Справа № 826/12510/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасні телекомунікаційні мережі»

до

Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва

про

визнання протиправними дій, зобов’язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сучасні телекомунікаційні мережі» (далі по тексту – ТОВ «Сучасні телекомунікаційні мережі», Товариство) звернулось до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва (далі по тексту – УПФУ у Дніпровському районі м. Києва, Управління) про визнання дій відповідача протиправними та зобов’язати вчинити дії, а саме: направити подання до Державної казначейської служби України у Дніпровському районі про повернення надмірно зарахованих до бюджетів коштів у сумі 39 750,39 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивач зазначив, що 04.04.2012 листом за вих.20120404/1 звернувся до відповідача з проханням повернути суму переплати у розмірі 39 680,77 грн., що виникла внаслідок надлишкового перерахунку у складі єдиного податку, проте відповідач відмовив у поверненні надлишково сплачених коштів.

Представник відповідача надав суду письмові заперечення та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, так як дія Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємства» не розповсюджується на податкові правовідносини, так як на правовідносини, що виникають між суб’єктами загальнообов’язкового державного пенсійного страхування регулюються Законом України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», згідно з ч.4 ст. 18 якого, страхові внески не включаються до складу податків, інших обов’язкових платежів, що складають систему оподаткування, а тому законні підстави на їхнє повернення відсутні.

Суд, керуючись ч. 4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивачем, як юридичною особою, що перебувала на спрощеній системі оподаткування, сплачувався єдиний податок, 42% з якого відповідно до Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» №727/98 від 03.07.1998 (далі по тексту - Указ №727/98) Державна казначейська служба України перераховувала до Пенсійного фонду України. Крім того, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-ІV (далі по тексту-Закон №1058), позивачем сплачувались внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за ставкою 33,2%.

Як вбачається з матеріалів справи, УПФУ у Дніпровському районі м.Києва була проведена позапланова перевірка своєчасності, достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування та єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування за період з 07.04.2009 по 30.09.2011, за результатами якої був складений Акт від 21.10.201 (далі по тексту - Акт). Із змісту вищезазначеного акту вбачається, що при перевірці була зафіксована переплата до пенсійного фонду у розмірі 39 750, 39 грн.

04.04.2012 позивач листом за вих.№ 20120404/1 звернувся до Управління з проханням повернути суму переплати встановленої в Акті. 05.04.2012 відповідач листом № 1343/04 запропонував зарахувати ці кошти в рахунок сплати майбутніх платежів по сплаті єдиного соціального внеску на р/р згідно класу ризику позивача після подання відповідної заяви. Листом від 12.06.2012 позивач повідомив відповідні рахунки та погодився зарахувати надлишкові кошти в сплату майбутніх платежів. Проте, листом від 11.07.2012 № 2731/04 за підписом начальника Управління, ТОВ «Сучасні телекомунікаційні мережі» було відмовлено у поверненні та зарахування коштів у майбутні платежі, посилаючись на те, що згідно з п. 13 ст. 20 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» страхувальникам повертаються та зараховуються в рахунок майбутніх платежів страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, а вимоги платників щодо повернення органом Пенсійного фонду України грошових сум, що надійшли як відрахування єдиного податку, не мають законних підстав.

22.05.2014 ТОВ «Сучасні телекомунікаційні мережі» було направлено лист за вих. № 20140522/1 до УПФУ в Дніпровському районі м.Києва з проханням узгодити суму переплати та передати ДПІ у Дніпровському районі інформацію про заборгованість Управління перед Товариством, так як адміністрування єдиного соціального внеску покладено на Міністерство доходів і зборів, проте сума переплати у розмірі 39 750, 39 грн. відсутня в обліковій картці Товариства, а також надати інформацію щодо залишків на облікових даних Товариства в розрізі по всіх рахунках.

Листом від 28.05.2014 № 9998/04 УПФУ у Дніпровському районі м.Києва позивачеві було відмовлено, посилаючись на те, що Управління не має підстав щодо повернення коштів, які виникли як частина сум сплаченого єдиного податку (42 %), оскільки вони надходили до Пенсійного фонду від Державного казначейства України, як відрахування частини єдиного податку (42 %), страховими внесками, які нараховуються та сплачуються страхувальниками у порядку та строки, визначені Законом України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування».

Принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, коло осіб, які підлягають такому страхуванню, порядок використання коштів Пенсійного фонду та Накопичувального фонду встановлені Законом України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі по тексту – Закон № 1058-IV).

Згідно ст. 5 Закону № 1058-IV дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з преамбулою Закону № 1058-ІV він визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплату пенсій, надання соціальних послуг з коштів ПФУ, що формується за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов’язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Відповідно до абзацу тридцять шостого статті 1 Закону № 1058-ІV страхові внески – це кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов’язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

За частинами першою, другою статті 5 цього Закону він регулює відносини, що виникають між суб’єктами системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які йому підлягають; платники страхових внесків, їх права та обов’язки і порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внескам.

У пункті 1 статті 11 Закону № 1058-ІV встановлено, що загальнообов’язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об’єднаннях громадян, у фізичних осіб–суб’єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб–суб’єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

За пунктом 1 статті 14 Закону № 1058-ІV страхувальниками зазначених осіб є роботодавці, які відповідно до частини першої статті 15 цього Закону є платниками страхових внесків і зобов’язані на підставі пункту 6 частини другої статті 17 цього ж Закону нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

За змістом статті 18 Закону № 1058-ІV страхові внески є цільовим загальнообов’язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом; вони не включаються до складу податків, інших обов’язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство; іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги щодо сплати збору на обов’язкове державне пенсійне страхування встановлені Законом України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР «Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі – Закон № 400/97-ВР). Зокрема, згідно з пунктом 1 статті 1, абзацом другим пункту 1 статті 4 цього Закону для суб’єктів підприємницької діяльності незалежно від форм власності ставка збору встановлена в розмірі 33,2 % від об’єкта оподаткування, визначеного для цієї категорії платників.

Відповідно до частини тринадцятої статті 20 Закону № 1058-ІV суми надміру сплачених чи помилково сплачених страхових внесків до солідарної системи повертаються страхувальникам або за їх згодою зараховуються в рахунок майбутніх платежів страхових внесків у порядку і в строки, визначені правлінням ПФУ.

Облік надходжень і витрат коштів ПФУ відповідно до частини першої ст..76 Закону № 1058-IV здійснюють виконавчі органи ПФУ.

Відповідно до пункту 11.17 Інструкції суми надміру сплачених чи помилково сплачених страхових внесків та інших платежів (у тому числі частина єдиного та фіксованого податків, що надходить за найманих працівників суб’єктів підприємницької діяльності, які обрали відповідний особливий спосіб оподаткування) повертаються страхувальникам або за їх згодою зараховуються в рахунок майбутніх платежів страхових внесків. Надалі цей пункт був виключений на підставі постанови правління ПФУ від 22 жовтня 2010 року № 25-1.

Згідно з підпунктами 7.1, 7.2 пункту 7 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження платежів зі збору на обов’язкове державне пенсійне страхування та інших платежів, затвердженого постановою правління ПФУ від 19 січня 2002 року № 2-4 (чинного на час виникнення спірних відносин; далі – Порядок ведення обліку), порядок повернення платнику сум переплати (страхових внесків) визначається чинним законодавством, зокрема, зайво або помилково внесені суми платежів до ПФУ повертаються платнику цих платежів на підставі заяви платника.

3 липня 1998 року Президент України видав Указ № 727/98, яким установив для визначеного цим актом суб’єктів малого підприємництва правила (спосіб) та механізм сплати окремих видів податків та обов’язкових платежів.

Так, згідно з абзацами четвертим–дев’ятим пункту 3 цього Указу суб’єкти підприємницької діяльності–юридичні особи сплачують єдиний податок щомісяця на окремий рахунок відділень Держказначейства, а ці відділення наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до Державного бюджету України – 20 %; до місцевого бюджету – 23 %; до ПФУ – 42 %; на обов’язкове соціальне страхування – 15 % (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення – 4 %) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності, а також зумовлених народженням та похованням.

За пунктом 6 Указу № 727/98 суб’єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов’язкових платежів), зокрема збору на обов’язкове соціальне страхування.

Відповідно до Порядку зарахування, розмежування і обліку єдиного податку суб’єктів малого підприємництва, затвердженого наказом Головного управління Держказначейства від 29 грудня 1998 року № 107, суми єдиного податку, сплаченого платником цього платежу, зараховуються на окремий рахунок, відкритий на ім’я органу Держказначейства, за балансовим рахунком «Кошти Державного бюджету цільового характеру», обробляються і реєструються.

За пунктом 5 цього Порядку суми єдиного податку суб’єктів малого підприємництва між державним бюджетом, місцевим бюджетом, ПФУ, Фондом соціального страхування у співвідношенні, встановленому Указом № 727/98, розмежовуються, записуються у відповідних відомостях і згідно з платіжними дорученням перераховуються, зокрема, до ПФУ – на рахунки ПФУ.

