Справа № 808/8090/15
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року Справа № 808/8090/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Семененко М.О.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Жукова»

до Управління Пенсійного фонду України в Приазовському районі Запорізької області

про визнання протиправними дій та скасування розрахунків,

ВСТАНОВИВ:

28 вересня 2015 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Жукова» (далі - позивач) до Управління Пенсійного фонду України в Приазовському районі Запорізької області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо складання розрахунків фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» колишнім працівникам ТОВ «Агрофірма ім. Жукова» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з 01 січня 2015 по 31 серпня 2015;

- визнати протиправними та скасувати розрахунки фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» колишнім працівникам ТОВ «Агрофірма ім. Жукова» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 03.06.2015 на суму 2306,41 грн., б/д на суму 2306,40 грн., від 09.06.2015 на суму 2306,40 грн., від 11.06.2015 на суму 2306,40 грн., від 17.06.2015 на суму 2306,40 грн., від 18.06.2015 на суму 2293,80 грн., б/д на суму 2293,80 грн., б/д на суму 2293,80 грн. на загальну суму 18431,78 грн., за період з 01.01.2015 по 31.08.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем неправомірно складено та направлено на адресу позивача розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б»-«з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 2015 року, повідомлення №51 від 01.07.2015 на суму 13844,21 грн., по пенсіонерах ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оскільки вказані особи набули права на призначення пенсії на пільгових умовах, відповідно до пунктів «в» та «д» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому, відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», витрати понесені Пенсійним фондом на виплату та доставку пільгових пенсій вказаним особам з 01.01.2005 відшкодовуються за рахунок коштів Державного бюджету України. Також представник позивача вказував, що підприємство не отримувало розрахунки по відшкодуванню пільгових пенсій в період з 01.01.2015 по 30.06.2015, а дізналась про існування таких розрахунків лише після одержання адміністративного позову Управління Пенсійного фонду України в Приазовському районі Запорізької області про стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.

В судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, в якому просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, в поданих до суду письмових поясненнях проти позову заперечив та зазначив, що відповідачем правомірно складено та направлено на адресу позивача розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за 2015 рік, по пенсіонерах ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оскільки обовязок відшкодування понесених Пенсійних фондом витрат покладається саме на позивача, а положення частини другої Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в даному випадку не можуть застосовуватись, оскільки розповсюджуються виключно на платників фіксованого сільськогосподарського податку, яким починаючи з 2015 року позивач перестав бути. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин та керуючись приписами ч.4 ст.122, ч.2,4 ст.128 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу по суті без участі представників сторін в порядку письмового провадження. На підставі приписів ч.6 ст.12 та ч.1 ст.41 КАС України у звязку із неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що ТОВ «Агрофірма ім. Жукова» знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Приазовському районі Запорізької області.

Судом встановлено, що колишньому працівнику ТОВ «Агрофірма ім. Жукова» пенсіонеру ОСОБА_2 призначено пенсію на пільгових умовах за списком №2 відповідно до п.«в» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Крім того, колишньому працівнику ТОВ «Агрофірма ім. Жукова» пенсіонерці ОСОБА_1 призначено пенсію на пільгових умовах за списком №2 відповідно до п.«д» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем, за період з 01.01.2015 по 31.08.2015 по пенсіонерам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 нараховано позивачу до сплати фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій на загальну суму 18431,78 грн., про що складено відповідні розрахунки.

Позивач, не погодившись з діями Пенсійного фонду по складанню розрахунків та нарахуванню фактичних витрат, звернувся з позовом до суду.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем не оскаржується правомірність призначення пенсіонеру ОСОБА_2 пільгової пенсії за пунктом «в» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та призначення пенсіонерці ОСОБА_1 пільгової пенсії за пунктом «д» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Суд зазначає, що статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 визначено категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, а також до 2000 року врегульовано порядок внесення підприємствами та організаціями плати до Пенсійного фонду, що покривала витрати на виплату і доставку пенсій, призначених у відповідності до пп.«б»-«з» цієї статті (ч.2 ст.13 Закону).

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України» від 17.02.2000 №1461 частину 2 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» було виключено та одночасно цим же Законом доповнено статті 2 та 4 Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування» пунктами, якими встановлено обовязок підприємств відшкодовувати витрати ПФУ на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених за пунктами «б» - «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». А саме, Законом №1461 доповнено пункт 1 статті 2 Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування» абзацом четвертим відповідно до якого обєктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Також Законом №1461 встановлено розмір збору з зазначеного обєкту оподаткування 100 відсотків від обєкта оподаткування, визначеного абзацами третім і четвертим пункту 1 статті 2 Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування» (ст.4 Закону).

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо добровільної сплати єдиного внеску» від 04.04.2013, який набрав чинності 28.04.2013 року внесено зміни до Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування» та в абзаці четвертому пункту 1 статті 2 Закону слова і цифри «статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» замінено словами і цифрами «статтею 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, відповідно до Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування», субєкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, повинні сплачувати збір на обовязкове державне пенсійне страхування у 100% розмірі від обєкта оподаткування, яким є фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених у відповідності до пп.«б»-«з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Розмір сум до відшкодування на поточний рік витрат Пенсійного фонду України на виплату і доставку пенсій призначених на пільгових умовах визначається у повідомленнях, які формуються працівниками Пенсійного фонду України, а підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду визначену у повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах (пп.6.4, 6.8 п.6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою Пенсійного фонду №21 -1 від 19.12.2003 зі змінами та доповненнями.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування» збір на обов'язкове державне пенсійне страхування платники збору сплачують до Пенсійного фонду у порядку, визначеному законодавством України.

Пунктом 2 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом, тобто, зберігається зазначений вище порядок відшкодування.

Таким чином, посилання позивача на те, що до спірних правовідносин не застосовується Закон України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування» є помилковим.

В абзаці пятому п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у редакції чинній до 01.01.2006, було визначено, що виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів ПФУ, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення працівників сільськогосподарських підприємств - платників фіксованого сільськогосподарського податку», який набрав чинності з 01.01.2006 року, внесено зміни до таких законів України:

1. Абзац четвертий пункту 1 статті 2 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» після слів «визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону» доповнити словами «крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку».

2. Абзац п'ятий підпункту 1 пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» після слів «затвердженим Кабінетом Міністрів України» доповнити словами «та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів «в»-«е» та «ж» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування звільнено лише сільськогосподарські підприємства, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку.

Відповідач відносився до платників збору на обов'язкове державне пенсійне забезпечення. Зокрема, платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників (пункт 1 частини першої статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування»). При цьому такі виплати здійснюються до досягнення працівниками, яким призначено пільгову пенсію, пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність у позивача (на момент складання оскаржуваних розрахунків) обовязку відшкодовувати управлінню ПФУ витрати на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «в» та «д» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому відповідачем правомірно прийнято оскаржувані розрахунки.

Посилання представника позивача на те, що позивачем не отримувались розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, судом не приймаються, оскільки одержання позивачем чи не одержання таких розрахунків жодним чином не впливає на правомірність їх прийняття.

Суд зазначає, що у разі не направлення Пенсійним фондом, у встановленому законодавством порядку, розрахунків фактичних витрат, позивач звільняється від обовязку сплачувати кошти за такими розрахунками, проте, такі обставини не можуть слугувати підставою для визнання розрахунків протиправними та їх скасуванню.

Щодо наданого відповідачем реєстру відправлених листів від 14.01.2015 з відміткою Приазовського відділення поштового звязку про отримання, оригінал якого досліджено судом у судовому засіданні, а копію долучено до матеріалів справи, суд зазначає, що даний доказ може підтвердити лише факт направлення 14.01.2015 листа вагою 20 г на адресу позивача. Разом з тим, з даного реєстру не можливо встановити вміст вкладення, відтак не доводить, що даним листом було направлено саме спірні розрахунки.

Стосовно посилань представника позивача на норми Закону України «Про внесення зміни до Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування» щодо уточнення обєкта оподаткування для платників, що обрали спрощену систему оподаткування від 12.11.2015 №802-VIII (далі Закон №802-VIII), суд зазначає таке.

Відповідно до приписів Закону №802-VIII, який набрав чинності з 01.01.2016, сума заборгованості фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що утворилася в період з 1 січня 2015 року до дня набрання чинності цим Законом у платників єдиного податку четвертої групи, що визначені у підпункті 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, підлягає списанню у порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Враховуючи, що позивач відноситься до четвертої групи платників єдиного податку, сума заборгованості фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що утворилася в період з 1 січня 2015 року до 1 січня 2016, зокрема і по розрахункам, які оскаржуються позивачем, підлягає списанню.

Разом з тим, суд зазначає, що адміністративні справи розглядаються судом станом на момент виникнення спірних правовідносин, з урахуванням чого, суд не може надавати оцінку рішенням, діям чи бездіяльності субєкта владних повноважень з урахуванням змін в законодавстві, які відбулись вже після їх вчинення.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що на момент складення оскаржуваних розрахунків відповідач діяв у відповідності до норм чинного законодавства та в межах наданих повноважень, у звязку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Жукова».

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Жукова» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.О. Семененко