006-01629-100215 від 10.02.2015 року.

16.09.2015 року був винесений наказ тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» № 813 «Щодо заходів, пов'язаних з наслідками виявлення нікчемності правочинів за вкладними операціями» в силу якого застосовано наслідки нікчемності правочинів договорів банківського вкладу, які містять у Додатку 1 до наказу № 813.

Уповноважена особа, дійшовши висновку про нікчемність договору банківського вкладу «Найкращий від Миколая» № 006-01629-100215 від 10.02.2015 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Дельта Банк», керувалася п.7 ч.3. ст.38 Закону.

Відповідно до п. 7 ч. 3. ст. 38 Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Суд констатує, що з огляду на свідомі для банку порушення, допущені при укладенні договору банківського вкладу «Найкращий від Миколая» № 006-01629-100215 від 10.02.2015 року, в уповноваженої особи були підстави для висновку про нікчемність вказаного правочину.

Зокрема, як зазначалося метою укладення договору № 006-01629-100215 від 10.02.2015 року було збільшення гарантованої суми до відшкодування одному із вкладників банку. Одночасно, такий договір завідомо укладений банком всупереч постанові Національного банку України від 30.10.2014 року № 692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта банк» до категорії проблемних».

Зважаючи на вказане, підстави для висновку про нікчемність вказаного договору, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону, в уповноваженої особи були.

Крім того, суд критично оцінює доводи позивача із посиланням на норми Цивільного кодексу України щодо відсутності підстав для визнання нікчемним договору банківського вкладу № 006-01629-100215 від 10.02.2015 року із таких мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

При цьому, у спірних правовідносинах, спеціальні підстави для визнання нікчемним правочину неплатоспроможного банку передбачені статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» якою і керувався відповідач.

В контексті наведених норм законодавства, у відповідача були законні підстави для встановлення ознак нікчемності договору банківського вкладу № 006-01629-100215 від 10.02.2015 року, а саме норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», застосування яких узгоджується навіть із нормою ч. 2 ст. 215 ЦК України.

Більше того, відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Необхідно зазначити, що в силу пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Тому, для застосування наслідків, передбачених статтею 228 ЦК України, необхідним є встановлення умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Така угода може бути спрямована, в тому числі, на незаконне заволодіння майном шляхом створення штучних умов для відшкодування Фондом коштів в сумі, що перевищує гарантовану суму відшкодування, без достатніх правових підстав особі, одному із вкладників банку.

При цьому, як встановлено вище, метою укладення договору № 006-01629-100215 від 10.02.2015 року було збільшення гарантованої суми до відшкодування за рахунок коштів Фонду одному із вкладників банку. Одночасно, такий договір завідомо укладений банком всупереч постанові Національного банку України від 30.10.2014 року № 692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта банк» до категорії проблемних».

Таким чином, суд надавши оцінку фактичним обставинам справи, дійшов висновку, що навіть в контексті ст. 228 ЦК України договір банківського вкладу № 006-01629-100215 від 10.02.2015 року володіє ознаками нікчемності, оскільки такий укладено всупереч постанові Національного банку України від 30.10.2014 року № 692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта банк» до категорії проблемних», з метою штучного збільшення гарантованої суми до відшкодування одному із вкладників банку і тим самим спрямований на заволодіння майном Фонду.

Разом з тим, суд не погоджується з твердженням позивача щодо відсутності в уповноваженої особи права на прийняття рішення про визнання договору банківського вкладу № 006-01629-100215 від 10.02.2015 року нікчемним з наступних мотивів.

По - перше, рішення уповноваженої особи щодо визнання договору банківського вкладу № 006-01629-100215 від 10.02.2015 року нікчемним фактично не приймалося, а за результатами проведеної комісією перевірки договорів банківського вкладу (депозиту), що були укладені між банком та фізичними особами - клієнтами банку після 16.01.2015 року включно, за якими кошти були зараховані за такими договорами від інших фізичних осіб, встановлено окремі ознаки, з якими Закон пов'язує нікчемність правочинів.

По - друге, у відповідача були як підстави так і повноваження для таких висновків, з огляду, в тому числі на норму ч.2 ст. 38 Закону, в силу якої, протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Таким чином, проведення перевірки договорів банківського вкладу (депозиту), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що мають ознаки нікчемності та встановлення таких ознак є обов'язком уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Суд наголошує на тому, що в конкретному випадку уповноважена особа фактично рішень про визнання правочину нікчемним не приймала. Здійснивши перевірку договорів, яка передбачена ст. 38 Закону, лише встановила окремі ознаки нікчемності таких договорів, правомірним наслідком чого і стала відмова позивачу у включенні його у Перелік.

Про відсутність підстав для задоволення позову свідчить і наступне.

Так, судом досліджено виписку по особовому рахунку ОСОБА_3 з 10.02.2015 року по 31.12.2015 року. З вказаного документа видно, що після проведення комісією перевірки укладених договорів та виявлення ознак нікчемності деяких із них, зокрема договору банківського вкладу № 006-01629-100215 від 10.02.2015 року, кошти повернені попередньому власнику - ОСОБА_5.

Зважаючи на цю обставину, суд констатує відсутність предмета до відшкодування, оскільки на рахунку ОСОБА_3 № НОМЕР_1 на момент розгляду справи судом залишок коштів відсутній.

Отже, враховуючи наведені обставини суд вважає, що уповноваженою особою правомірно не включено позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 94 КАС України судові витрати, здійснені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні вимог адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Богоніс Михайло Богданович