Справа № 819/2418/15
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року Справа № 876/10587/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Довгополова О.М.,

ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання Богдан А.О.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року в адміністративній справі № 819/2418/15 за позовом ОСОБА_2 до управління МВС України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив: визнати протиправним і скасувати наказ відповідача від 7 серпня 2015 року № 235 о/с «По особовому складу» в частині звільнення його з органів внутрішніх справ; поновити його на попередньо займаній посаді старшого оперуповноваженого (за рахунок посади старшого оперуповноваженого в ОВС) управління карного розшуку кримінальної міліції (надалі УКР КМ) УМВС України в Тернопільській області з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу; зобовязати відповідача протягом трьох календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили, внести зміни до його трудової книжки; стягнути з відповідача на його користь 300 000 грн відшкодування моральної шкоди та зобовязати відповідача надати суду звіт про виконання постанови протягом десяти днів після одержання її копії у частині негайного поновлення його на службі в органах внутрішніх справ України.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що при винесенні наказу про його звільнення не було враховано, що займана ним посада не підлягала скороченню, оскільки в структурному підрозділі УМВС України в Тернопільській області, в якому він працював до звільнення, не відбувалось скорочення чисельності чи штату працівників, а відбувалась реорганізація. Крім того, звільнення було проведено з порушенням вимог ст.49-2 КЗпП України в частині ознайомлення з вакантними посадами одночасно з попередженням про звільнення.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятою постановою, її оскаржив ОСОБА_2, який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за невідповідності висновків суду обставинам справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права. Тому просив скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким його позов задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовано тими ж аргументами, що й вимоги позовної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, відповідно до наказу УМВС України в Тернопільській області від 4 лютого 2002 року № 007 о/с ОСОБА_2 був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ; остання займана ним посада старший оперуповноважений (за рахунок посади старшого оперуповноваженого в ОВС) сектору розкриття злочинів проти особи управління карного розшуку кримінальної міліції УМВС України в Тернопільській області; спеціальне звання майор міліції.

З метою оптимізації структури та вдосконалення діяльності підрозділів карного розшуку та у звязку з ліквідацією підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю, МВС України було видано накази № 600 від 22 травня 2015 року «Про організаційно-штатні зміни в підрозділах кримінальної міліції ГУ МВС, УМВС» та № 585 від 21 травня 2015 року «Про організаційно-штатні зміни у МВС», а УМВС України в Тернопільській області наказ № 963 від 2 червня 2015 року «Про організаційно-штатні зміни в підрозділах кримінальної міліції УМВС», згідно із якими було проведено організаційно-штатні зміни в підрозділах кримінальної міліції, зокрема, проведено реорганізацію окремих підрозділів УМВС України в Тернопільській області.

На виконання цих наказів УМВС України в Тернопільській області видало наказ від 3 червня 2015 року № 973 «Про попередження про наступне звільнення, у звязку із скороченням штатних посад в підрозділах УМВС в області», яким попередило про наступне звільнення працівників реорганізованих структурних підрозділів УМВС в області, в тому числі й позивача.

Відповідно до наказу УМВС України в Тернопільській області № 235 о/с «По особовому складу» майора міліції ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних сил за підпунктом «г» пункту 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що відповідно до наказу МВС України № 600 від 22 травня 2015 року «Про організаційно-штатні зміни в підрозділах кримінальної міліції ГУМУС, УМВС» проведено реорганізацію окремих підрозділів УМВС в Тернопільській області, внаслідок чого відбулося скорочення штату в підрозділах кримінальної міліції УМВС України в Тернопільській області, оскільки штатна чисельність до реорганізації становила 15 посад, а після реорганізації 13 посад; крім того, встановлено, що звільняючи позивача через скорочення штатів, відповідач не мав можливості використати його надалі на службі.

При цьому судом не взято до уваги твердження позивача з приводу того, що його посада скороченню не підлягала, оскільки законодавством передбачено скорочення штату або чисельності, а не скорочення посад.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 3 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про міліцію» міліція в Україні державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоровя, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань. Належність до системи таких органів є державною службою.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про міліцію» визначено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

На виконання цієї норми Закону Кабінет Міністрів Української РСР своєю постановою від 29 липня 1991 року за № 114 затвердив Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (із змінами та доповненнями станом на 5 серпня 2015 року; надалі Положення).

