Справа № 2а-13801/11/2070
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року м. Київ К/9991/63619/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Основ'янської міжрайонної державної податкової інспекції міста Харкова Харківської області Державної податкової служби

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2011 року

та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2012 року

у справі № 2-а-13801/11/2070

за позовом ОСОБА_1

до 1. Основ'янської міжрайонної державної податкової інспекції міста Харкова Харківської області Державної податкової служби (яка є правонаступником Державної податкової інспекції у Червонозаводському районі міста Харкова),

2. Головного управління Державного казначейства України в Харківській області

про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Червонозаводському районі міста Харкова (правонаступником якої є Основ'янська міжрайонна державна податкова інспекція міста Харкова Харківської області Державної податкової служби) (далі - відповідач-1), Головного управління Державного казначейства України в Харківській області (далі - відповідач-2) про: визнання неправомірними дій ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова щодо неповернення йому у повному розмірі 1011,87 грн. надмірно сплаченого за 2010 рік податку з доходів фізичних осіб у зв'язку з реалізацією права на податковий кредит; зобов'язання ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова здійснити повернення у спосіб перерахування на його банківський рахунок решти суми грошових коштів (надмірно сплаченого за 2010 рік податку з доходів фізичних осіб по праву на податковий кредит) в розмірі 648,70 грн.; зобов'язання ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова сплатити у спосіб перерахування на його банківський рахунок штраф за затримку повернення та за повернення у заниженому розмірі надмірно сплаченого за 2010 рік податку з доходів фізичних осіб по праву на податковий кредит в загальному розмірі 1011,87 грн. (в редакції заяви про зміну та уточнення позовних вимог від 21 листопада 2011 року).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2011 року позов був задоволений частково. Визнано неправомірними дії ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова щодо неповернення ОСОБА_1 надмірно сплаченого податку з доходів фізичних осіб за 2010 рік у розмірі 648,70 грн. Зобов'язано ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова та ГУ ДКУ в Харківській області повернути ОСОБА_1 у спосіб перерахування на його банківський рахунок надмірно сплачений податок з доходів фізичних осіб за 2010 рік у розмірі 648,70 грн. та сплатити штраф за затримку повернення надмірно сплаченого податку з доходів фізичних осіб за 2010 рік у розмірі 100 % від такої суми у розмірі 648,70 грн. В іншій частині позову було відмовлено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у спосіб перерахування на банківський рахунок витрати зі сплати судового збору у розмірі 1,70 грн.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2012 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2011 року скасовано в частині зобов'язання ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова та ГУ ДКУ в Харківській області повернути ОСОБА_1 у спосіб перерахування на його банківський рахунок надмірно сплачений податок з доходів фізичних осіб за 2010 рік у розмірі 648,70 грн. з прийняттям в цій частині нової постанови про зобов'язання Основ'янської МДПІ м. Харкова Харківської області ДПС підготувати та подати ГУ ДКУ в Харківській області висновок про повернення надмірно сплаченої суми податку на доходи з фізичних осіб за 2010 рік у розмірі 648,70 грн. та зобов'язання ГУ ДКУ провести виплату надмірно сплаченої суми податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_1 за 2010 рік в розмірі 648,70 грн. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2011 року скасовано в частині зобов'язання Основ'янської МДПІ м. Харкова Харківської області ДПС та ГУ ДКУ в Харківській області сплатити штраф за затримку повернення надмірно сплаченого податку з доходів фізичних осіб за 2010 рік у розмірі 100% від такої суми у розмірі 648,70 грн. з прийняттям нової постанови про відмову у задоволені позову. В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2011 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі Основ'янська МДПІ м. Харкова Харківської області ДПС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2011 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2012 року в частині задоволених позовних вимог і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_1, посилаючись на те, що постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2012 року є законною та обґрунтованою, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

28 серпня 2008 року між АКБ «Правекс-Банк» (банком) та ОСОБА_1 (позичальником) був укладений кредитний договір № 5536-012/08Р, відповідно до умов якого банк надає позичальникові кредит в іноземній валюті на загальну суму 15000,00 доларів США для споживчих цілей, а також з метою оплати страхових платежів згідно з договорами страхування нерухомого майна, укладення яких здійснюється на підставі та з урахуванням вимог пункту 6.1.14 даного договору. Кредит надається позичальникові строком з 28 серпня 2008 року до 28 серпня 2033 року зі сплатою 12,49% річних (пункти 1.1, 1.2 статті 1 договору).

28 серпня 2008 року згідно договору купівлі-продажу за реєстрованим № 2563 ОСОБА_1 була придбана однокімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 39,1 м2.

28 серпня 2008 року, у день укладення кредитного договору та договору купівлі-продажу квартири, між ОСОБА_1 (іпотекодавцем) та АКБ «Правекс-Банк» (іпотеклодержателем) був укладений договір іпотеки № 5536-012/08Р, відповідно до умов якого іпотекодавець для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань перед іпотекодержавтелем за кредитним договором № 5536-012/08Р від 28 серпня 2008 року та можливих змін до ього щодо плати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами кредитного договору, відшкодування збитків, іншої заборгованості (надалі - основне зобов'язання), передає іпотекодержавтелю належне йому на праві власності нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1.

Згідно довідки ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 14 березня 2011 року № 11418/04-01, загальна сума погашених відсотків, фактично сплачених позивачем протягом періоду з 01 січня 2010 року по 01 вересня 2010 року за користування кредитними коштами, становить 849,00 доларів США (6745,80 грн. за офіційним курсом Національного банку України, що діяв на дату платежу) (арк. справи 16).

З 2000 року ОСОБА_1 працює в Українській державній академії залізничного транспорту, з 2007 року - на посаді доцента, його роботодавець виконує свої зобов'язання щодо нарахування, утримання та сплати усіх податків до бюджету та внесків і зборів до державних цільових фондів від імені позивача та за його рахунок.

Згідно довідки Української державної академії залізничного транспорту від 06 жовтня 2011 року № 09Ф, за 12 відпрацьованих місяців в 2010 році (за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року) сукупний доход ОСОБА_1 склав 67552,87 грн., внески в пенсійний та страхові фонди - 4300,26 грн., оподатковуваний доход - 63252,61 грн., утриманий податок з доходів фізичних осіб - 9487,89 грн. (арк. справи 15).

ОСОБА_1 до ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова було подано декларацію про доходи, одержані з 01 січня по 31 грудня 2010 року, з відповідними додатками (арк. справи 70-73), розрахунок суми податку з доходів фізичних осіб, що підлягає поверненню платнику податку або сплаті до бюджету, у тому числі й зв'язку з нарахуванням податкового кредиту (арк. справи 83-85), а також перелік сум витрат, що включаються до складу податкового кредит (арк. справи 86), згідно яких сума податку з доходів фізичних осіб до повернення з бюджету у зв'язку з нарахуванням податкового кредиту, визначена платником, склала 1011,87 грн.

14 квітня 2011 року ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова був складений розрахунок суми податку з доходів фізичних осіб, що підлягає поверненню платнику податку, згідно з яким сума, яка підлягає поверненню позивачу, склала 366,84 грн. (арк. справи 68-69).

20 квітня 2011 року ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова подала до ГУ ДКУ в Харківській області висновок № 63 про повернення позивачу з бюджету податку з доходів фізичних осіб у сумі 366,84 грн. (арк. справи 193), а ГУ ДКУ в Харківській області 22 квітня 2011 року перерахувало на особистий рахунок позивача кошти в сумі 363,17 грн.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивачем були підтверджені належними документами фактично понесені витрати зі сплати процентів за іпотечним кредитом, частина з яких правомірно була віднесена до складу податкового кредиту 2010 року, з урахуванням того, що податковий орган, здійснюючи розрахунок суми податкового кредиту позивача, неправомірно виходив із суми загального річного доходу, а не із загального річного оподатковуваного доходу. Також, суд виходив з того, що позивач має право на отримання штрафу у розмірі 100% від суми недоотриманого надміру сплаченого податку, яка становить 648,70 грн. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд виходив з того, що кошти у сумі 363,17 грн. були своєчасно отримані позивачем.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи частково рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова та ГУ ДКУ в Харківській області повернути позивачу шляхом перерахування на його рахунок суми надмірно сплаченого податку у розмірі 648,70 грн. та приймаючи в цій частині нове рішення про зобов'язання Основ'янської МДПІ м. Харкова Харківської області підготувати та подати до ГУ ДКУ в Харківській області висновок про повернення надмірно сплаченої суми податку на доходи з фізичних осіб за 2010 рік у розмірі 648,70 грн. та зобов'язання ГУ ДКУ провести виплату надмірно сплаченої суми податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_1 за 2010 рік в розмірі 648,70 грн., виходив з того, що позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, невірно визначив спосіб захисту порушених прав, тоді як у даному випадку належним способом захисту прав позивача є зобов'язання відповідачів до виконання покладених на них Законом і підзаконними актами обов'язків щодо надання органу казначейства висновку про повернення надмірно сплаченої суми податку, а органу - державного казначейства - провести виплату вказаної у висновку суми. Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідачів штрафу у розмірі 100% від неповернутої суми податку, суд апеляційної інстанції виходив з того, що постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1236 було визнано такою, що втратила чинність постанову Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2004 року № 127 «Про затвердження Порядку нарахування штрафів за неповне або несвоєчасне повернення суми надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб». В решті суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3.5 статті 3 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при нарахуванні доходів у вигляді заробітної плати об'єкт оподаткування визначається як нарахована сума такої заробітної плати, зменшена на суму збору до Пенсійного фонду України та внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, які відповідно до закону справляються за рахунок доходу найманої особи.

Згідно положень підпункту 3.1.2 пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування резидента є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального річного оподатковуваного доходу на суму податкового кредиту такого звітного року.

За визначенням, наведеним у пункті 1.16 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит - це сума (вартість) витрат, понесених платником податку - резидентом у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року (крім витрат на сплату податку на додану вартість та акцизного збору), на суму яких дозволяється зменшення суми його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року, у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку має право включити до складу податкового кредиту звітного року такі витрати, фактично понесені ним протягом такого звітного року, зокрема, частину суми процентів за іпотечним кредитом, сплачених платником податку, яка розраховується за правилами, визначеними згідно із статтею 10 цього Закону.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що податковий орган, здійснюючи розрахунок суми податкового кредиту позивача, неправомірно виходив із суми загального річного доходу, а не із загального річного оподатковуваного доходу.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), до складу податкового кредиту включаються фактично понесені витрати, підтверджені платником податку документально, а саме: фіскальним або товарним чеком, касовим ордером, товарною накладною, іншими розрахунковими документами або договором, які ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) та визначають суму таких витрат.

Таким чином, зважаючи на те, що до державного бюджету в повному обсязі поступили кошти, у вигляді податку з доходів фізичних осіб, що були сплачені позивачем в сумі процентів за договором іпотечного житлового кредиту, а чинне законодавство передбачає заявлення до відшкодування надмірно сплачених податків та зборів протягом 1095 днів з дня здійснення такої переплати, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про те, що відповідачами було неправомірно не донараховано та недоплачено суму податкового кредиту в розмірі 648,70 грн.

В свою чергу, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, невірно визначив спосіб захисту порушених прав, тоді як у даному випадку належним способом захисту прав позивача є зобов'язання відповідачів до виконання покладених на них Законом і підзаконними актами обов'язків щодо надання органу казначейства висновку про повернення надмірно сплаченої суми податку, а органу - державного казначейства - проведення виплати вказаної у висновку суми.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

З огляду на те, що касаційна скарга не містить посилань на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень згідно положень частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга Основ'янської МДПІ м. Харкова Харківської області ДПС підлягає залишенню без задоволення, а постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2012 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Основ'янської міжрайонної державної податкової інспекції міста Харкова Харківської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна