Справа № 810/3526/15
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3526/15 Головуючий у 1-й інстанції: Щавінський В.Р. Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

21 січня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дуденкова О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Еталон-К» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еталон-К» до Київської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про задоволення позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 17.07.2015 р. позивач з метою митного оформлення товару: плитки керамічної облицювальної глазурованої завтовшки не більше 15 мм. з кам'яної кераміки для покриття підлоги, виробник GRUPPO CERAMICHE RICCHETTI S.P.A., торгівельна марка - CERDISA (країна виробництва - Італія), надав відповідачу митну декларацію №125110011/2015/009811, в якій вартість товару визначена за другорядним методом - за ціною договору щодо ідентичних товарів відповідно до пп.2 п.2 ч.1 ст.57 Митного кодексу України.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару позивач в порядку ч.2 ст.53 Митного кодексу України разом із Митною декларацією надав перелік документів: зовнішньоекономічний договір (контракт) №01/10-1-ІМ від 01.10.2010 p., інвойс (рахунок-фактура) №641/15 від 07.07.2015 р., доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 01.02.2015 p., прейскурант (прайс-лист) виробника товару №49/15 від 01.07.2015 p., міжнародна автомобільна накладна (CMR) №348751 від 09.07.2015 p., картка обліку особи, яка здійснює операції з товарами №125/2012/0001248 від 28.11.2012 p., книжка МДП (Carnet TIR) №RX.75586763 від 09.07.2015 р., інформацію про позитивні результати здійснення фітосанітарного контролю товару №2730 від 07.07.2015 p., інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару №2730 від 07.07.2015 p., декларацію про походження товару №641/15 від 07.07.2015 p., копію митної декларації країни відправлення №15S003XL08 від 09.07.2015 p., лист б/н від 01.07.2015 р.

Київською митницею ДФС було проаналізовано інформацію, що містилась у товаросупровідних документах, наданих до митного оформлення згідно митної декларації № 125110011/2015/009811 від 17.07.2015, цінову інформацію Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України на товари, що ввозились на митну територію України у період заявлення товару до митного оформлення та винесено рішення про корегування митної вартості товарів від 18.07.2015 р. №125110011/2015/010111/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №125110011/2015/00147.

Вважаючи таке рішення протиправним та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив суд скасувати рішення митного органу щодо коригування митної вартості товару.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо визначення митної вартості товару є законними та такими, що відповідають нормам чинного законодавства України, а прийняте рішення про визначення митної вартості є обґрунтованим та правомірним, оскільки митним органом було вчинено всіх дій щодо встановлення митної вартості товару.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України визначаються Митним кодексом України.

Відповідно до ст. 259 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Приписи ст. 260 МК України визначають, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу.

Порядок та методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та умови їх застосування встановлюються цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 261 МК відомості про митну вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, використовуються для нарахування податків і зборів (обов'язкових платежів), ведення митної статистики, а також у відповідних випадках для розрахунків у разі застосування штрафів, інших санкцій та стягнень, встановлених законами України.

Статтею 262 МК України передбачено, що митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості. Порядок на умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 264 МК України заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно ч. 1 ст. 266 МК України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

При цьому, основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)(ч. 2 ст. 266 МК України).

Однак, у разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог ст.ст. 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог ст.. 271, або обчислена відповідно до вимог ст.. 272 цього Кодексу вартість товарів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на розсуд декларанта. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених ст. 273 цього Кодексу (ч.ч. 4-7 ст. 266 МК України).

Колегія суддів погоджується із твердженнями митного органу, що заявляючи метод визначення митної вартості, передбачений ст. 59 Митного кодексу України, позивачем не підтверджено документально та достовірно дотримання кожної із вказаних умов ч.ч. 1-6 ст. 59 Митного кодексу України.

В ході перевірки поданих до митного оформлення документів за ЕМД 17.07.2015 р. №125110011/2015/009811 було встановлено, що вони не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару.

