Справа № 826/15484/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Ремспецбуд-КС”

до

Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про

визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу та податкових повідомлень-рішень

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

В судовому засіданні 03 грудня 2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив; за спільним клопотанням представників сторін на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу ДПІ в Оболонському районі від 19 лютого 2015 року №358 “Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки”, на підставі статті 20, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України наказано організувати роботу щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ “Ремспецбуд-КС” (код ЄДРПОУ 37074261) з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ПП “Кратос-Гранд” (код ЄДРПОУ 39015627) за серпень 2014 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 03 березня 2015 року №217/26-54-22-02-37074261 “Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ “Ремспецбуд-КС” (код за ЄДРПОУ 37074261) при взаємовідносинах з ПП “Кратос-Гранд” (код ЄДРПОУ 39015627) за період з 01 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року” (далі по тексту – акт перевірки).

В акті перевірки встановлено порушення позивачем пункту 198.6 статті 198, пунктів 200.1 та 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 195 842,00 грн. за серпень 2014 року;підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 статті 139, пункту 149.1 статті 149 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищені збитки за 2014 рік на суму 979 209,00 грн.

У зв’язку із виявленими порушеннями відповідачем прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

Вказані в акті перевірки порушення відповідач обґрунтовує неправомірним формуванням ТОВ “Ремспецбуд-КС” витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість по відносинам із ПП “Кратос-Гранд”, оскільки за даними акта ДПІ у місті Черкасах від 07 листопада 2014 року №428/23-01-22-04/39015627 “Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ПП “Кратос-Гранд” з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах із контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за липень, серпень 2014 року” встановлено відсутність реальності господарських операцій вказаних підприємств та укладення ними нікчемних та фіктивних правочинів.

Позивач вважає протиправними дії відповідача та наказ по призначення перевірки, оскільки перевірка призначена за відсутності правових підстав, та не погоджується зі спірними податковими повідомленнями-рішеннями, виходячи з того, що господарські операції з ПП “Кратос-Гранд” підтверджені первинними документами, є реальними та відповідають дійсному економічному змісту.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред’явлених позовних вимог звертає увагу на наступне.

В частині позовних вимог про визнання протиправними дій по проведенню перевірки суд керується наступним.

Відповідно до пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Пункт 78.5 статті 78 Податкового кодексу України визначає, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред’явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб’єкта (прізвище, ім’я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об’єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред’явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред’явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Таким чином, з аналізу наведених правових норм суд приходить до висновку, що документальна позапланова виїзна перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення, а право на проведення такої перевірки за умови пред’явлення або надіслання платнику податків до початку проведення перевірки копії наказу про проведення документальної позапланової перевірки та направлення на проведення такої перевірки; у свою чергу непред’явлення або не надіслання таких документів є підставою для недопущення посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки.

Матеріали справи підтверджують, що у межах спірних правовідносин перевірка проведена на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку коли за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов’язків письмовий запит контролюючого органу протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Таким чином, можливість для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та прийняття відповідного наказу виникає виключно за наявності двох умов: 1) виявлення фактів, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства; 2) не надання платником пояснень та їх документального підтвердження на запит контролюючого органу протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Суд встановив, що ДПІ в Оболонському районі звернулось до ТОВ “Ремспецбуд-КС” із письмовим запитом про надання інформації та її документального підтвердження від 02 лютого 2015 року №2290/10/22, в якому, посилаючись на підпункт 16.1.5 пункту 16.1 статті 16, підпункту 20.1.2 пункту 20.1 статті 20, абзацу 2 та пункту 1 абзацу 3 пункту 73.3 статті 73 та підпунктів 78.1.1, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, так як відповідачем встановлено завищення податкових зобов’язань/кредиту з податку на додану вартість та доходів/витрат, фінансового результату до оподаткування з податку на прибуток по ланцюгу постачання з використання взаємовідносин з контрагентами, які надали податкову вигоду, у зв'язку з чим відповідач просить надати пояснення та їх документальне підтвердження (засвідчені підписом платника податків або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності) копії первинних документів, що підтверджують фінансово-господарські відносини, вид, обсяг і якість операцій та розрахунків, що здійснювались) для з’ясування реальності та повноти відображення в бухгалтерському та податковому обліку (податок на прибуток та податок на додану вартість) із відповідним відображенням у податкових деклараціях (розрахунках, звітах тощо) результатів операцій по господарських відносинах з ПП “Кратос-Гранд” (код ЄДРПОУ 39015627) за період серпень 2014 року.

Вказаний запит отриманий уповноваженою особою позивача, у відповідь на який листом від 10 лютого 2015 року №19 позивачем відмовлено контролюючому органу у наданні запитуваної інформації, у зв’язку з порушенням пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України під час складання спірних запитів.

Досліджуючи письмові запити ДПІ в Оболонському районі на предмет їх відповідності встановленим вимогам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та другої пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право звернутися до платників податків та інших суб’єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (заступником керівника) органу державної податкової служби і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту.

Згідно частини третьої пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України визначено, що письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб’єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:

1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби;

2) для визначення рівня звичайних цін на товари (роботи, послуги) під час проведення перевірок;

3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;

4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків податкової накладної покупцю або про порушення правил заповнення податкової накладної;

5) у разі проведення зустрічної звірки;

6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Частина п’ята пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України встановлює, що платники податків та інші суб’єкти інформаційних відносин зобов’язані подавати інформацію, визначену у запиті органу державної податкової служби, та її документальне підтвердження протягом одного місяця з дня, що настає за днем надходження запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому цього пункту, платник податків звільняється від обов’язку надавати відповідь на такий запит.

Дослідивши зміст письмового запиту ДПІ в Оболонському районі, суд звертає увагу, що він складений з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України, зокрема не містить підстав для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує, а тому позивач звільняється від обов’язку надавати відповідь на такий запит.

Крім того, відповідач не надав суду доказів того, що ДПІ в Оболонському районі виявлено факти, що свідчать про порушення ТОВ “Ремспецбуд-КС” податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, що могло б бути підставою для звернення з відповідним запитом.

Таким чином, з урахуванням відсутності в матеріалах справи доказів виявлення фактів, що свідчать про порушення ТОВ “Ремспецбуд-КС” податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та надіслання належним чином оформленого письмового запиту, суд приходить до висновку, ДПІ в Оболонському районі не мала правових підстав для прийняття рішення про проведення позапланової виїзної перевірки позивача.

Враховуючи викладене, наказ ДПІ в Оболонському районі від 19 лютого 2015 року №358 “Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ “Ремспецбуд-КС” та вчинені на його підставі дії по проведенню перевірки суперечать приписам Податкового кодексу України, а тому є протиправними.

При вирішенні спору у цій частині судом враховано висновки про застосування норм права щодо проведення податкових перевірок, викладені у постановах Верховного Суду України, які відповідно до частини першої статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права

Так, у постанові Верховного Суду України від 24 січня 2006 року у справі за позовом АКБ “Мрія” до ДПІ у м. Вінниці про визнання неправомірною позапланової комплексної перевірки зазначено, що право на судовий захист пов’язане із самою протиправністю оскаржуваного рішення та дій, і не ставиться в залежність від наслідків реалізації таких рішень або дій.

У постанові Верховного Суду України від 27 січня 2015 року у справі за позовом ТОВ “Будгарантінвест-55” до ДПІ у м. Южному Одеської області про визнання незаконним наказу про проведення документальної невиїзної позапланової перевірки та визнання протиправним дій колегія суддів Судової палати в адміністративних справах вказала, що право платника оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього не залежить від виду такої перевірки.

В частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень суд звертає увагу на наступне.

Згідно усталеної позиції Верховного Суду України та Вищого адміністративного суду України при розгляді справ щодо правомірності включення до складу витрат вартості придбаних робіт/послуг та відповідних сум податку на додану вартість – до складу податкового кредиту, судам належить з’ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб’єктності учасників господарської операції та установлення зв’язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між ТОВ “Ремспецбуд-КС” та його контрагентом - ПП “Кратос-Гранд”, мету придбання та обставини використання придбаних товарів/послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб’єктність учасників господарської операції (зокрема, чи були платниками податку на додану вартість).

Матеріали справи підтверджують, що між ТОВ “Ремспецбуд-КС” (замовник) та ПП “Кратос-Гранд” (виконавець) 07 серпня 2014 року укладено договір №73/08/14 МР, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання монтажних робіт на будовах замовника: згідно затвердженої проектно-кошторисної документації та договірної ціни, що є невід’ємною частиною Договору та підставою для проведення взаємних розрахунків, що підписується уповноваженими представниками сторін.

Згідно акта приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2014 року №1, виконавцем було виконано монтажні роботи на загальну суму 307 135,69 грн., у тому числі податок на додану вартість – 51 189,28 грн. та згідно акта приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2014 року №2 - на загальну суму 369 774,31 грн., у тому числі податок на додану вартість – 61 629,05 грн.

08 серпня 2014 року між ТОВ “Ремспецбуд-КС” (замовник) та ПП “Кратос-Гранд”(виконавець) укладено договір №74/08/14, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання монтажних робіт на будовах замовника: згідно затвердженої проектно-кошторисної документації та договірної ціни, що є невід’ємною частиною Договору та підставою для проведення взаємних розрахунків, що підписується уповноваженими представниками сторін.

Згідно акта надання послуг від 29 серпня 2014 року №475, виконавцем виготовлено технічну документацію на електромонтажні роботи на загальну суму 180 680,00 грн., у тому числі податок на додану вартість – 30 113,33 грн.