Підпунктом «г» пункту 64 Положення передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), зокрема через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Аналізуючи перелік змін до штатних розписів, судом встановлено, що відповідно до наказу МВС України № 600 від 22 травня 2015 року було ліквідовано управління по боротьбі з організованою злочинністю (12 штатних одиниць), а управління карного розшуку відповідача збільшено на 10 штатних одиниць.

При цьому сектор розкриття злочинів проти особи УКР УМВС України в Тернопільській області, в якому працював позивач, було збільшено із 3 штатних одиниць до 5 штатних одиниць, тобто скорочення чисельності штатів у секторі не було, тому звільнення позивача через скорочення штатів є незаконним.

Як зазначено вище, звільнення за підпунктом «г» пункту 64 Положення можливе при відсутності можливості подальшого використання на службі особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, проте відповідачем не доведено належними доказами неможливість подальшої служби позивача.

При цьому, відповідно до довідки УМВС України в Тернопільській області від 14.09.2015 року № 2/24-2983 видно, що за період з 01 червня по 07 серпня 2015 року в УКР УМВС України в Тернопільській області були вакантні посади (в т.ч. оперуповноважених і старших оперуповноважених), що спростовує доводи відповідача про неможливість подальшого використання позивача на службі (а.с.42 43).

Іншим доказом цього є копія рапорта позивача від 07.08.2015 року про погодження із запропонованою посадою оперуповноваженого сектору розкриття майнових злочинів відділу карного розшуку КМ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області, із резолюціями від того ж числа заступників начальника УМВС та УКР УМВС і начальника Тернопільського МВ, у яких вони не заперечують по суті рапорта (а.с.78).

За таких обставин, відповідач підлягає поновленню на попередньо займаній посаді, зі стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обчисленого згідно із Порядкому обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, за період з 08 серпня 2015 року по 20 січня 2016 року, в сумі 10 745 грн 60 коп. Вказаний розмір обраховано відповідно до довідки про доходи позивача, виданої УМВС України в Тернопільській області вих.№ 83/808 від 09.12.2015 року, за вирахуванням з цієї суми доходів позивача за період з 27 серпня 2015 року по 17 січня 2016 року в сумі 8680 грн 78 коп., згідно із довідкою Тернопільського міськрайонного центру зайнятості від 18.01.2016 року № 159.

Також колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог про зобовязання відповідача протягом трьох календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили, внести зміни до трудової книжки позивача та про стягнення з відповідача на його користь 300 000 грн відшкодування моральної шкоди, з огляду на те, що перші вимоги є надлишковими і стосуються лише процедури виконання судового рішення, а інші вимоги не підтверджені належними доказами.

Не підлягає задоволенню й вимога позивача про зобовязанння відповідача надати суду звіт про виконання постанови протягом десяти днів після одержання її копії у частині негайного поновлення його на службі в органах внутрішніх справ України, оскільки така належним чином не мотивована.

З приводу заяви позивача про уточнення позовних вимог щодо поновлення його на посаді в органах Національної поліції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вказаний орган не є правонаступником відповідача, він не був залучений до участі в розгляді справи; також, відповідно до частини четвертої статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції, тому така заява є безпідставною.

Крім того, як видно із матеріалів справи, відповідач перебуває в стані ліквідації, що підтверджується наявною в матеріалах справи копіями наказу МВС України від 30.10.2015 року за № 1327 та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а функції органу виконує ліквідаційна комісія.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно зі статтею 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанову суду необхідно скасувати з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 ч.1 п.3, 202, 205 ч.2, 207, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року в адміністративній справі № 819/2418/15 скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати наказ управління МВС України в Тернопільській області від 7 серпня 2015 року № 235 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ.

Поновити ОСОБА_2 на посаді старшого оперуповноваженого (за рахунок посади старшого оперуповноваженого в ОВС) сектору розкриття злочинів проти особи управління карного розшуку кримінальної міліції управління МВС України в Тернопільській області з 08 серпня 2015 року.

Стягнути з управління МВС України в Тернопільській області в особі ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 08 серпня 2015 року по 20 січня 2016 року, в сумі 10 745 (десять тисяч сімсот сорок пять) грн 60 коп., з утриманням з цієї суми податків, обовязкових зборів та платежів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення постанови у повному обсязі.

Головуючий суддя Р.Й.Коваль

Судді О.М.Довгополов

ОСОБА_5

Постанова складена у повному обсязі 25 січня 2016 року.