Справа № 826/18352/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 січня 2016 року письмове провадження № 826/18352/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» Брайка Станіслава Анатолійовича

про зобов'язання вчинити певні дії,-

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (надалі по тексту - ОСОБА_1, позивач) з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» Брайка Станіслава Анатолійовича (надалі по тексту - Уповноважена особа Фонду, відповідач), в якому просить суд зобов'язати Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» Брайка Станіслава Анатолійовича надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо виплати відшкодування у розмірі до 200 000,00 грн. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) за договором строкового банківського вкладу з щомісячною виплатою процентів № ДФ , укладеним з Публічним акціонерним товариством «Енергобанк».

При цьому судом встановлено, що позивач просить зобов'язати Уповноважену особу надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо виплати відшкодування у розмірі до 200 000,00 грн. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по ОСОБА_3, в той час як позов подано ОСОБА_1, договір від 26.01.2015 № ДФ- укладено ОСОБА_1 Жодних відомостей, що договір укладено/відступлено на користь ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем в порушення норм чинного законодавства, не включено позивача до переліку і в подальшому до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Енергобанк» за рахунок Фонду.

Представник Уповноваженої особи Фонду в судове засідання не з'явився, хоча були належним чином повідомлений про розгляд справи, у зв'язку з чим у судовому засіданні 26.10.2015 на підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено розглядати справу в порядку письмового провадження.

Уповноважена особа Фонду 03.12.2015 надала суду письмові пояснення, в яких повідомила, що ОСОБА_1 у відповідності до приписів ст.ст. 26 - 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» включена Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Зазначила, що загальна розрахункова сума для ОСОБА_1, яка підлягає відшкодуванню за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, встановлена в межах визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», але не більше 200 000 грн.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

26 січня 2015 року між ОСОБА_1 (далі - Клієнт) та Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (далі - Банк) був укладений договір про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків № ДФ-, за умовами якого банк приймає від клієнта на зберігання грошові кошти з нарахуванням відсотків по вкладу.

Відповідно до умов вказаного договору позивачем було залучено на рахунок у банку грошові кошти у розмірі 160 000,00 грн. Строк розміщення з 26 січня 2015 року по 27 квітня 2015 року зі сплатою 23% річних.

Постановою Правління НБУ від 12 лютого 2015 року № 96 ПАТ «Енергобанк» віднесено до категорії неплатоспроможних у зв'язку з порушенням вимог Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою НБУ від 03 грудня 2003 року № 516. Відповідно до постанови Правління НБУ від 12 лютого 2015 року № 96 віднесено ПАТ «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних та призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів на тимчасову адміністрацію ПАТ «Енергобанк».

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Енергобанк» запроваджено строком на три місяці з 13 лютого 2015 року по 12 травня 2015 року включно.

30 квітня 2015 року Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 93 продовження строків здійснення тимчасової адміністрації та повноважень Уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Енергобанк» до 11 червня 2015 року включно.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 11.06.2015 р. №370 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Енергобанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 червня 2015 року № 115 про початок процедури ліквідації ПАТ «Енергобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» строком на 1 рік з 12 травня 2015 року по 11 червня 2016 року (включно).

10.06.2015 позивачем було направлено лист до уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» Ільчуку Олександру Павловичу, в якому просила повідомити підстави відсутності інформації, щодо вкладу та виплат по ньому у загальному реєстрі вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

23.06.2015 позивачем отримано лист № 2191/10, в якому повідомлено про права уповноваженої особи Фонду на звернення до правоохоронних органів з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення і про те, що рішення про внесення позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, буде прийнято після розгляду компетентними органами їх заяви.

Також, в листі позивачу було запропоновано подати заяву про свої вимоги до банку у порядку частини 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що ОСОБА_1 і було зроблено шляхом направлення листа з кредиторськими вимогами від 26.06.2015 до уповноваженої особи Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» Ільчуку Олександру Павловичу.

Як стверджує позивач, жодних відповідей на лист від 26.06.2015 на адресу позивача не надходило.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, яким встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (№ 4452-VI від 23.02.2012 (далі - Закон № 4452-VI).

Положеннями ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону № 4452-VI, уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Відповідно до ч.5 ст. 27 Закону № 4452-VI, протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до ч. 4 статті 26 цього Закону.

В даному випадку судом встановлено, що згідно довідки № 3826/5 від 27.11.2015 ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) включена до переліку вкладників ПАТ «Енергобанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Таким чином, суд зазначає про відсутність порушеного права позивача, виходячи з наступного.

Статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Приписами ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтерес.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд наголошує, що захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Об'єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Для розкриття цих категорій необхідно звернути увагу на Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 (справа N 1-10/2004). Системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

З урахуванням наведених вище міркувань Конституційний Суд України вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Враховуючи, що відповідачем включено позивача до переліку вкладників ПАТ «Енергобанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а тому у суду відсутні підстави для зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчиняти дії шляхом зобов'язання надання додаткової інформації щодо виплати відшкодування.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи викладене, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, ч. 6 ст. 128, ст.ст. 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.О. Арсірій