Крім того, 25 серпня 2014 року між ТОВ “Ремспецбуд-КС” (замовник) та ПП “Кратос-Гранд” (виконавець) укладено договір №77/08/14, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання монтажних робіт на будовах замовника: згідно затвердженої проектно-кошторисної документації та договірної ціни, що є невід’ємною частиною Договору та підставою для проведення взаємних розрахунків, що підписується уповноваженими представниками сторін.

Згідно акта приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2014 року №1 виконавцем виконано внутрішні електромонтажні роботи на загальну суму 317 460,60 грн., у тому числі податок на додану вартість – 52 910,10 грн.

Оплата за виконані роботи здійснювалась позивачем у безготівковому порядку, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких містяться в матеріалах справи.

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов’язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об’єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об’єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об’єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов’язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За правилами пунктів 138.4 та 138.5 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг; інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 138.6 статті 138 Податкового кодексу України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлює, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов’язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Наведені правові норми вказують, що визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об’єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов’язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Досліджуючи питання пов’язаності придбаних позивачем товарів та послуг з його господарською діяльністю, суд зазначає про наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб’єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов’язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як підтверджують матеріали справи, ТОВ “Ремспецбуд-КС” здійснює діяльність, пов’язану із проведення електромонтажних робіт (код КВЕД 43.21); позивач має ліцензію на здійснення господарської діяльності, пов’язаної зі створенням об’єктів архітектури серії АЕ №640841, виданої Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, та ліцензію на проектування, монтаж, технічне обслуговування засобів протипожежного хахситу та систем опалення, оцінка протипожежного стану об’єктів серії АЕ №641560, виданої Державною службою України з надзвичайних ситуацій.

Суд встановив, що надані ПП “Кратос-Гранд” послуги по здійсненню монтажних робіт позивач використав у господарській діяльності, а саме на виконання вимог договорів підряду, укладених між позивачем, як підрядником, та замовниками – ТОВ “Алекса-Груп”, ТОВ “Альянс Транссервіс” та ТОВ “ВБК “Промжитлобуд”.

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій позивач надав до суду копії договорів підряду, договірних цін, локальних кошторисів, актів приймання виконаних будівельних робіт по відносинам із замовниками.

Співставлення змісту первинних документів по відносинам із ПП “Кратос-Гранд” та доказів підтвердження фактичного надання послуг вказує, що ТОВ “Ремспецбуд-КС” здійснювало витрати на придбання у вказаного підприємства послуг для провадження своєї господарської діяльності.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що ПП “Кратос-Гранд” не мали адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов’язань по спірним операціям та не вчиняли фактичних дій, спрямованих на виконання таких зобов’язань.

За таких підстав, суд вважає, що позивач правомірно формував витрати за перевірений період по взаємовідносинам з ПП “Кратос-Гранд” у зв’язку з отриманням відповідних послуг.

Крім того, суд зазначає, що ймовірне недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит – це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов’язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв’язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв’язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи суд приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару, робіт чи послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв’язку з таким придбанням.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України дою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає тільки один випадок не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв’язку з придбанням товарів (послуг) - це не підтвердження податковими накладними або оформлення з порушенням вимог чи не підтвердження митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6 статті 198).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов’язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім’я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім’я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як вбачається з обставин справи, позивач відображав суми податку на додану вартість у складі податкового кредиту на підставі податкових накладних, виписаних ПП “Кратос-Гранд”, у зв’язку з отриманням послуг, наданих останнім.

Однак, податкових накладних, виписаних ПП “Кратос-Гранд”, та на підставі яких сформовано податковий кредит з податку на додану вартість, позивачем до суду не надано, що унеможливлює встановити їх наявність та оформлення відповідно до вимог пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частина третя статті 4 Закону України “Про судовий збір” (в редакції, чинній на момент звернення до суду) встановлює, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Матеріали справи підтверджують, що за майнові вимоги позивач сплатив судовий збір у розмірі 487,20 грн., тобто 10 відсотків розміру ставки судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру.

Частина перша статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, на користь позивача належить присудити здійснені ним витрати по сплаті судового збору відповідно до частини задоволених вимог за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ в Оболонському районі.

Так, суд встановив, що у процентному відношенні позивачу відмовлено у задоволенні майнових вимог у розмірі 23,07% (293 763,00 грн. з 1 272 972,00 грн.), тобто на користь Державного бюджету України належить присудити суму судового збору, за виключенням вже сплаченої суми судового збору, а саме 563,69 грн. (4 872,00 грн. х 23,07%) – 487,20 грн.-73,08 грн. (розмір задоволеної суми в частині немайнових вимог).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Ремспецбуд-КС” задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 19 лютого 2015 року №358 “Про проведення документальної позапланової перевірки”.

3. Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві по проведенню документальної позапланової виїзної перевірки, за результатами якої складено акт від 03 березня 2015 року №217/26-54-22-02-370074261 “Про проведення документальної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю “Ремспецбуд-КС”.

5. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко