Справа № 816/2023/15
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 р.Справа № 816/2023/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Жигилія С.П. , Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.,

представника відповідача - Деміхіної О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.10.2015р. по справі № 816/2023/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юстас-концесія"

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в у Полтавській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА

04 червня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Юстас - концесія" (далі по тексту - ТОВ «Юстас-Концесія, позивач) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (далі по тексту - Кременчуцька ОДПІ, відповідач) про скасування податкового повідомлення - рішення від 12 грудня 2014 року №.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.10.2015 року по справі № 816/2023/15 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Юстас - концесія" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 12 грудня 2014 року №.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області судові витрати, понесені Товариством з обмеженою відповідальністю "Юстас - концесія" у зв'язку зі сплатою судового збору у розмірі 487 грн.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.10.2015 року по справі № 816/2023/15 та винести нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Юстас-Концесія» в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням на ненадання позивачем до перевірки товарно-транспортних накладних щодо перевезення товарів від ТОВ «Софтпро-Трейдінг», недоліки у складенні видаткових накладних (відсутність розшифровки підпису осіб, які їх підписали, вказівки на договір, за яким здійснені поставки ТМЦ, реквізитів довіреностей, за якими отримано товар), маніпулювання податковою звітністю внаслідок дроблення податкових накладних у великій кількості (декілька на одну поставку) з сумою ПДВ менше 10 тисяч гривень з метою ухилення від реєстрації їх в ЄРПН, стверджує про відсутність реального характеру господарських операцій з поставки товарів позивачеві постачальником ТОВ «Софтпро-Трейдінг». Вказує, що акт приймання-передачі наданих послуг, оформлений між ТОВ «Юстас-Концесія» та ТОВ «Софтпро-Трейдінг», надано лише до суду, під час перевірки він не надавався, а відтак, не є допустимим доказом реальності господарської операції щодо надання позивачеві послуг з просочування дерев'яних шпал. Крім того, позивачем не надано письмових замовлень на надання вказаних послуг, наявність яких є обов'язковою в силу п.2.1 договору № 1107 від 11.07.2014 року між ТОВ «Юстас-Концесія» та ТОВ «Софтпро-Трейдінг». Зазначив, що під час перевірки Кременчуцькою ОДПІ враховано акт від 16.10.2014 року № 67/11-23-22-04/30330993 про результати документальної невиїзної позапланової перевірки ТОВ "Софтпро-Трейдинг", яким зафіксовано відсутність останнього за місцезнаходженням (юридичною адресою), відсутність виробничих потужностей та складських приміщень, непідтвердження відомостей, викладених у поданих до Кіровоградської ОДПІ податкових деклараціях з ПДВ щодо придбання товарів у ТОВ «Теміс Капітал» (що є єдиним постачальником ТОВ «Софтпро-Трейдінг» у червні, липні та частково у серпні 2014 року), порушення кримінального провадження за ч.1 ст.205 КК України за фактом фіктивного підприємництва шляхом створення та придбання суб'єктів господарювання, у т.ч. ТОВ «Софтпро-Трейдінг». Враховуючи викладене, наполягає на відсутності у позивача права на формування податкового кредиту за результатами відносин із ТОВ «Софтпро-Трейдінг» та не вбачає підстав для скасування спірного податкового повідомлення-рішення про донарахування позивачеві грошового зобов'язання з ПДВ.

Позивач в надісланих до суду письмових запереченнях просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін. Стверджує, що відображення господарських операцій із ТОВ «Софтпро-Трейдінг» здійснювалось ТОВ «Юстас-Концесія» відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку. Окремі неточності у заповненні первинних документів не є свідченням відсутності господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом, та не позбавляють правового значення виданих за цими господарськими операціями первинних документів. З посиланням на п.п.11.2, 11.4, 11.5, 11.6 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року, вказує, що відсутність товарно-транспортних накладних не є свідченням відсутності реальних господарських операцій між позивачем та його контрагентом. Зазначив, що згідно з листом Кременчуцької ОДПІ від 25.08.2015 року № 20070/15 по кримінальному провадженню №0000164 про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.205 КК України досудове слідство триває, при цьому жодній особі не повідомлено про підозру. Враховуючи вищевикладене, вважає, що Кременчуцькою ОДПІ не доведено фактичних обставин, які ставлять під сумнів реальність господарських операцій між ТОВ «Юстас-Концесія» та ТОВ «Софтпро-Трейдінг», вказує на відсутність у діях позивача порушень податкового законодавства та наполягає на протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2015 року провадження у справі № 820/2023/15 було зупинено до 14.01.2016 року.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2016 року провадження у справі № 820/2023/15 поновлено.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, просив суд апеляційної інстанції постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.10.2015 року по справі № 816/2023/15 скасувати, винести нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Юстас-Концесія» в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З огляду на наведену норму, враховуючи, що позивач по справі належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, колегія суддів вважає за можливе розглянути адміністративну справу за його відсутності

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Юстас-Концесія" () зареєстровано як юридична особа 19 червня 2006 року, номер запису 1 004302 (т.1 а.с. 167-169).

Позивач взятий на облік в органах державної податкової служби і є платником податку на додану вартість, що не оспорюється сторонами.

Видами діяльності товариства за КВЕД-2010, є: оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, неспеціалізована оптова торгівля, вантажний автомобільний транспорт, будівництво житлових і нежитлових будівель (т.2 а.с. 21).

Кременчуцькою ОДПІ в період з 04 листопада 2014 року по 10 листопада 2014 року, згідно із підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 20.1 статті 20, статті 82 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, проведено позапланову документальну виїзну перевірку ТОВ "Юстас-Концесія" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ "Софтпро-Трейдінг" за період липень, вересень 2014 року.

За результатами перевірки складено акт від 17 листопада 2014 року №2665/16-03-22-02-12/34607722 (т.1 а.с. 21-28), яким зафіксовано порушення пункту 201.1, пункту 201.6 статті 201, пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України №2755-VI від 02 грудня 2010 року, в результаті чого ТОВ "Юстас-Концесія" занижено податок на додану вартість у розмірі 270531,47 грн. в тому числі за липень 2014 року в розмірі 269694,27 грн. та за вересень 2014 року в розмірі 837,20 грн.

На підставі наведених висновків акту перевірки від 17 листопада 2014 року №2665/16-03-22-02-12/34607722 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 12 грудня 2014 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 338163,34 грн. в тому числі за основним платежем в розмірі 270531,47 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 67632,87 грн. (т.1 а.с. 29)

Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням від 12 грудня 2014 року №, позивач звернувся до суду з даним позовом про його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з правомірності формування позивачем податкового кредиту за результатами господарських відносин із ТОВ "Софтпро-Трейдінг" та відсутності підстав для винесення оскаржуваного рішення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що фактичною підставою для висновку про порушення позивачем вимог п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України слугувало твердження відповідача про відсутність реального характеру господарських операцій між позивачем та контрагентом ТОВ «Софтпро-Трейдінг».

У свою чергу, таке твердження відповідач обґрунтовує виходячи з того, що перевіркою встановлено маніпулювання податковою звітністю внаслідок дроблення податкових накладних у великій кількості з сумою ПДВ менше 10 тис. грн., оформлення первинних документів по спірним господарським операціям з порушенням чинного законодавства (у видаткових накладних відсутні дані щодо осіб, які підписали дані первинні документи), ненадання до перевірки товарно-транспортних накладних або подорожніх листів, які б засвідчували факт транспортування придбаного товару від постачальника до потенційного покупця. Крім того, відповідач зазначає, що згідно з актом Кіровоградської ОДПІ від 16 жовтня 2014 року №67/11-23-22-04/30330993 "Про результати документальної позапланової перевірки ТОВ "Софтпро-Трейдінг" з питань правильності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість, доходів та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємства по взаємовідносинах з ТОВ "Теміс Капітал" за липень 2014 року" встановлено, що в липні 2014 року єдиним постачальником ТОВ"Софтпро Трейдінг" було ТОВ "Теміс Капітал", відносно якого 11 вересня 2014 року було складено акт про неможливість проведення зустрічної звірки. Вказує на невідповідність номенклатури придбаного ТОВ "Теміс Капітал" товару та товару, який ним реалізовувався подальшим покупцям, та про відсутність фактів реального здійснення господарських операцій з контрагентами - постачальниками та контрагентами - покупцями.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Як встановлено пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

У відповідності до п.201.1 ст.201 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби (п.201.2 ст.201 ПК України).

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на формування податкового кредиту із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник повинен мати податкові накладні, первинні бухгалтерські документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання у власній господарській діяльності.

Крім того, слід зазначити, що за змістом частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ТОВ "Юстас-Концесія" у третьому кварталі 2014 року здійснювало придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг у ТОВ "Софтпро-Трейдінг" на загальну суму 1623188,78 грн. в тому числі ПДВ в розмірі 270531,47 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що 01 липня 2014 року між ТОВ "Юстас-Концесія" (покупець) та ТОВ "Софтпро-Трейдінг" (продавець) укладено договір поставки №0107 (т.1 а.с. 31-32).

За умовами договору продавець зобов'язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах договору. Найменування товару: матеріали в асортименті згідно видатковими накладними. Документи на товар, які продавець повинен передати покупцю: рахунок, видаткова накладна, податкова накладна. Загальна кількість товару: згідно замовлень покупця. Оплата здійснюється за відвантажений товар. Доставка товару здійснюється силами та за рахунок покупця. Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2014 року.

11 липня 2014 року між ТОВ "Юстас-Концесія" (замовник) та ТОВ "Софтпро-Трейдінг" (виконавець) укладено договір про надання послуг №1107 (т.1 а.с. 30).

За умовами договору виконавець зобов'язується за замовленням замовника протягом визначеного в договорі строку надати за плату наступні послуги: просочення дерев'яних шпал, а замовник зобов'язується оплачувати такі послуги. Надання послуг та приймання їх результатів оформлюється актом приймання-передачі наданих послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін протягом трьох днів після фактичного надання (п.3.2 договору).

За наслідками господарських операцій за вказаними договорами позивачем надано до матеріалів справи копії наступних документів : заявок на поставку товарно-матеріальних цінностей (т.1 а.с. 245-254, 265-276), видаткових накладних від 01.07.2014 року №1, №2, №3, №4, від 02.07.2014 року №5, №6, №7, від 03.07.2014 року №8, №9, №10, від 04.07.2014 року № 12, від 07.07.2014 року №20, від 08.07.2014 року №22, від 09.07.2014 року №26, від 10.07.2014 року №29, від 11.07.2014 року №33, від 14.07.2014 року №42, від 15.07.2014 року №43, №44, від 17.07.2014 року №48, від 18.07.2014 року №49, від 21.07.2014 року №53, від 22.07.2014 року №57, №55, від 23.07.2014 року №70, №59, від 24.07.2014 року №72, від 25.07.2014 року №77, №76, від 28.07.2014 року №81, від 29.07.2014 року №86, від 30.07.2014 року №91, податкових накладних від 01.07.2014 року №1, №2, №3, №4, від 02.07.2014 року №5, №6, №7, від 03.07.2014 року №8, №9, №10, від 04.07.2014 року №12, від 07.07.2014 року №20, від 08.07.2014 року №22, від 09.07.2014 року №26, від 10.07.2014 року №29, від 11.07.2014 року №33, від 14.07.2014 року №42, №40, від 15.07.2014 року №43, №44, від 17.07.2014 року №48, від 18.07.2014 року №49, від 21.07.2014 року №53, від 22.07.2014 року №55, №57, від 23.07.2014 року №59, №78, від 24.07.2014 року №72, від 25.07.2014 року №76, №77, від 28.07.2014 року №81, від 29.07.2014 року №86, від 30.07.2014 року №91, акту №ОУ-40 здачі-прийняття робіт (надання послуг) (т.1 а.с. 33-65).

На підтвердження факту оплати придбаних товарно-матеріальних цінностей та послуг позивачем надано копії платіжних доручень №3785 від 15 серпня 2014 року на суму 113623,21 грн. та №3884 від 16 вересня 2014 року на суму 1509565,57 грн., завірених печаткою ПАТ "Промислово-фінансовий бак" (т.1 а.с. 285-286).

З наявних в матеріалах справи копій податкових накладних, виписаних позивачеві постачальником ТОВ «Софтпро-Трейдінг», вбачається, що останні оформлені у відповідності до вимог п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України.

З приводу тверджень відповідача про те, що у видаткових накладних, оформлених в ході поставки товарів позивачеві від ТОВ «Софтпро-Трейдінг», не зазначено посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення, відсутність реквізитів довіреностей, відповідно до яких отримано ТМЦ, колегія суддів зазначає, що відповідно до наявних в матеріалах справи копій видаткових накладних у них зазначено розшифровку підпису особи, яка підписала документ з боку постачальника ТОВ «Софтпро-Трейдінг» - «директор Марков О.А.».

Щодо відсутності розшифровки підпису особи, яка підписала видаткові накладні з боку позивача ТОВ «Юстас-концесія», колегія суддів зауважує, що позивачем не заперечується факт отримання товару від вказаного постачальника за цими видатковими накладними, при цьому підпис особи, яка отримувала товар завірений печаткою ТОВ "Юстас-Концесія". Факт отримання ТМЦ підтверджується також оборотно-сальдовими відомостями (т.2, а.с.25-35).

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, окремі неточності в заповненні первинних документів не можуть свідчити про відсутність господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом і не позбавляють правового значення, виданих за цими операціями первинних документів.

Відсутність під час перевірки товарно-транспортних накладних, подорожніх листів не спростовує факту доставки ТМЦ, оскільки, як вбачається з пункту 6.2 договору поставки № 0107 від 01.07.2014 р., доставка товару здійснюється силами та за рахунок Покупця.

При цьому працівники позивача не позбавлені можливості перевезти придбані ТМЦ на особистому транспорті, чим пояснюється відсутність потреби в оформленні товарно-транспортних накладних. Зворотнього відповідачем не доведено.

Щодо посилань відповідача в акті перевірки на положення розділу п.п.11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.6, 11.7, 11.8, 11.9, 13.1, 14.4 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 р. № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 р. за № 128/2568 (далі по тексту - Правила), колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із преамбули наказу Мінтрансу від 14.10.1997 р. № 363 "Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні", затверджені цим наказом, розроблені у виконання цілого ряду державних документів, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів, захисту їх від розкрадання, безпеки пасажирів на транспорті, боротьби зі злочинністю.

Дотримання Правил № 363, зокрема, вимоги про наявність ТТН під час перевезення вантажів є обов'язковим для перевізників. За їх порушення останні можуть бути притягнуті до відповідальності органами, що здійснюють контроль за дотриманням вимог законодавства про автомобільний транспорт у процесі виконання перевезень вантажів.

Таким чином, Правила № 363, розроблені Міністерством транспорту України, стосуються, перш за все, порядку здійснення перевезень і не встановлюють правила ведення бухгалтерського й податкового обліку підприємств, які є відправниками вантажу й вантажоодержувачами.

Зі змісту Правил № 363 вбачається, що товарно-транспортні накладні є документами, що регламентують взаємини перевізника й замовника як учасників транспортного процесу, і слугують, перш за все, для обліку витрат паливно-мастильних матеріалів та інших транспортних ресурсів.

В той же час, як зазначалось вище, в даному випадку позивачем сформовано податковий кредит не з вартості транспортних послуг, підставою для обліку яких є товарно-транспортна накладна, а з вартості придбаного і перевезеного товару, а тому відсутність товарно-транспортних накладних не є підставою для позбавлення права позивача на віднесення вартості придбаного товару до складу податкового кредиту.

Слід також відмітити, що позивач у спірних відносинах до складу податкового кредиту відніс суму ПДВ, зазначену у податкових накладних постачальником, без урахування вартості транспортування, зокрема, вартості паливно-мастильних матеріалів, а тому відсутність у позивача товарно-транспортних накладних не впливає на суму сформованого ним податкового кредиту за результатами господарських операцій із ТОВ «Софтпро-Трейдінг».

З приводу доводів відповідача про ненадання до перевірки подорожніх листів колегія суддів вказує, що обов'язковість складання подорожніх листів було скасовано з прийняттям наказу Міністерства Інфраструктури України від 05.12.2013 року № 983 "Про затвердження Змін до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 грудня 2013 р. за N 2197/24729, та спільного Наказу Міністерства інфраструктури України та Міністерства економічного розвитку і торгівлі від 10.12.2013 року № 1005/1454 "Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міністерства транспорту України, Міністерства статистики України від 29 грудня 1995 року N 488/346".

Так, у зв'язку з прийняттям наказу від 05.12.2013 року № 983 з Правил № 363 було внесено зміни до п.11.1 Правил № 363 та виключено, зокрема, пункт № 11.3 Правил, якими встановлювався статус дорожнього листа вантажного автомобіля як обов'язкового документа, без якого перевезення не допускається.

Щодо тверджень відповідача в апеляційній скарзі про те, що позивачем до перевірки не було надано акту здачі-приймання наданих послуг за договором №1107 від 11.07.2014 року, колегія суддів зазначає, що в акті перевірки відсутній запис про ненадання посадовими особами позивача акту приймання-передачі наданих послуг, а відтак, такі доводи не були підставою для висновку про відсутність реального характеру господарських операцій між ТОВ «Юстас-Концесія» та ТОВ «Софтопро-Трейдінг».

Згідно з пунктом 85.6. статті 85 Податкового кодексу України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Слід відмітити, що відповідачем не надано до матеріалів справи акту про відмову від надання акту приймання-передачі наданих послуг.

З акту перевірки вбачається, що акт про відмову від надання документів під час перевірки ПП «Укрспецпоставка-М» не складався. Доказів зворотного відповідачем не надано.

Колегія суддів зауважує, що в акті перевірки, копію якого надано до матеріалів справи, відсутній підпис посадових осіб ТОВ «Юстас-Концесія» під відміткою «Підтверджуємо, що первинні, бухгалтерські та інші документи, використані при проведенні перевірки, достовірні, надані в повному обсязі, а додаткові (інші документи), що свідчать про діяльність суб'єкта господарювання (спростовують викладені в акті перевірки факти) за період, що перевіряється, відсутні» (т.1, а.с.28).

З огляду на викладене, колегією суддів не беруться до уваги доводи відповідача про ненадання до перевірки акту здачі-приймання наданих послуг за договором №1107 від 11.07.2014 року в якості підстави для висновку про відсутність реального характеру господарської операції з надання ТОВ «Софтопро-Трейдінг» послуг позивачеві з просочування дерев'яних шпал.

Посилання відповідача на ненадання до перевірки банківських виписок, платіжних доручень на оплату за отримані від ТОВ «Софтпро-Трейдінг» товари за договором поставки № 0107 від 01.07.2014 року та послуги за договором про надання послуг № 1107 від 11.07.2014 р., колегія суддів відхиляє, оскільки, як зазначалось вище, чіткий перелік документів, наданих до перевірки, та перелік документів, у наданні яких позивачем було відмовлено, в ході перевірки не складався.

З приводу тверджень відповідача про те, що платіжне доручення № 3884 (т.2, а.с.101) не є доказом оплати позивачем коштів за договорами № 0107 від 01.07.2014 року та № 1107 від 11.07.2014 р., оскільки в графі «призначення платежу» зазначені реквізити інших договорів, а саме 2506П від 25.06.2014 р., № 1007У від 10.07.2014 р., колегія суддів зауважує, що на підтвердження оплати придбаних ТМЦ та послуг до матеріалів справи позивачем надано й копії інших платіжних доручень - № 3884 від 16.09.2014 року на суму 1509565,57 грн., у т.ч. ПДВ - 251594,26 грн. та 3785 від 15.08.2014 р. на суму 113623,21 грн., у т.ч. ПДВ - 18937,20 грн., в яких наявне посилання на договори № 0107 від 01.07.2014 року та № 1107 від 11.07.2014 р. (т.1, а.с.285-286).

Враховуючи викладене, копія платіжного доручення № 3884 (т.2, а.с.101) є такою, що надана помилково, та не спростовує факту оплати позивачем товарів та послуг, отриманих від ТОВ «Софтпро-Трейдінг».

На підтвердження подальшого використання придбаних товарно-матеріальні цінностей позивачем надано копії договорів (т.2 а.с. 5-8), видаткових накладних (т.2 а.с. 9, 13-15), товарно-транспортної накладної щодо перевезення товару до подальшого покупця (т.2 а.с. 10), податкової накладної (т.2 а.с. 11), актів здачі-прийняття робіт (т.2 а.с. 4, 12, 17-19), актів використаних матеріалів (т.2 а.с. 20), довідки про вартість виконаних робіт (т.2 а.с. 16), оборотно-сальдової відомості по рахунку 201, 205 та 281 за липень 2014 року (т.2 а.с. 25-35).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з договором №01/12/12 на оренду майна (т.1 а.с. 165), позивач орендує нежитлове офісне приміщення та площі складського призначення за адресою: вул. Ярмаркова, 13-а, загальною 80 кв.м. та 260 кв.м. відповідно, залізничний тупик, стрілочний перевід виробничої бази, виробничі інструменти.

Згідно наданого штатного розпису, станом на 01 липня та 01 вересня 2014 року, у позивача були наявні трудові ресурси (т.1 а.с. 170-171).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що наявними в матеріалах справи копіями первинних документів підтверджується реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ "Софтпро-Трейдінг», при цьому товари та послуги, які надавалися вказаним контрагентом, були використані ТОВ «Юстас-Концесія» в межах здійснення власної фінансово - господарської діяльності.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновку про безтоварність господарських операцій між позивачем та ТОВ "Софтпро-Трейдінг» відповідач дійшов, виходячи з даних акту Кіровоградської ОДПІ від 16.10.2014 р. № 67/11-23-22-04/30330993 «Про результати документальної невиїзної позапланової перевірки ТОВ «Софтпро-Трейдінг» (код за ) з питань правильності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість, доходів і витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємства по взаємовідносинах з ТОВ «Темі Капітал» (код 38606607) за липень 2014 року».

Зазначеним актом зафіксовано відсутність ТОВ «Софтпро-Трейдінг» за місцезнаходженням, відсутність у нього виробничих потужностей та складських приміщень, проведення господарських операцій із ТОВ «Теміс Капітал», щодо якого, у свою чергу, встановлено невідповідність придбаного товару реалізованому товару, відсутність реального здійснення господарських операцій з контрагентами-покупцями та постачальника.

Крім того, відповідач посилається на реєстрацію в ЄРДР кримінального провадження № 0000164 про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.205 КК України, за фактом здійснення невстановленими особами фіктивного підприємництва з метою прикриття незаконної діяльності, яка полягала у наданні реально діючим суб'єктам господарювання послуг по незаконному зменшенню податкових зобов'язань шляхом створення та придбання суб'єктів господарювання, у т.ч. ТОВ «Софтпро-Трейдінг».

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, по кримінальному провадженню №0000164 про вчинення кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 205 КК України, досудове слідство триває, при цьому жодній особі не повідомлено про підозру (т.1 а.с. 277).

З приводу тверджень відповідача про відсутність ТОВ «Софтпро-Трейдінг» за юридичною адресою, колегія суддів зазначає, що належним доказом останнього в розумінні положень ст. 70 КАС є дані про відсутність юридичної особи за місцем реєстрації у Єдиному Державному Реєстрі підприємств та організацій України.

Однак, таких доказів відповідачем до матеріалів справи не надано.

Як встановлено пунктами 12.4 - 12.5 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 1588 від 09.12.2011 року, в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних відносин, щодо кожного платника податків, стосовно якого виявлена відсутність його за місцезнаходженням (місцем проживання) та нез'ясоване його фактичне місцезнаходження (місце проживання), підрозділ органу державної податкової служби, який з'ясував зазначений факт, готує та передає підрозділам податкової міліції запит на встановлення місцезнаходження (місця проживання) платника податків за встановленою формою. До Єдиного банку даних юридичних осіб та Реєстру самозайнятих осіб вносяться дані про подання запиту. Якщо за результатами заходів щодо встановлення фактичного місцезнаходження юридичної особи підрозділами податкової міліції буде підтверджено відсутність такої особи за місцезнаходженням або встановлено, що фактичне місцезнаходження юридичної особи не відповідає зареєстрованому місцезнаходженню, керівник (заступник керівника) органу державної податкової служби приймає рішення про направлення до відповідного державного реєстратора повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням за ф. N 18-ОПП для вжиття заходів, передбачених частиною дванадцятою статті 19 Закону. Копія повідомлення підшивається до реєстраційної частини облікової справи платника податків. Про направлення такого повідомлення вноситься запис до журналу обліку повідомлень про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням за ф. N 19-ОПП.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано доказів направлення до відповідного державного реєстратора повідомлення про відсутність юридичної особи - контрагента позивача - за місцезнаходженням за ф. N 18-ОПП. Крім того, доказів наявності таких даних у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на час проведення перевірки до суду не надано.

Згідно з п. 6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010 року № 984, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 січня 2011 р. за N 34/18772 (далі по тексту - Порядок № 984), чинного на час проведення перевірки, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

У відповідності до п. 5. 2. Порядку № 984, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожними відображеним в акті фактом порушення необхідно чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово - господарської діяльності та господарську операцію, в результаті якої здійснено порушення.

Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду апеляційної інстанції відповідачем не надано, а колегією суддів при виконанні вимог ст.11 КАС України не виявлено.

Крім того, відповідно до ст.61 Конституції України юридична відповідальність має індивідуальний характер. Кожен платник податку несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Колегія суддів зазначає, що платник податків, в даному випадку позивач ТОВ «Юстас-Концесія», не є уповноваженою особою щодо перевірки дотримання податкової дисципліни контрагентів своїх контрагентів-субпідрядників, та не має доступу до податкової інформації з автоматизованих інформаційних систем контролюючих органів, а отже не міг бути обізнаний про можливі порушення ними податкового законодавства.

При цьому колегія суддів відмічає, що обов'язок контролю за правильністю нарахування та сплати податку на додану вартість покладаються на відповідача, а не на позивача, у зв'язку з чим відсутні підстави для позбавлення позивача права на податковий кредит через можливі порушення податкового законодавства постачальниками товарів (послуг).

Якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України з даного питання, викладеною у постановах Верховного Суду України від 9 вересня 2008 року у справі N 21-500во08 за позовом ТОВ "Фірма "ВІК" до ДПІ у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень, від 1 червня 2010 року у справі N 21-573во10 за позовом ЗАТ "Мукачівський лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, яка в силу ч.2 ст.244-2 КАС України є обов'язковою для всіх судів України. Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про правомірність віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ по відносинам із контрагентом ТОВ «Софтопро-Трейдінг».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 12 грудня 2014 року № про збільшення позивачеві суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 338163,34 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 270531,47 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 67632,87 грн., діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, без дотримання вимог ч.3 ст.2 КАС України, а отже, наявні підстави для скасування даного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем при поданні апеляційної скарги не було сплачено судовий збір.

При відкритті провадження у справі за клопотанням відповідача сплату судового збору було відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні

до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 наведеної статті (в редакції Закону України від 22.05.2015 р. № 484-VІІІ) розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на рішення адміністративного суду встановлено на рівні 110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Матеріалами справи підтверджено, що позовна заява була подана ТОВ "Юстас-Концесія" 04.06.2015 року.

Згідно з ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на дату подачі позову) за подання до адміністративного суду позову майнового характеру ставка судового збору складала 2% розміру позовних вимог, однак, не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" встановлено на 2015 рік мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня 2015 року - 1218 грн.

При цьому, частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на дату подачі позову) було передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору.

Таким чином розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання цієї позовної заяви, становив 487,20 грн.

Отже, розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання Кременчуцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області апеляційної скарги на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.10.2015 року по справі № 816/2023/15, становить 535 грн. 92 коп.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необхідним стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у зазначеному розмірі за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Полтавській області.

Керуючись ст.ст.41, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.10.2015р. по справі № 816/2023/15 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (39617, м. Кременчук, Полтавська область, вул.. Красіна, 76, ) на користь Державного бюджету України (отримувач -УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, МФО 851011, , банк : ГУ ДКСУ в Харківській області, рахунок - 1011, код класифікації доходів бюджету - 22030001, код ЄДРПОУ Харківського апеляційного адміністративного суду 34331173) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 535 (п'ятсот тридцять п'ять) 92 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Жигилій С.П. Дюкарєва С.В.
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 26.01.2016 р.