Справа № 2а-12850/10/2670
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

19 січня 2016 року м. Київ№ 2а-12850/10/2670
Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АРСЕЛЕН» до Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство без самостійних вимог «БАНК БОГУСЛАВ» про визнання протиправними дій.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «АРСЕЛЕН» (далі по тексту також - позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АРСЕЛЕН» (надалі також - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство без самостійних вимог «БАНК БОГУСЛАВ», в якому просило:

- визнати дії державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві щодо передачі відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві матеріалів виконавчого провадження №15402057 для здійснення заходів щодо передачі майна товариства з обмеженою відповідальністю «Арселен» на реалізацію та організації конкурсу, - неправомірними;

- визнати дії відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві щодо проведення конкурсу для відбору спеціалізованої організації, укладення договору від 21 липня 2010 року №11045 про проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна товариства з обмеженою відповідальністю «Арселен» в ході виконавчого провадження №15402057, - неправомірними.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2010 року позов задоволено: визнано протиправними дії державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві щодо передачі відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві матеріалів виконавчого провадження №15402057 для здійснення заходів щодо передачі майна товариства з обмеженою відповідальністю «Арселен» на реалізацію та організації конкурсу; визнано протиправними дії відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві щодо проведення конкурсу для відбору спеціалізованої організації, укладення договору від 21 липня 2010 року №11045 про проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна товариства з обмеженою відповідальністю «Арселен» в ході виконавчого провадження №15402057.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2010 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.03.2015 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Арселен» задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2010 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2010 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зі змісту Ухвали Вищого адміністративного суду України від 25.03.2015 вбачається, що суд касаційної інстанції виходив із того, що звертаючись до адміністративного суду у вересні 2010 року з даною позовною заявою позивач просив визнати дії державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у місті Києві та відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві щодо вчинення дій у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса. Проте відповідачем у справі було залучено лише відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві. Задовольняючи позов Окружний суд визнав протиправними дії як державного виконавця так і відділу державної виконавчої служби, не звернувши при цьому увагу, що державний виконавець не був залучений до участі у справі як відповідач. Апеляційний суд не звернув увагу на дану процесуальну помилку та переглядаючи судове рішення виходив з того, що позовні вимоги як до державного виконавця так і до відділу державної виконавчої служби є правомірними.

Крім того, суд касаційної інстанції зазначив, що при новому розгляді суду слід звернути уваги на підсудність правовідносин по цій справі адміністративним судам, з огляду на спільні постанови судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 28 січня та 04 березня 2015 року.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу справу передано для продовження розгляду судді Качуру І.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.04.2015 справу №2а-12850/10/2670 прийнято до свого провадження суддею Окружного адміністративного суду міста Києва та призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2015 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Арселен» залишено без розгляду з підстав повторної неявки позивача.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2015 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Арселен» задоволено, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2015 скасовано, справу скеровано до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.10.2015 на виконання вимог суду апеляційної інстанції справу №2а-12850/10/2670 призначено до судового розгляду по суті.

В ході судового розгляду справи представником третьої особи було подано клопотання про закриття провадження по справі з підстав неналежності розгляду даного спору у порядку адміністративного провадження.

Представники позивача проти закриття провадження по справі №2а-12850/10/2670 заперечували з мотивів необґрунтованості, та зазначав, що позивач не оскаржує прилюдні торги як правочин, а лише просить визнати протиправними: - дії державного виконавця щодо передачі ВДВС ГУЮ у м. Києві матеріалів виконавчого провадження №15402057 для здійснення заходів щодо передачі майна TOB «Арселен» на реалізацію та організації конкурсу - неправомірними; - дії ВДВС ГУЮ у м. Києві щодо проведення конкурсу для відбору спеціалізованої організації, укладення договору 21.07.2010р. № 11045 на проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна TOB «Арселен» в ході виконавчого провадження №15402057, - неправомірними, тому даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. З огляду про що у задоволенні клопотання про закриття провадження по справі просив відмовити.

Відповідач у судове засідання не прибув, про час, дату і місце проведення судового розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене та з урахуванням вимог ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду клопотання про закриття провадження по справі, суд дійшов висновку про таке.

Так, з урахуванням позиції суду касаційної інстанції, викладеної в ухвалі від 25.03.2015, вбачається, що при новому розгляді даної справи, суду необхідно вирішити питання щодо належності розгляду даного спору за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 2 ст. 5 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Статтею 255 КАС України визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що частиною 5 ст. 227 КАС України визначено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

В розрізі наведених імперативних приписів чинного законодавства, Окружний адміністративний суд міста Києва зобов'язаний перевірити предметну підсудність даної справи з огляду на чіткі критерії, що визначенні приписами адміністративного процесуального законодавства та правову позицію Верховного Суду України, викладену у

спільних постановах судових палат у цивільних та господарських справах від 28 січня та 04 березня 2015 року.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Поряд з цим, суд вважає за доцільне звернути увагу на наступне.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності до ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюються на всі публічно - правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Пунктом 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Частиною 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України вказано, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Зі змісту Постанов судових палат у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 28 січня 2015 року та від 04 березня 2015 року, слідує, що примусова реалізація заставленого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин урегульованих ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження» та іншими нормативно-правовими актами, що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Питання щодо здійснення підготовки державним виконавцем та проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, а також реалізації арештованого майна визначені у пп. 5.11, 5.12 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 і зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 (далі - Інструкція), яка розроблена на виконання Закону України «Про виконавче провадження» і визначає умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону, інших нормативно-правових актів підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно п. 2.2 Тимчасового положення слідує, що прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну

Тимчасовим положенням передбачені певні правила проведення прилюдних торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розд. 3); по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розд. 4); по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розд. 6).

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів (закріплених законом матеріально-правових заходів примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника) визначений у статті 16 ЦК України, згідно з пунктом 2 частини другої якої одним із таких способів є визнання правочину недійсним.

Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу).

При цьому підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна: направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувану та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо) (розділ 3); правил, які регулюють сам порядок проведення торгів (розділ 4); правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6).

Як вбачається із зазначених постанов, спори щодо оскарження оцінки чи вартості майна та проведення його реалізації розглядаються в провадженні господарського, або цивільного суду в залежності від того чи є боржник фізичною чи юридичною особою.

Суд звертає увагу на те, що правовідносини щодо реалізації та організації конкурсу, прилюдних торгів, за своєю юридичною природою не носять публічно правового характеру, позаяк не стосуються захисту прав, свобод та інтересів позивача у публічно-правовій сфері.

Виходячи з аналізу правової природи реалізації майна на прилюдних торгах, спори щодо оскарження дій стосовно організації (проведення) прилюдних торгів виключають публічно - правовий елемент правовідносин, оскільки безпосередньо пов'язані зі зміною права власності, що свою чергу є цивільно - правовою категорією, відтак вбачається спір про право.

З огляду на вищевикладене, спірні правовідносини носять приватно - правовий характер, а отже спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1. ч.1. ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 128, п.1 ч. ст.157, 160, 165 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічного акціонерного товариства без самостійних вимог «БАНК БОГУСЛАВ» про закриття провадження по справі, - задовольнити.

Закрити провадження по справі №2а-12850/10/2670.

Попередити Позивача, що повторне звернення з тією самою заявою не допускається.

Роз'яснити позивачу про його право на звернення із вказаним позовом до суду загальної юрисдикції, в порядку передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Качур І.А.