Справа № 22-а-465/11
Суддя: Котік Т. С.
Дата ухвалення: 2011-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Житомирської області в складі: 1

головуючого - судді Котік Т.С.

суддів Косигіної Л.М.,Жигановської О.С.

з участю секретаря Пеклін Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за

адміністративним .позовом ОСОБА_1 до Управління праці

та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації,

треті особи - Дочірнє підприємство „Словечанський лісгосп АПК, управління

Пенсійного фонду України в Овруцькому районі про стягнення коштів

передбачених Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи

за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення

Овруцької районної державної адміністрації на постанову Овруцького районного

суду Житомирської області від ЗО вересня 2009 року,-

встановила:

В лютому 2009 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив

стягнути з відповідача доплату до заробітної плати в сумі 59 б30грн.69 коп. за

період з 01.09.1996 року по 31.12.2008 року, грошову допомогу в звязку з

обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва в сумі 4 694грн. ЗО

коп. за період з 01.12.2006 року по 31.12.2008 року, та допомогу на оздоровлення

в розмірі 2 525 грн. за 2008 рік.

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від ЗО

вересня 2009 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту

населення Овруцької районної державної адміністрації щодо виплати ОСОБА_1

А.І. коштів у менших розмірах, ніж передбачених ст.ст. 37, 39 Закону України

„Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи.

Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Овруцької

районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 за період з

01.09.1996 року по 30.09.2007 року допомоги, як особі, яка працює в зоні

радіоактивного забруднення в сумі ЗО 459грн. 18коп. та доплату до пенсії за

період 01.10.2007 року по 31.12.2008 року в сумі 11 239 грн.95 коп., які

передбачені ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також 2 525 грн.

відповідно до ст.48 зазначеного закону.

В задоволенні решти вимог відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення

Овруцької райдержадміністрації, посилаючись на порушення норм матеріального

і процесуального права, просить постанову скасувати та відмовити у задоволенні

позову. Апелянт зазначив, що суд не дослідив та не проаналізував Закони України

про Державний бюджет на відповідні роки щодо розміру видатків для реалізації

виплат потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також не врахував,

що кошти виплачувалися відповідно до постанови Кабінету Міністрів України

№936.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 195 КАС України, колегія

суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з

наступних підстав.

Встановлено, що позивач до 30.09.2007 року працював в ДП

„Словечанський лісгосп АПК , а з 13.09.2007 року перебуває на обліку в

Управлінні Пенсійного фонду України Овруцького району, як пенсіонер та

учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, проживає на території

радіоактивного забруднення (а.с. 3-6). Позивач отримує виплати згідно зі ст. ст.

37, 39, 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, але у меншому розмірі, ніж

визначено Законом (а.с.5-8).

Відповідно до ст. 37 Закону України Про статус і соціальний захист

громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.91р.

громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення,

виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання

продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного

господарства в таких розмірах:

- у зоні посиленого радіоекологічного контролю - ЗО процентів від

мінімальної заробітної плати;

- у зоні гарантованого добровільного відселення - 40 процентів від

мінімальної заробітної плати;

- у зоні безумовного (обов'язкового) відселення - 50 процентів від

мінімальної заробітної плати.

Частиною 1 статті 39 цього Закону встановлено, що працюючим

громадянам провадиться доплата, розмір якої у зоні гарантованого добровільного

відселення становить дві мінімальні заробітні плати.

Дія вказаних норм була зупинена Законом України Про державний бюджет

на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який

набрав чинності з 01.01.2008 року.

У відповідності до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи

гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні

змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і

свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008

визнано неконституційними положення щодо зупинення дії ч. 1 ст. 37, ч. 2 ст. 39

вищевказаного Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх

окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня

ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними

актами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні

розміру виплат застосуванню підлягає саме ст.ст. 37, 39 Закону України "Про

статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської

катастрофи", а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за

№ 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Також, є обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення на його кчристь

2 525 грн. недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік.

Відповідно до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист

громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасникам

ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС віднесених до 2-ї категорії,

одноразова компенсація виплачується в розмірі пяти мінімальних заробітних

плат.

Наявність у позивача права на призначення йому щорічної допомоги на

оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат є визначальною для

вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України

(частина 2 статті 46 Конституції України).

