Справа № 821/3768/15-а
Суддя: Кузьменко Н.А.
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/3768/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кузьменко Н.А.,

при секретарі - Багненко Т.В.

за участю: представників позивача - Попель І.В., Гурської О.А., Ткаленко Т.С.

представника відповідача - Малини С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго" до Державної фінансової інспекції в Херсонській області про визнання протиправними дій щодо винесення вимоги №21-06-14-14/5517 від 18.11.2015 року, -

встановив:

14 грудня 2015 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго" (далі - позивач, МКП «Херсонтеплоенерго») до Державної фінансової інспекції в Херсонській області (далі - відповідач, ДФІ) з позовними вимогами про визнання протиправними дій щодо винесення вимоги №21-06-14-14/5517 від 18.11.2015 року, оскільки остання винесена з порушенням норм законодавства.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ДФІ в період з 17.08.2015 року по 13.10.2015 року проведено ревізію використання коштів, передбачених Мінрегіону у 2014 році на субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого теплопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування в МКП «Херсонтеплоенерго» за період з 01.01.2014 року по 01.08.2015 року. За результатами ревізії складено акт ревізії від 21.10.2015 року №06-17/8 висновки якого стали підставою для винесення вимоги «Про усунення порушень законодавства виявлених ревізією» від 13.07.2015 року №45-13/774. Позивач не погоджується з правомірністю винесення даної вимоги з тих підстав, що вона містить розмір належних до відшкодування збитків. З посиланням на норми Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» обґрунтовує правомірність своїх вимог. Все це на думку позивача є підставами для постановлення судового рішення про визнання протиправними дій щодо винесення вимоги №21-06-14-14/5517 від 18.11.2015 року.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в адміністративному позові, з урахуванням уточнених позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши надані сторонами документи, зваживши доводи позивача викладені в адміністративному позові, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що відповідно до п.2.9 плану контрольно-ревізійної роботи ДФІ України на ІІІ квартал 2015 року та на підставі направлення на проведення ревізії від 14.09.2015 року №674 фахівцями ДФІ в Херсонській області проведено ревізію використання коштів, передбачених Мінрегіону у 2014 році на субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого теплопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування в МКП «Херсонтеплоенерго».

За результатами ревізії складено акт ревізії використання коштів, передбачених Мінрегіону у 2014 році на субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого теплопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування в МКП «Херсонтеплоенерго» за період з 01.01.2014 по 01.08.2015 року від 21 жовтня 2015 року №06-17/8 (а.с. 24-31).

Позивач скористався своїм правом на оскарження висновків акту перевірки та 23 жовтня 2015 року подав заперечення до акту ревізії від 21.10.2015 року №06-17/8 (а.с. 32-33).

У відповідь ДФІ листом «Про розгляд заперечень» від 13 листопада 2015 року №21-06-14-14/5477 направила на адресу підприємства висновок на заперечення, за яким заперечення не приймаються (а.с. 34-42).

За висновками акту ревізії винесено вимогу «Про усунення порушень законодавства, виявлених ревізією» від 18.11.2015 року №21-06-14-14/5517, яка отримана підприємством 20 листопада 2015 року (а.с.43-44).

Позивач вважає дії відповідача по винесенню вимоги протиправними з тих підстав, що вона винесена з порушенням норм законодавства.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні».

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Преамбула до Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» передбачає, що цей Закон визначає правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні.

Здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (ч.1 ст.1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні»).

Головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні (ч.1 ст.2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні»).

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування (ч.2 ст.2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні»).

Указом Президента України від 23 квітня 2011 року N 499/2011 затверджено Положення про Державну фінансову інспекцію України (далі - Положення №499/2011).

Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (п.1 Положення №499/2011).

Держфінінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (п.7 Положення №499/2011).

Державна фінансова інспекція в Херсонській області, як територіальний орган Державної фінансової інспекції України наділений певним комплексом повноважень, серед яких здійснення державного фінансового контролю та контролю за: виконанням функцій з управління об'єктами державної власності; цільовим та ефективним використанням коштів державного і місцевих бюджетів (абз.1-3 п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні»).

Згідно п. 7 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Кабінет Міністрів України постановою від 20 квітня 2006 р. N 550 затвердив Порядок проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами (далі - Порядок №550).

Цей Порядок визначає процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання (п.1 Порядку №550).

Результати ревізії оформляються актом, який складається на паперовому носії державною мовою і повинен мати наскрізну нумерацію сторінок. На першому аркуші акта ревізії, який оформляється на бланку контролюючого органу, зазначається назва документа (акт), дата і номер, місце складення (назва міста, села чи селища).

Акт ревізії містить:

вступну частину, в якій зазначаються підстава для проведення ревізії, тема ревізії, повна назва об'єкта контролю, його місцезнаходження, відомості про організаційно-правову форму та форму власності, дати початку і закінчення ревізії, період, який підлягав ревізії, перелік посадових осіб контролюючого органу та залучених спеціалістів, що проводили ревізію, перелік посадових осіб, які відповідали за фінансово-господарську діяльність об'єкта контролю у період, що підлягав ревізії;

констатуючу частину, в якій наведено інформацію про результати ревізії в розрізі кожного питання програми із зазначенням, за який період, яким способом (вибірковим, суцільним) та за якими документами перевірено ці питання, висновок про наявність або відсутність порушень законодавства, а також у разі наявності визначений в установленому законодавством порядку розмір збитків, завданих державі чи об'єкту контролю внаслідок таких порушень.

Виявлені допущені об'єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції контролюючого органу, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обов'язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

За результатами проведення ревізії з окремих питань програми посадовими особами контролюючого органу та залученими спеціалістами, що проводили ревізію в складі групи, можуть за рішенням керівника групи складатися довідки, які підписуються відповідною посадовою особою контролюючого органу чи спеціалістом та працівниками об'єкта контролю, що є відповідальні з цих питань. Довідки складаються в одному примірнику, видаються керівнику групи для прийняття рішення щодо включення до акта ревізії викладених в них фактів та долучаються до матеріалів ревізії. На вимогу об'єкта контролю йому можуть бути видані копії довідок (п.35 Порядку №550).

Акт ревізії від 21.10.2015 року №06-17/8 відповідає наведеним вище вимогам, що не заперечується сторонами.

У разі підписання акта ревізії із запереченнями (зауваженнями) керівник об'єкта контролю у строк не пізніше ніж 5 робочих днів після повернення контролюючого органу акта ревізії повинен подати йому письмові заперечення (зауваження). Якщо протягом цього строку заперечення (зауваження) щодо акта не надійдуть, то контролюючий орган має право вжити відповідних заходів для реалізації результатів ревізії. Рішення про розгляд заперечень (зауважень), що надійшли з порушенням встановленого строку, приймає керівник контролюючого органу (п.42 Порядку №550).

Контролюючий орган аналізує правильність обґрунтувань, викладених у запереченнях (зауваженнях), і в строк не пізніше ніж 15 робочих днів після отримання заперечень (зауважень) дає на них письмовий висновок, який затверджується керівником контролюючого органу або його заступником (п.43 Порядку №550).

Позивач скористався своїм правом для надання заперечень щодо акту ревізії, які належним чином та в передбачені строки проаналізовано відповідачем з наданням відповідного висновку.

Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Про усунення виявлених ревізією фактів порушення законодавства цей об'єкт контролю у строк, визначений вимогою про їх усунення, повинен інформувати відповідний контролюючий орган з поданням завірених копій первинних, розпорядчих та інших документів, що підтверджують усунення порушень (п.46 Порядку №550).

Висновок на заперечення до акту ревізії від 21.10.2015 року №06-17/8 отримано підприємством 17 листопада 2015 року (а.с.34), а вимога «Про усунення порушень законодавства, виявлених ревізією» №21-06-14-14/5517 винесена 18 листопада 2015 року.

Суд не погоджується з позицією позивача про протиправність дій ДФІ при винесенні вимоги «Про усунення порушень законодавства, виявлених ревізією» №21-06-14-14/5517 від 18.11.2015 року, оскільки порядок та строки вчинення дій, що передували винесенню вимоги, а також сама процедура її винесення відповідають вимогам спеціального законодавства.

Фактично позивач заперечує проти зазначення розміру збитків в пунктах вимоги та проти примусового стягнення таких збитків шляхом вимоги.

Суд звертає увагу позивача, що предметом розгляду в даній справі є надання правової оцінки діям відповідача по винесенню спірної вимоги, а не правомірність пунктів цієї вимоги, які можуть бути предметом дослідження в іншому провадженні за окремим адміністративним позовом.

Оцінка судом обставин справи базується на наданих доказах, їх належності та переконливості, в поєднанні з принципами КАС України.

Як передбачає ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Згідно п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру...".

Зокрема в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бочан проти України (N 2)» (Заява N 22251/08 §42) зазначено, що «…для того, щоб "цивільний" аспект пункту 1 статті 6 Конвенції був застосовним, має існувати спір щодо "права", яке можна небезпідставно назвати таким, що визнане національним законодавством, незалежно від того, чи захищене це право Конвенцією. Спір має бути дійсним та серйозним; він може стосуватися не лише фактичної наявності права, але й меж і способу його здійснення; і, насамкінець, результат провадження має бути безпосередньо вирішальними для зазначеного права, при цьому самих лише опосередкованих зв'язків або непрямих наслідків не достатньо для застосування пункту 1 статті 6 Конвенції».

За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень, з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 71 КАС України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі вимог частини 3статті 160 КАС України, в судовому засіданні 21 січня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 14, 71, 86, 94, 158 - 163 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго" до Державної фінансової інспекції в Херсонській області про визнання протиправними дій щодо винесення вимоги №21-06-14-14/5517 від 18.11.2015 року - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Херсонський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови виготовлено та підписано суддею 26 січня 2016 р.

Суддя Кузьменко Н.А.

кат. 5.6.