У постанові Кабінету Міністрів України від 16 березня 2000 року № 507 «Про роз’яснення Указу Президента України від 3 липня 1998 року № 727» (була чинною на час виникнення спірних відносин) щодо відсоткового розподілу сум єдиного податку зазначено, що суб’єкт малого підприємництва сплачує, зокрема, 57 % нарахованого єдиного податку на рахунки органів ПФУ як частину суми єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування (пункт 6).

Нормативний підхід до розуміння положень Указу № 727/98 у взаємозв’язку із нормативно-правовим регулюванням відносин, пов’язаних зі сплатою, обліком, зарахуванням страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, повернення зайво сплачених сум внесків, доводить, що Указ № 727/98 не встановлює і не скасовує встановлені види податків або загальнообов’язкових внесків, зборів (обов’язкових платежів), не змінює їх вид, цільове призначення чи правову природу. Нормами цього Указу запроваджувався особливий спосіб (механізм) сплати окремих видів податків та обов’язкових платежів, у тому числі і збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, суть якого полягає в заміні сплати окремих податків і зборів, встановлених законодавством, на сплату одного платежу, названого єдиним податком, у порядку та на умовах, визначених цим Указом.

Слід також зазначити, що положення Указу № 727/98 не мали пріоритету в регулюванні відносин сплати збору на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, оскільки відповідно до пункту 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV до приведення у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Так, судом було встановлено, що станом на 21.10.2011 за Товариством як платником єдиного податку відповідно до Указу № 727/98 рахується переплата по обов’язкових страхових платежах, перерахованих Держказначейством на рахунок ПФУ, в сумі 39 750,39 грн., що підтверджується актом звірки від 21.10.2011 та листом Управління від 05.04.2012 №1343/04.

Таким чином, системний аналіз зазначених норм законодавства, їхньої суті та правової природи в контексті конкретних та подібних до них обставин дає підстави дійти наступного висновку.

Суми страхового внеску, які відповідно до Указу № 727/98 в межах (рамках) єдиного податку сплачені на окремий рахунок відділення Держказначейства, частина якого цим відділенням була перерахована на рахунки органу ПФУ і облікована ним як страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, незважаючи на форму і спосіб (механізм) їх сплати не змінюють свого змісту та правової природи, а отже, до них має застосуватися правове регулювання, встановлене у Законі № 1058-ІV.

Якщо суб’єкт підприємницької діяльності–юридична особа, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, в межах єдиного податку, або одночасно відповідно до Указу № 727/98 та законів № 1058-ІV і № 400/97-ВР, або за інших подібних обставин сплатить зайву (переплатить) частину сум єдиного податку, що перераховується органами Держказначейства на рахунки органів ПФУ і зараховується в рахунок сплати страхових платежів, повернення надміру або помилково сплачених страхових внесків здійснюється на підставі положень частини тринадцятої статті 20 Закону № 1058-ІV та нормативно-правових актів, які регулювали порядок (механізм) повернення цих сум на час виникнення переплати.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного суду України від 04.11.2014 справа № 21-311а14 та від 10 лютого 2015 року у справі № 21-579а14.

Відповідно до ст.43 Бюджетного кодексу України та Положення про Державну казначейську службу України, яке затверджене Указом Президента України від 13 квітня 2011 № 460/2011 Казначейство та його територіальні органи є окремими юридичними особами, які здійснюють розрахунково-касове обслуговування розпорядників бюджетних коштів.

Згідно із ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, Управлінням Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва не доведена правомірність своїх дій у спірних правовідносинах. Відмовляючи ТОВ «Сучасні телекомунікаційні мережі» у поверненні надмірно сплачених ним платежів, відповідач не дотримався засад добросовісності та розумності, зробив необґрунтовані висновки та безпідставно скерував позивача для вирішення питання до іншого суб'єкта владних повноважень, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача на повернення надмірно сплачених коштів.

При цьому, на думку суду, поновлення прав позивача має відбутися шляхом зобов'язання Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва направити подання до Управління державної казначейської служби України у Дніпровському районі про повернення помилкового або надмірно зарахованих до бюджетів коштів в сумі 39 750,39 грн.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 94 та 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва щодо не повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Сучасні телекомунікаційні мережі» помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів в сумі 39 750,39 грн. протиправною.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва направити подання до Управління державної казначейської служби України у Дніпровському районі про повернення помилкового або надмірно зарахованих до бюджетів коштів в сумі 39 750,39 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур