Справа № 2а/0470/8088/12
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2016-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2016 року м. Київ К/800/33653/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
секретаря судового засідання Кальненко О. І.,

за участю: прокурора - Атаманюк І. О.,

представника відповідача - Лизуненка С. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2014 року у справі за позовом прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська до Публічного акціонерного товариства "Юніон стандарт банк" про стягнення заборгованості,

встановив:

У січні 2011 року заступник прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі управління ПФУ звернувся до суду з позовом до ПАТ «Єкатеринославський комерційний банк», правонаступником якого є Банк, про стягнення заборгованості зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 1 733 399 грн 96 коп., нарахованої за період з 01 січня по 25 листопада 2009 року.

Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що у відповідача існує заборгованість зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, тому просив суд її стягнути.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2013 року позов задоволено: стягнуто з ПАТ «Єкатеринославський комерційний банк» на користь управління ПФУ заборгованість зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 1 733 399 грн 96 коп.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 17 грудня 2014 року рішення суду апеляційної інстанції скасував та залишив у силі рішення суду першої інстанції.

Верховний Суд України постановою від 07 липня 2015 року ухвалу Вищого адміністративного суду України від 17 грудня 2014 року скасував, а справу направив на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, представника відповідача, перевіривши правильність застосування судами норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду від 18 квітня 2007 року позовні вимоги підприємства "Axley Developments LLP" до ОСОБА_6 та до Закритого акціонерного товариства "Фінансовий Союз Банк" задоволено; зобов'язано відповідачів здійснювати за дорученням позивача придбання іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України за інвестиційними операціями без спонукання позивача сплачувати збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а також без утримання суми цього збору з коштів, що перераховуються позивачем на купівлю іноземної валюти.

Управління ПФУ провело планову та позапланову перевірки Закритого акціонерного товариства «Фінансовий Союз Банк» (далі - Банк) з питань дотримання вимог законодавства щодо нарахування, обчислення та сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, інших платежів та надання достовірних відомостей до органів ПФУ, про що складено акти від 11 грудня 2009 року № 135 та 17 листопада 2010 року № 22.

З актів перевірки вбачається, що в період з 01 вересня по 25 листопада 2009 року відповідач здійснив купівлю-продаж іноземної валюти для Компанії, яка є нерезидентом, під час якої Банк всупереч вимогам статей 1, 2 Закону України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) та Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року № 1740, не здійснив нарахування збору, утримання його з коштів клієнта та сплату до бюджету, у зв'язку з чим утворилася недоїмка у сумі 1 733 399 грн 96 коп.

Згідно із зареєстрованими змінами до установчих документів відповідача найменування ЗАТ «Фінансовий Союз Банк» було змінено на ПАТ «Єкатеринославський комерційний банк».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в період з 01 січня 2009 року по 25 листопада 2009 року відповідач здійснював купівлю-продаж іноземної валюти для компанії "Axley Developments LLP", яка є нерезидентом, під час якої банк всупереч нормам статей 1, 2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" та Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року № 1740 (далі - Порядок № 1740), не здійснив нарахування збору, його утримання з коштів клієнта та відповідну сплату до Пенсійного фонду України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що стягнення спірної суми заборгованості повинно відбуватися у порядку, передбаченому статтею 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права у цій справі, колегія суддів Верховного Суду України у постанові від 07 липня 2015 року дійшла такого висновку.

Відповідно до статті 17 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР державний нагляд у сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснює уповноважений Президентом України центральний орган виконавчої влади.

Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 01 березня 2001 року № 121/2001 (чинним на час виникнення спірних відносин), передбачено, що ПФУ є центральним органом виконавчої влади.

Відповідно до частини другої та абзаців першого, восьмого частини третьої статті 106 Закону № 1058-IV (чинних на час виникнення спірних відносин) суми страхових внесків, своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами ПФУ у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Територіальні органи ПФУ за формою і у строки, визначені правлінням ПФУ, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

У разі якщо страхувальник, який одержав вимогу територіального органу ПФУ про сплату недоїмки і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму недоїмки разом із застосованою до нього фінансовою санкцією, включеною до вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом ПФУ, або не оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган ПФУ звертається в установленому законом порядку і подає вимогу про сплату недоїмки до відповідного підрозділу державної виконавчої служби. У зазначених випадках орган ПФУ також має право звернутися до суду чи господарського суду з позовом про стягнення недоїмки. У разі звернення органу ПФУ з позовом про стягнення недоїмки до суду передбачені законодавством заходи досудового врегулювання спорів не застосовуються.

Таким чином, Верховний Суд України дійшов висновку, що вимога про сплату недоїмки зі страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування є рішенням, на підставі якого орган ПФУ, у передбачених статтею 106 Закону № 1058-IV випадках, має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки.

Загальне поняття акта перевірки наведено у підпункті 2.4 пункту 2 Порядку оформлення результатів перевірок платників з питань дотримання чинного законодавства щодо нарахування, обчислення та сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління ПФУ від 1 грудня 2008 року № 21-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 грудня 2008 року за № 1226/15917; чинного на час виникнення відносин; далі - Порядок), згідно з яким акт - це документ, який стверджує факт проведення перевірки з питань дотримання чинного законодавства платниками страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до пункту 2.5 Порядку акт повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства щодо нарахування та сплати страхових внесків та інших платежів, а також щодо формування та надання відомостей про застрахованих осіб, детальний опис виявлених порушень з посиланням на відповідну вимогу законодавства, а також невиконання платником законних вимог посадових осіб органів ПФУ, які проводили перевірку. За результатами перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини, які мають відношення до фактів виявлених порушень законодавства. Факти виявлених порушень законодавства викладаються в акті чітко, об'єктивно та повною мірою, з посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

У цьому випадку акт перевірки, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень законодавства, що, у свою чергу, відповідає встановленим правилам складання акта перевірки, не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб'єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії у розумінні статті 17 КАС.

Отже, предметом оскарження в суді відповідно до статті 106 Закону № 1058-IV є вимога про сплату недоїмки зі страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Враховуючи наведені норми права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не вбачає підстав відступити від правової позиції, викладеної у висновку Верховного Суду України від 07 липня 2015 року та враховує його при застосуванні таких норм відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України на підставі аналізу зазначених норм права дійшла висновку, що стягнення страхових внесків має відбуватися згідно з положеннями статті 106 Закону № 1058-IV.

Оскільки під час вирішення справи по суті судом апеляційної інстанції не допущені порушення норм процесуального та матеріального права, то скаргу скаржника слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: