Справа № 803/3851/15
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Луцьк Справа № 803/3851/15

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого, судді Смокович В.І.,

при секретарі судового засідання Литвиненко І.П.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Комунального підприємства «Луцькводоканал» до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Луцькводоканал» (далі КП «Луцькводоканал», підприємство) звернулося в суд з адміністративним позовом до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі- Луцька ОДПІ, інспекція) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29 вересня 2015 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11 вересня 2015 року відповідачем проведено камеральну перевірку дотримання підприємством граничних строків сплати узгоджених податкових зобовязань з податку на додану вартість за період з 24 вересня 2012 року по 09 вересня 2014 року. За результатами перевірки було складено акт № 3786/15-01/03339489 від 11 вересня 2015 року. Відповідно до висновків вказаного акту податковим інспектором виявлено порушення КП «Луцькводоканал» пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України (далі -ПК України) несвоєчасна сплата узгодженого податкового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 2 703 030 грн.

На підставі акту № 3786/15-01/03339489 від 11 вересня 2015 року Луцькою ОДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 29 вересня 2015 року, яким за виявлене порушення податкового законодавства, на підставі пункту 126.1 статті 126 ПК України, до КП «Луцькводоканал» застосовано штраф в розмірі 10% від простроченої суми, який становить 195 394 грн. 88 коп. та № НОМЕР_2 від 29 вересня 2015 року, яким застосовано штраф в розмірі 20% від простроченої суми, який становить 149 816 грн. 24 коп.

Позивач вважає протиправними оскаржувані податкові повідомлення-рішення і просить їх скасувати з наступних підстав.

Протягом періоду, що перевірявся, відповідно до статті 100 ПК України Луцькою ОДПІ було прийнято ряд рішень про розстрочення податкових зобовязань, у відповідності до яких було укладено Договори про розстрочення податкового боргу, в саме:

- 27 січня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 1-Б про розстрочення податкового боргу в сумі 300 000 грн. на період з 30 січня 2012 року по 25 грудня 2012 року;

- 16 серпня 2013 року укладено договір № 6 про розстрочення грошових зобовязань на суму 887 359 грн. 86 коп. на період з 16 серпня 2013 року по 27 грудня 2013 року;

- 01 листопада 2013 року укладено договір № 35 про розстрочення податкового боргу на суму 298 974 грн. 93 коп. на період з 30 жовтня 2013 року по 13 грудня 2013 року;

- 21 січня 2014 року укладено договір № 65 про розстрочення податкового боргу на суму 293 834 грн. 54 коп. на період з 21 січня 2014 року по 18 червня 2014 року;

- 24 липня 2014 року укладено договір № 104 про розстрочення податкового боргу на суму 282 422 грн. 90 коп. на період з 24 липня 2014 року по 29 грудня 2014 року.

Підприємство вважає, що у результаті прийняття Луцькою ОДПІ рішення про розстрочення податкового боргу та укладення відповідного договору, визначені ПК України строки сплати податкових зобовязань, розстрочених зазначеними договорами, переносяться на строки сплати цих податків та податкових платежів, передбачені рішенням про розстрочення.

Умови зазначених договорів про розстрочення КП «Луцькводоканал» виконувалися.

Кількість днів затримки сплати розстрочених податкових зобовязань для розрахунку штрафних санкцій слід визначати, виходячи з того, що днем виникнення заборгованості з узгодженого грошового зобовязання є визначені договором про розстрочення терміни їх сплати.

При цьому, у кожному договорі та рішенні про розстрочення податкового боргу визначені граничні строки і суми сплати розстроченого податкового боргу.

Отже, під час розрахунку штрафних санкцій, застосованих податковими повідомленнями-рішеннями від 29 вересня 2015 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, контролюючим органом неправильно (без врахування строків, передбачених договорами про розстрочення) визначено кількість днів затримки сплати, що в свою чергу, спричинило неправильний вибір розміру штрафних санкцій, який слід застосувати за порушення строків сплати, визначених договорами про розстрочення.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач перевищив свої повноваження надані Податковим кодексом України оскільки всупереч положень пп. 75.1.1 статті 75 та п.76.1 статті 76 ПК України під час перевірки досліджувалися не тільки дані, зазначені у податкових деклараціях, а і документи, що підтверджують своєчасність сплати грошового зобовязання, у тому числі розстроченого на підставі статті 100 ПК України, одночасно порушивши строки її проведення передбачені пунктом 200.10 статті 200 ПК України.

Також вказує, що період з 24.09.2012 року по 30.06.2013 року є таким, що уже перевірявся (з 11.09.2013 року по 24.09.2013 року проводилася позапланова виїзна перевірка), і повторне здійснення перевірки з аналогічних питань за той самий період, на думку КП «Луцькводоканал», в даному випадку є неправомірним.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити. Додатково пояснили, що умови договору розстрочення виконано КП «Луцькводоканал» своєчасно та у повному обсязі, а проведення нарахування штрафних санкцій на податкові зобовязання є неправомірним, зокрема термін сплати суми ПДВ у декларації за вересень 2013 року спливає 31 жовтня 2013 року, а Договором передбачено, що розстрочення надається з 30 жовтня 2013 року, отже, підприємство розстрочило саме податкове зобовязання і нараховані штрафні санкції у розмірі 10% є притиправними.

Відповідач, Луцька обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області, у запереченнях від 30 грудня 2015 року та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили з тих підстав, що незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобовязання, такий платник після фактичного погашення боргу повинен сплатити суму штрафу у розмірі, який залежить від терміну прострочення. Крім того, передбачена пунктом 126.1 статті 126 ПК України відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту погашення податкового боргу з простроченням і розмір такої відповідальності залежить виключно від терміну прострочення, а не від способу і порядку погашення податкового боргу.

Правопорушення, відповідальність за яке встановлена пунктом 126.1 статті 126 ПК України, полягає в несвоєчасній сплаті суми узгодженого грошового зобов'язання. Відповідне порушення є закінченим у момент збігу передбаченого податковим законодавством строку сплати узгодженого, але не сплаченого платником податків грошового зобов'язання, а розмір штрафу визначається нормативно та фактично залежить від тривалості прострочення до моменту погашення боргу (до 30 днів або понад 30 днів).

При цьому, твердження позивача про те, що днем виникнення заборгованості узгодженого грошового зобов'язання є визначені договором про розстрочення терміни їх сплати є дещо юридично некоректним, оскільки у даному випадку мало місце розстрочення сум грошових зобов'язань, які на момент розстрочення вже набули статусу податкового боргу. Таким чином, штрафні санкції нараховувалися не на розстрочені грошові зобов'язання, а на податковий борг до моменту його розстрочення відповідно до заключних договорів. Зазначила, що субєкт владних повноважень, Луцька ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області, діяла виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені відповідно до вимог чинного законодавства, а підстави для задоволення позовних вимог Комунального підприємства «Луцькводоканал» відсутні (а.с. 48-50).

Заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх письмовими доказами, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити, з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту-КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При вирішенні спору судом податкові повідомлення-рішення від 29 вересня 2015 року №№, НОМЕР_2, прийняті відповідачем як суб'єктом владних повноважень, перевірялись на відповідність вимогам частини третьої статті 2 КАС України.

Частиною першою статті 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд приходить висновку, що відповідач належним чином довів правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень, як такі, що винесені відповідно до вимог чинного законодавства Податкового кодексу України та Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобовязань (податкового боргу) платників податків, а тому є законними та обгрунтованими.

Так, судом встановлено, що Комунальне підприємство «Луцькводоканал» зареєстровано виконавчим комітетом Луцької міської ради 28 травня 1992 року за №748 та знаходиться за адресою: м.Луцьк, вулиця Дубнівська, 26, ідентифікаційний код субєкта підприємницької діяльності в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій в Україні -03339489 (а.с.9-10).

Згідно довідки про взяття на облік платників податку КП «Луцькводоканал» взято на податковий облік 26 серпня 1994 року Луцькою ОДПІ.

На підставі підпункту 20.1.4, підпункту 20.1.19 та пункту 20.1 статті 20 та підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-IV, головним державним ревізором-інспектором відділу контролю за декларуванням ПДВ управління оподаткування юридичних осіб Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області проведена камеральна перевірка позивача з питань дотримання граничних строків сплати узгоджених податкових зобовязань по податку на додану вартість за період з 24 вересня 2012 року по 09 вересня 2014 року. За результатами перевірки складено акт від 11 вересня 2015 року №3786/15-01/03339489 (далі-Акт), в якому викладено порушення граничних термінів сплати узгоджених податкових зобовязань протягом вересня 2012 року-вересня 2014 року по сплаті податку на додану вартість в розмірі 2703030 грн.

За наслідками камеральної перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення від 29 вересня 2015 року № про сплату штрафу у розмірі 10% в сумі 195394,88 грн. та № про сплату штрафних санкцій у розмірі 20% в сумі 149816,24 грн (а.с.7-8).

Не погоджуючись з винесеними рішеннями підприємство оскаржувало їх в адміністративному порядку подавши скаргу до Головного управління ДФС у Волинській області, однак 02 листопада 2015 року отримано рішення у відповідності до якого оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення (а.с.29-33).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами щодо винесених відповідачем податкових повідомлень-рішень суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 36.1. статті 36 Податкового кодексу України (далі - ПКУ), податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені Податковим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 38.1 статті 38 ПК України визначено, що виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Зокрема, відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПКУ, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з пунктом 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 203 ПК України, податкова декларація з податку на додану вартість подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації, декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Податковим кодексом України, зокрема, підпунктом 14.1.175 статті 14 сума грошового зобов'язання, самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання, визнається сумою податкового боргу платника податків.

З врахуванням викладеного несплачені у встановлені законодавством строки суми податкового зобов'язання набувають статусу податкового боргу.

Згідно пункту 126.1 статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

При цьому, твердження позивача про те, що Луцька ОДПІ перевищила надані Податковим кодексом України повноваження та, нібито, на думку позивача, порушила строк проведення перевірки є необгрунтованим, оскільки штрафні санкції згідно з оскаржуваним податковими повідомленнями - рішеннями були нараховані на підставі прямої норми статті 126 Податкового кодексу України, при цьому такі штрафні санкції відповідно до вищезазначеної статті можуть бути нараховані лише після фактичної сплати, оскільки їх розмір на пpяму залежить від кількості днів прострочення сплати.

Зокрема, в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 18 листопада 2014 року №1602/11/10/14-14 роз'яснюється, що норма пункту 126.1 статті 126 ПК України, яка випливає з її змісту, є універсальним приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках простроченого встановленого Податковим кодексом України строку сплати узгодженого податкового зобов'язання.

Отже, незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобов'язання, такий платник після фактичного погашення боргу повинен сплатити суму штрафу у розмірі, який залежить від терміну прострочення.

Крім того, передбачена пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту погашеного податкового боргу з простроченням і розмір такої відповідальності залежить виключно від терміну прострочення, а не від способу і порядку погашення податкового боргу.

Правопорушення, відповідальність за яке встановлена пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, полягає в несвоєчасній сплаті суми узгодженого грошового зобов'язання. Відповідне порушення є закінченим у момент збігу передбаченого податковим законодавством строку сплати узгодженого, але не сплаченого платником податків грошового зобов'язання, а розмір штрафу визначається нормативно та фактично залежить від тривалості прострочення до моменту погашення боргу (до 30 днів або понад 30 днів).

Правовий висновок з приводу застосування цих положень у разі порушення граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов'язання у тому числі й у разі розстрочення його виконання, викладено у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2014 року у справі № 21-279а14.

При цьому, твердження позивача про те, що днем виникнення заборгованості узгодженого грошового зобов'язання є визначені договором про розстрочення терміни їх сплати є юридично некоректним, оскільки у даному випадку мало місце розстрочення сум грошових зобов'язань, які на момент розстрочення вже набули статусу податкового боргу. Таким чином, штрафні санкції нараховувалися не на розстрочені грошові зобов'язання, а на податковий борг до моменту його розстрочення. Тобто, з дати виникнення податкового боргу до дати прийняття рішення контролюючого органу про укладення договорів про розстрочення податкового боргу.

Судом встановлено та не заперечувалося представником відповідача, що з моменту укладення таких договорів штрафні санкції не нараховувалися. Більше того, суми податкового боргу своєчасно були сплачені позивачем, тобто у визначені сторонами терміни сплати передбачені договорами.

При цьому, слід зазначити, що відповідно до пункту 3.9 Наказу Міністерства і зборів України № 574 від 10.10.2013 року «Про затвердження Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платників податків», на розстрочені (відстрочені) грошові зобов'язання (податковий борг) пеня та штрафи не нараховуються саме з дати укладання (підписання) договору до закінчення строку дії договору про розстрочення (відстрочення) грошового зобов'язання (податкового боргу).

Зокрема, згідно з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями Луцькою ОДПІ до КП «Луцькводоканал» було застосовано штрафні санкції у розмірах, визначених Податковим кодексом України за невчасну сплату наступних грошових зобов'язань:

1) Грошових зобов'язань в сумі 300 000,00 грн., які набули статусу податкового боргу і в подальшому були розстрочені відповідно до Рішення Луцької ОДПІ від 27 січня 2012 року № 1-Б, зокрема, як вбачається з облікової картки Комунального підприємства «Луцькводоканал» 2012 рік це залишок податкового боргу в розмірі 155 871,98 грн., який виник по декларації з податку на додану вартість № НОМЕР_3 від 30 грудня 2011 року та залишок податкового боргу в розмірі 144 128,02 грн., який виник по податковому повідомленні - рішенні № НОМЕР_4 від 05 січня 2012 року.

Зокрема, 24 вересня 2012 року при погашенні грошового зобов'язання згідно з платіжним дорученням № 1391, в розмірі 14 169,78 грн. була застосована штрафна санкція в сумі 1416,98 грн. (10 % від суми сплати, за прострочення з 31.12.2011 року по 27.01.2012 року), в розмірі 0,4 грн. була застосована штрафна санкція в сумі 0,04грн. (10 % від суми сплати, за прострочення з 31.12.2011 року по 27.01.2012 року); згідно з платіжним дорученням № 1395 в розмірі 162,16 грн. була застосована штрафна санкція в сумі 16,22 грн. (10 % від суми сплати, за прострочення з 21.01.2012 року по 27.01.2012 року), в розмірі 12 940,39 грн. була застосована штрафна санкція в сумі 1 294,04 грн. (10 % від суми сплати, за прострочення з 21.01.2012 а 27.01.2012 року).

04 жовтня 2015 року при погашенні грошового зобов'язання в розмірі 4 403,26 грн. була застосована штрафна санкція в сумі 440,33 грн. (10 % від суми сплати, за прострочення з 31.12.2011 року по 27.01.2012 року), в розмірі 38 107,28 грн. була застосована штрафна санкція в сумі 3 810,73 грн. (10 % від суми сплати, за прострочення з 31.12.2011 року по 27.01.2012 року), в розмірі 38 107,28 грн. була застосована штрафна санкція в сумі 3930,76 грн. (10 % від суми сплати, за прострочення з 21.01.2012 року по 27.01.2012 року).

Таким чином, саме з 27 січня 2012 року (з дня укладення договору) Луцькою ОДПІ відповідно до вимог чинного законодавства на розстрочену суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість штрафи не нараховуються.

При цьому, твердження позивача про те, що оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням кількість днів затримки сплати визначено неправильно, нібито без врахування строків передбачених договорами є неправдивим та необґрунтованим, оскільки до Комунального підприємства «Луцькводоканал» було застосовано штрафні санкції за період з моменту виникнення податкового боргу по 27 січня 2012 року (до дня укладення договору про розстрочення податкового боргу).

Тобто, внаслідок порушення позивачем свого обов'язку щодо своєчасної сплати податкового зобов'язання у строки, встановлені Податкового кодексу України, до моменту укладення договору про розстрочення податкового боргу, Луцькою ОДПІ правомірно застосовані до позивача штрафні санкції у порядку та розмірах, визначених Податковим кодексом України, тоді як штрафні санкції після укладення вищезазначеного договору Луцькою ОДПІ не нараховувалась.

Норма пункту 126.1 статті 126 ПК України є прямою та не звільняє платника податків від нарахування штрафу за порушення строку сплати податків у разі укладення у майбутньому договору про розстрочення податкового боргу. Даною нормою прямо передбачена відповідальність у випадку несплати податкового зобов'язання у строк, встановлений Податковим кодексом України.

Доводи позивача стосовно того, що умови укладених договорів про розстрочення КП «Луцькводоканал» виконувалися, не має значення для вирішення даної справи, оскільки спірними податковими повідомленнями-рішеннями до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції за порушення граничних строків сплати податкових зобов'язань за період до укладення договору про розстрочення грошових зобов'язань, штрафні санкції за період несплати грошового зобов'язання після укладення договору про розстрочку Луцькою ОДПІ не застосовувались.

2) Самостійно обчислена сума грошового зобов'язання в розмірі 645 584,00 грн. за податковою декларацією з податку на додану вартість № НОМЕР_5 від 19.11.2012 року терміном сплати до 30.11.2012 року.

Як вбачається із особової картки КП «Луцькводоканал» за 2012 рік, в момент імпортації 30.11.2012 року даного грошового зобов'язання в особову картку, за КП «Луцькводоканал»

рахувалася переплата в сумі 150 129,96 грн., яка була спрямована на погашення даного зобов'язання, таким чином несплаченою залишилася сума 495 454,04 грн. 20.12.2012 року при погашенні залишку боргу в сумі 495 454,04 грн. шляхом зарахування від'ємного значення по декларації з ПДВ № НОМЕР_6 за 01.11.2012 року, була застосована штрафна санкція в сумі 49 545,40 грн. (10 % від суми сплати, за прострочення у 22 дня з 01.12.2012 року по 20.12.2012 року).

При цьому слід зауважити, що податковий борг, який виник внаслідок несвоєчасної сплати грошового зобов'язання визначеного у податкових деклараціях вважається погашеним також поданням уточнюючого розрахунку, оскільки саме на цю дату відбулось зменшення абсолютного значення суми податкового боргу. Тоді як Податковий кодекс України не містить норм щодо звільнення від відповідальності за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов'язань (податкового боргу) у разі подання уточнюючого розрахунку після закінчення граничного строку подання розрахунків та спливу граничного строку сплати узгоджених податкових зобов'язань.

Подання позивачем уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, яким задекларовано суму ПДВ, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду, тобто після спливу строку сплати самостійно узгодженого податкового зобов'язання, а тому не може бути підставою для звільнення платника від відповідальності за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов'язань.

3) Самостійно обчислена сума грошового зобов'язання в розмірі 355 015,00 грн. за податковою декларацією з податку на додану вартість № НОМЕР_7 від 19 липня 2013 терміном сплати до 30 липня 2013 року.

14 серпня 2013 року згідно з платіжним дорученням № 3181 року був частково погашений податковий борг в сумі 220 820,00 грн. у зв'язку з чим була застосована штрафна санкція в сумі 44 164,00 грн. (20 % від суми сплати, за прострочення з 31.05.2013 року по 14.08.2013 року).

4) Грошових зобов'язань в сумі 887 359,86 грн., які набули статусу податкового боргу і в подальшому були розстрочені відповідно до Рішення Луцької ОДПІ від 16 серпня 2013 року №6 зокрема, як вбачається з облікової картки Комунального підприємства «Луцькводоканал» за 2013 рік це податкового боргу в розмірі 355 015,00 грн., який виник по декларації з податку на додану вартість № НОМЕР_7 від 19 липня 2013 року; в розмірі 496 191,00 який виник по декларації з податку на додану вартість № НОМЕР_8 від 30 червня 2013 року та залишок податкового боргу в розмірі 32 070,20 грн., який виник по декларації з податку на додану вартість № НОМЕР_9 від 30 травня 2013 року, а також пеня в розмірі 4 083,66 грн.

27 вересня 2015 року при погашенні грошового зобов'язання в розмірі 32 070,20 грн. була застосована штрафна санкція в сумі 6 414,04 грн. (20 % від суми сплати, за прострочення з 31.05.2013 року по 16.08.2013 року); в розмірі 21 070,09 грн. була застосована штрафна санкція в сумі 4 214,02 грн. (20 % від суми сплати, за прострочення з 01.07.2013 року по 16.08.2013 року); в розмірі 67 000,00 грн. була застосована штрафна санкція в сумі 13 400,00 грн. (20 % від суми сплати, за прострочення з 01.07.2013 року по 16.08.2013 року); в розмірі 10 678,76 грн. була застосована штрафна санкція в сумі 20 135,75 грн. (20 % від суми сплати, за прострочення з 31.05.2013 року по 16.08.2013 року);

30 вересня 2013 року при погашенні грошового зобов'язання в розмірі 307 442,15 грн. була застосована штрафна санкція в сумі 61488,43 грн. (20 % від суми сплати, за прострочення з 31.05.2013 року по 16.08.2013 року), в розмірі 49 116,70 грн. була застосована штрафна санкція в сумі 4 911,67 грн. (10 % від суми сплати, за прострочення з 31.07.2013 року по 16.08.2013 року), в розмірі 3435,54 грн. була застосована штрафна санкція в сумі грн. (10 - від суми сплати, за прострочення з 31.07.2013 року по 16.08.2013 року), в розмірі 6898,30 грн. була застосована штрафна санкція в сумі 689,83 грн. (10 % від суми сплати, за прострочення 31.07.2013 року по 16.08.2013 року).

5) Грошових зобов'язань в сумі 298974,93 грн., які набули статусу податкового боргу і в подальшому були розстрочені відповідно до Рішення Луцької ОДПІ від 01 листопада 2013 року № 35, зокрема, як вбачається з облікової картки Комунального підприємства «Луцькводоканал» за 2013 рік це податкового боргу в розмірі 8075,00 - основного платежу та 4037,50 грн. - штрафних санкцій, який виник по який виник по податковому повідомленні - рішенні № НОМЕР_10 від 21 жовтня 2013 року, та залишок несплаченого податкового боргу в розмірі 286 862, 43 грн., який виник по декларації з податку на додану вартість № НОМЕР_11 від 30 жовтня 2013 року.

27 грудня 2013 року, 30 грудня 2013 року та 31 грудня 2015 року при фактичному погашенні вищезазначених розстрочених грошових зобов'язань нараховувалися штрафні санкції в розмірі 10% від суми сплати за період з моменту виникнення податкового боргу до моменту укладення договору про розстрочення податкового боргу № 35 від 01 листопада 2013 року.

Самостійно обчислена сума грошового зобов'язання в розмірі грн. за податковою декларацією з податку на додану вартість № НОМЕР_12 від 19 листопада 2013 року терміном сплати 30 листопада 2013 року.

Як вбачається із особової картки КП «Луцькводоканал» за 2013 рік, в момент імпортації 30 листопада 2013 року даного грошового зобов'язання в особову картку, за КП «Луцькводоканал» рахувалася переплата в сумі 160 771,42 грн., яка була спрямована на погашення даного зобов'язання, таким чином несплаченою залишилася сума 300 200,58 грн.

2013 року при погашенні боргу в розмірі 299203,51 грн. була застосована штрафна санкція в сумі 29 920,35 грн. (10 % від суми сплати, за прострочення з 02.12.2013 року по 27.12. 2013 року), в розмірі 997,07 грн. була застосована штрафна санкція в сумі 99,71 грн. (10 суми сплати, за прострочення з 02.12.2013 року по 27.12.2013 року).

7) Грошових зобов'язань в сумі 293 834,54 грн., які набули статусу податкового боргу і в подальшому були розстрочені відповідно до Рішення Луцької ОДПІ від 21 січня 2014 року №6, зокрема, як вбачається з облікової картки Комунального підприємства «Луцькводоканал» за 2013 рік, що являє собою залишок несплаченого податкового боргу, який виник по декларації з податку на додану вартість № НОМЕР_13 від 20 грудня 2013 року.

18 лютого 2014 року, 18 березня 2014 року, 21 травня 2014 року та 22 травня 2014 року при фактичному погашенні вищезазначених розстрочених грошових зобов'язань нараховувалися штрафні санкції в розмірі 10 % від суми сплати за період з моменту виникнення податкового боргу до моменту укладення Договору про розстрочення податкового боргу № 6 від 21 січня 2014 року.

В аналогічний спосіб у порядку та розмірах, визначених Податковим кодексом України, після фактичної сплати були застосовані штрафні санкції на податковий борг за період з моменту його виникнення по дату укладення Договору про розстрочку № 104 від 24 липня 2014 року.

Таким чином, внаслідок порушення позивачем свого обов'язку щодо своєчасної сплати податкового зобов'язання у строки, встановлені законом, Луцькою ОДПІ правомірно застосовані до позивача штрафні санкції у порядку та розмірах, визначених Податковим кодексом України.

Норма пункту 126.1 статті 126 ПК України є прямою та не звільняє платника податків від нарахування штрафу за порушення строку сплати податків незалежно від причин такого розстрочення. Даною нормою прямо передбачена відповідальність у випадку несплати податкового зобов'язання у строк, встановлений Податковим кодексом України.

Будь-яких письмових доказів, які б спростували правову позицію контролюючого органу щодо застосування штрафних санкцій підприємством суду не надано.

Суд вважає за необхідне зазначити, що представник позивача (заступник головного бухгалтера ОСОБА_2Ю.) у судовому засіданні 20 січня 2016 року надала пояснення, що підприємство штучно створило податковий борг, щоб потім ДФС надала довідку про суму податкового боргу, яку потім надавали фінансовій інспекції та казначейству для погашення різниці в тарифах.

За таких обставин, оскільки, на дату розстрочення податкового боргу підприємства, позивач затримав сплату існуючого боргу, застосування до нього штрафу за порушення граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов'язання в розмірі 10% та 20% сплаченої суми боргу є правомірним.

Щодо доводів позивача про допущені Луцькою ОДПІ процесуальні порушення під час проведення перевірки, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент проведення перевірки), камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Таким чином, під час проведення перевірки податковий орган вправі використовувати дані системи електронного адміністрування податку на додану вартість, включаючи відомості про надходження платежів з податку на додану вартість, а посилання КП «Луцькводоканал» про перевищення Луцькою ОДПІ своїх повноважень в цій частині є безпідставними.

Також є помилковим посилання підприємства на строки проведення камеральних перевірок, які зазначені у пункті 200.10 статті 200 Податкового кодексу України, оскільки вони стосуються лише даних податкової декларації в частині правильності обчислення заявленого бюджетного відшкодування податку на додану вартість. У розглядуваному випадку предметом перевірки були строки сплати узгодженого податкового зобовязання з ПДВ, тому при її проведенні застосовується загальний строк проведення камеральних перевірок.

Крім того, посилання позивача на проведення Луцькою ОДПІ позапланової виїзної перевірки за період 01 січня 2012 року по 30 червня 2013 року з податку на додану вартість, за результатами якої був складений Акт від 08 жовтня 2013 року не заслуговують на увагу, оскільки предметом даної перевірки було правомірність показників, задекларованих у податковій звітності з податку на прибуток та податку на додану вартість, а не своєчасність сплати задекларованих грошових зобов'язань, тобто дана перевірка проводилася не з аналогічних питань.

За таких обставин суд приходить висновку, що Луцька ОДПІ діяла виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та ПК України, а тому оскаржувані податкові повідомлення - рішення винесені відповідно до вимог чинного законодавства, а підстави для задоволення позовних вимог Комунального підприємства Луцькводоканал» відсутні.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162-163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Комунального підприємства «Луцькводоканал» до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст постанови виготовлений 25 січня 2016 року.