Згідно з главою 1 розділу 2 Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Мінфіну від 30.05.2012 №651, відомості про митну вартість товарів вказуються у графі 12 у валюті України. У правому підрозділі графи 22 зазначається сума наведених у графах 42 ЄАД і додаткових аркушів МД фактурних вартостей задекларованих товарів у валюті, код якої зазначений у лівому підрозділі графи (або сума фактурних вартостей за ЄАД і аркушами специфікації).

Як вбачається з графи 22 вказаної ЕМД фактурна вартість товару складає 5846,40 дол. США, що в перерахунку на гривні за курсом, зазначеним в графі 23, складає 128 542,97 грн. в той час як митна вартість товарів згідно з даними графи 12 становить 168 942,19 грн.

Надані декларантом позивача разом з ЕМД документи (контракт з додатковою угодою, рахунки) підтверджують не відображають усіх складових митної вартості товару, зокрема, відсутні документи, передбачені пунктами 6 і 8 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

При цьому, варто вказати, що за умовами п.п.6,8 ч.2 ст. 53 Митного кодексу України, документи, що містять відомості про вартість транспортування товару, а також страхові документи та документи, що містять відомості про вартість страхування надаються у будь-якому випадку, незалежно від того, хто поніс такі витрати.

Однак, жодного з документів, передбачених чинним законодавством України з питань державної митної справи (ані рахунку-фактури, ані акту виконаних робіт, ані платіжних та банківських документів, ані страхового полісу) декларантом позивача до митного оформлення не було надано.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, після здійснення співставлення митної вартості подібних за якісними характеристиками товарів, митне оформлення яких вже здійснено, та аналізу наданих документів у посадової особи виникли сумніви стосовно заявленої декларантом митної вартості, оскільки було встановлено, що рівень заявленої митної вартості значно менший від рівня цін на подібні товари, митне оформлення яких вже здійснено, та документи, подані до митного оформлення для підтвердження заявленої митної вартості товару, містять розбіжності.

Керуючись вимогами ч.2 ст. 52, ч.2,9 ст. 58 та З ст. 53 Митного кодексу України, відповідачем для підтвердження заявленої митної вартості надіслано декларанту в електронному вигляді письмову вимогу надати протягом 10 календарних днів наступні додаткові документи:

- рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

- виписку з бухгалтерської документації;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;

- виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосується відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

- довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

- рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

- ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів.

Відповідно до ч.5 ст. 53 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої митної вартості.

Разом з тим, твердження позивача про те, що при витребуванні додаткових документів митний орган не зазначив конкретних обставин, які викликали відповідні сумніви не відповідає дійсності та вимогам чинного законодавства, оскільки жодними нормами не передбачено обов'язку митниці письмово зазначати про конкретні причини витребування документів.

Крім того, судом встановлено, що документи містили розбіжності, а саме у гр. 44 Митної декларації від 27.07.2015 року №125110011/2015/010346 Позивач задекларував контракт купівлі-продажу №01/10-ІМ від 01.10.2010 під кодом 4104, що відповідно до Класифікатора документів, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 №1011 «Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій» означає «зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов'язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів».

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Еталон-К» здійснює імпорт «плитка керамічна облицювальна глазурована» за зовнішньоекономічним контрактом із компанією Solifmance OU Таллінн Естонія (продавець), яка не є виробником вищезазначеного товару.

Виробниками товарів значаться компанії, відповідно до переліку виробників товару зазначених у п. 1 додаткової угоди б/н від 01.02.2015 до контракту купівлі-продажу №01/10-ІМ від 01.10.2010 р., що підтверджено у гр.31 МД від 27.07.2015 р. №125110011/2015/010346 (виробник - Gruppo Ceramiche Richetti S.P.A., Італія - IT). Якщо продавець не є виробником товару, це може значно впливати на митну вартість товару. Отже митне оформлення товарів здійснювалось за непрямим контрактом.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач мав би задекларувати контракт під кодом 4100, що відповідно до класифікатора означає «зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов'язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів».

При цьому, відповідно до ч.8 ст. 257 Митного кодексу України, декларант зобов'язується вносити до митної декларації відомості про декларанта, уповноважену особу, яка склала декларацію, відправника, одержувача, перевізника товарів і сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або іншого документа, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту), а в разі якщо зовнішньоекономічний договір (контракт) укладено на підставі посередницького договору, - також про іншу, крім сторони зовнішньоекономічного договору (контракту), сторону такого посередницького договору.

Також, судом встановлено, що при наданні документів митному органу мали місце розбіжності і в умовах поставки товарів, а саме: у гр.20 митної декларації 17.07.2015 р. №125110011/2015/009811 умовами поставки визначено СРТ UA Бровари, тоді як у п.п. 1, 3 контракту купівлі- продажу №01/10-ІМ від 01.10.2010 р. умовами поставки значиться FOB («Інкотермс 2000») - Валенсія, а у прайс-листі №49/15 від 01.07.2015 р., який виданий продавцем (компанією Solifmance OU Таллінн Естонія) - EXW.

Прайс-лист надано від компанії SOLIFINANCE OU, що є продавцем товару, а не виробником. Ціни в прас-листі вказані на умовах EXW, без зазначення місця знаходження заводу, що суперечить вимогам міжнародних правил Incoterms 2010.

До митного оформлення було надано контракт з тим самим номером та датою, однак у п. 1 зазначено, що умовами поставки є FOB Валенсія, Україна.

Цей факт ставить під сумнів достовірність та об'єктивність наданої інформації, оскільки незрозуміло, скільки ще варіантів того самого контракту існує, та за якими умова та з якою фактичною вартістю товар переміщується на митну територію України.

Відповідно до у п. 1 додаткової угоди б/н від 01.02.2015 р. до контракту купівлі-продажу №01/10-ІМ від 01.10.2010 р. Покупець (ТОВ «Еталон-К») являється офіційним дистриб'ютором товарів в Україні, куплених у Продавця (Solifinance OU Таллінн Естонія).

При цьому, ч. 17 ст. 58 Митного кодексу України встановлено, що у разі, якщо одна зі сторін договору є дистриб'ютором іншої, то такі особи вважаються пов'язаними між собою.

Керуючись п.2 ч.2 ст. 53 Митного кодексу України, декларант Позивача зобов'язаний подавати до митного оформлення зовнішньоекономічний контракт та всі додатки до нього.

Судом встановлено, що відповідно до графи 44 митної декларації від 27.07.2015 р. №125110011/2015/010346 до митниці було надано лише одну додаткову угоду від 01.02.2015 р. №б/н до контракту(код 4103 у графі 44 МД).

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що ціна товару вже включає вартість транспортування, посилаючись на п.4 контракту, де зазначено, що до ціни включено такі витрати на території продавця.

Разом з тим, місцем знаходження Продавця є м. Таллінн, Естонія. Спірний товар вироблено в Італії.

Умовами поставки відповідно до контракту є FOB Валенсія, будь-які інші умови поставки не є документально підтвердженими.

Однак, фактично за відомостями CMR від 09.07.2015 товар відправлено з м. Люблін, Польща, що не є територією продавця та контрактом не передбачено поставки з м. Люблін.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що митна вартість товарів заявлена позивачем відрізнялась від середньо-контрактної вартості, що була визначена митницею під час порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з наявною у митного органу інформацією про рівень цін на такі товари. Відповідно до Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДМСУ наявна інформація, стосовно ціни митного оформлення товарів, які ввозив позивач, більше заявленої.

Колегія суддів апеляційної інстанції також погоджується з твердженнями відповідача про неможливість застосування у спірних правовідносинах першого, другого, третього, четвертого та п'ятого методів визначення митної вартості товару, оскільки позивачем не було надано документів, які були визначені митним органом у ході митних консультацій, а тому визнає, що відповідачем обґрунтовано, саме за наведених обставин, застосовано шостий (резервний) метод визначення митної вартості.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Еталон-К» - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.