Справа № 757/47318/15-а
Суддя: Литвинова І. В.
Дата ухвалення: 2016-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2016 року суддя Печерського районного суду міста Києва Литвинова І.В., розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Печерського районного суду у м. Києва з адміністративним позовом до Пенсійного фонду України про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання вчинити дії та просить суд зобов'язати Пенсійний фонд передати заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії уповноваженому територіальному управлінню для розгляду по суті.

В обґрунтування адміністративного позову зазначила, що з в 1996 році ОСОБА_1 виїхала з України на постійне місце проживання до Ізраїлю. Перед виїздом за кордон вона мешкала в Україні за адресою: АДРЕСА_1. Загальний трудовий стаж складає 27 років 4 місяці. До від'їзду з України, пенсію в Україні не отримувала. З 1996 року по сьогоднішній день позивач проживає в Ізраїлі. Для реалізації права на отримання пенсійних виплат, 21.10.2015 року представник позивача, з'явившись особисто до УПФУ в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська, подав заяву позивача про призначення пенсії разом з усіма необхідними документами, проте дане управління надало незаконну відмову. 05.11.2015 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою, в якій просив Пенсійний Фонд визначити уповноважений територіальний орган, що має розглянути заяву по суті та направити її за належністю, але своєю відповіддю відповідач відмовив у переданні заяви уповноваженому органу. Позивач вважає, що своєю неправомірною бездіяльністю відповідач грубо порушує Закон України «Про звернення громадян», тому просить задовольнити позовні вимоги.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини та оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

З метою оформлення та призначення пенсії за віком, 21 жовтня 2015 року ОСОБА_1 через свого представника звернулась до Пенсійного фонду України із відповідною заявою.

Листом від 06 листопада 2015 року Пенсійний Фонд України повідомив позивача, що заява про призначення пенсії працюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до Управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника. Також в листі зазначили, що ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що виплата пенсії здійснюється в межах України. Перерахування пенсії за кордон зазначеним законом не передбачено.

В силу ст. 51 Закону №1058-ІV, під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року п. 2 ч. 1 ст. 49, друге речення ст. 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Отже, з 07 жовтня 2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону №1058-ІV з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009 щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 цього Закону.

Тобто, із системного аналізу вищенаведеного вбачається, що у позивача існує право на отримання пенсії за віком.

Водночас, судом встановлено, що ОСОБА_1 до виїзду за кордон пенсію не отримувала, а тому суд зазначає наступне.

Порядок звернення за призначенням пенсії і строки її призначення встановлено статтями 44, 45 Закону № 1058-ІV.

Положеннями вказаних статей Закону передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).

Абзацом 1 пункту 1 вказаного Порядку № 22-1 визначено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно приписів п. 1.7 Порядку № 22-1, днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У разі, якщо до заяви про призначення, відновлення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за пенсією вважається день приймання заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком встановлено пунктом 2.1 Порядку № 22-1.

Такими документами, крім інших, є: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року N 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Так, після прийняття рішення Конституційним Судом України і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято, що також підтверджує позиція Конституційного Суду України, викладена в ухвалі про відмову у відкритті конституційного провадження від 08 липня 2014 року у справі № 2-62/14 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у взаємозв'язку з положеннями частини другої статті 46 цього закону, частини другої статті 22, частин першої, другої статті 24, частини третьої статті 25, частини першої статті 46 Конституції України, частин другої, третьої статті 67, статті 69 Закону України «Про Конституційний Суд України».

При цьому, Конституційний Суд України у своїй ухвалі зазначив, що наведене суб'єктом права на конституційне звернення обґрунтування та аналіз положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які він просить витлумачити, дають підстави для висновку, що питання стосовно виплати пенсій особам, які обрали постійним місцем проживання країну, з якою Україною не укладено міжнародного договору у сфері пенсійного забезпечення, законодавчо не врегульовано. Тому ці прогалини повинні бути заповнені в законодавчому порядку, а не шляхом офіційного тлумачення.

Право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом, закріплене в статті 46 Конституції України, і є їх невідчужуваним і непорушним правом, гарантованим Основним Законом України. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що відсутність законодавчо встановленого механізму виплати пенсії громадянину України, який проживає за кордоном, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, передбаченого статтею 46 Конституції України.

Так, позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення та виплату пенсії за віком, яка повинна була бути направлена відповідно до положень ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» до компетентного органу, тобто до відповідного територіального органу Пенсійного фонду України.

Натомість, відповідач розглянув вищевказану заяву позивача по суті та фактично прийняв рішення про відмову у призначенні їй пенсії.

Разом з тим, всупереч положенням ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV та приписам ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», відповідач не направив заяву позивача до відповідного уповноваженого територіального управління Пенсійного фонду України за останнім місцем проживання позивача в Україні для розгляду та прийняття рішення, в порядку ч. 2 ст. 49 № 1058-IV.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідним визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не направленні заяви позивача до відповідного територіального управління Пенсійного фонду України для розгляду по суті та прийняття рішення про призначення пенсії за віком.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 160-165, 167, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Зобов'язати Пенсійний фонд України направити до уповноваженого територіального управління Пенсійного фонду України за останнім місцем проживання ОСОБА_1 її заяву від 21 жовтня 2015 року про призначення та виплату пенсії за віком для розгляду по суті та прийняття рішення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя І. В. Литвинова