Згідно з положеннями частини 'четвертої статті 9 Кодексу

адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-

правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору,

згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому

правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вихцу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над

підзаконними актами, суд дійшов правильного висновку, що при визначенні

розміру щорічної допомоги на оздоровлення позивачеві застосуванню підлягає

стаття 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з якої вбачається, що під час

визначення розміру виплат за основу їх нарахування береться мінімальна

заробітна плата, а не постанова Кабінету'Міністрів України N 562 від 12.07.2005

року "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка істотно звужує обсяг встановлених

законом прав позивача,

Доводи апелянта щодо правомірності його дій у звязку з відсутністю

джерел фінансування на вказані виплати та необхідність їх встановлення

бюджетним законодавством, є безпідставними, оскільки реалізація встановленого

законом права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Також, задовольняючи позов в частині стягнення коштів передбачених ст.

39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд першої інстанції помилково вважав,

що заборгованість за вищевказаною статтею є доплатою до заробітної плати, а

тому відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник має право звернутися до

суду з позовом про стягнення належних йому сум заробітної плати без обмежень

будь-яким строком.

Згідно зі ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян,

які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи громадянам, які

працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в

порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Громадянам, які

працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обовязкового)

відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони

відчуження, встановлюється доплата згідно з положеннями, затвердженими

Кабінетом Міністрів України.

Закон України Про оплату праці визначає економічні, правові та

організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових

відносинах, відповідно до ст. ст. 1, 2, 4, 21, 22 якого, заробітна плата є

гарантованою винагородою працівнику за роботу, яку роботодавець виплачує на

підставі трудового договору і джерелом оплати якої є дохід та інші кошти

підприємства або бюджетні кошти, виділені на ці цілі. У той же час передбачені

ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи доплати до структури заробітної плати не

входять, а відповідно до Закону України Про формування, порядок, надходження

і використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків

Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення фінансується за

рахунок коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків

Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення (далі - Фонд) та

інших джерел, визначених законодавством України.

Фонд утворюється у складі Державного бюджету України, кошти Фонду

зараховуються на окремий рахунок Державного бюджету України, а

розпорядником коштів Фонду є Міністерство України з питань надзвичайних

ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи

- ст. ст. 1-3 зазначеного Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року № 936 Про

затвердження Порядку використання коштів державного бюджету для виконання

програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи установлено порядок виплати доплат за роботу в зоні

відчуження, згідно з яким нарахування й виплата доплат за роботу в зоні

відчуження проводиться центрами по нарахуванню і виплаті соціальної допомоги,

управліннями праці та соціального захисту населення районних (міських)

держадміністрацій, виконкомів міських, районних у містах рад за місцем

реєстрації громадян працюючим і непрацюючим громадянам та пенсіонерам (п.

4).

Позивачем фактично оспорюється розмір цієї доплати, визначений

розпорядженням Адміністрації - урядовим органом, а не роботодавцем, а тому ця

доплата є соціальною гарантією, яка не входить у структуру заробітної

плати, та до вказаних правовідносин слід застосувати строки звернення до суду,

які встановлені ст. 99 КАС України (в порядку яйого розглянута справа).

Відповідно до вимог ч.2 ст. 99 КАС України для звернення до

адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи

встановлюється річний строк (на час розгляду справи), який, якщо не встановлено

інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна дізнатися про

порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України передбачено, що пропущення строку звернення до

адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного

позову, якщо на"цьому наполягає одна із сторін.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач просив відмовити в

задоволенні позову, крім іншого, з підстав пропуску строку звернення до суду,

оскільки виплати здійснюються позивачу щомісяця та про своє порушене право

він дізнався при виплаті заробітної плати за відповідний період (а.с. 12).

Суд першої інстанції застосував строк звернення до суду лише до вимог що

стосується виплати коштів передбачених ст. 37 Закону України Про статус і

соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської

катастрофи.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова

суду підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення на

користь позивача доплати до заробітної плати, передбаченої ст. 39 Закону

України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи за період з 01.09.1996 року по 30.09.2007 року.

Також, не підлягає задоволенню вимога про стягнення з управління праці

та соціального захисту населення Овруцької райдержадміністрації доплати до

пенсії з 01.10.2007 року по 31.12.2008 рік.

Відповідно до п. 4 постанови КМ України № 936 від 20.05.2005 року, ч. 1

ст. 8 Закону України Про пенсійне забезпечення, Положення про Пенсійний

фонд України (затв. постановою КМ України від 24.10.2007 року № 1261),

Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах

у містах (затв. постановою правління ПФУ від 30.04.2002 року № 8-2), вказані

виплати здійснюються відповідними управліннями Пенсійного Фонду України, а

тому Управління праці не є належним відповідачем, а Управління ПФУ не було

притягнуто до участі у справі в якості співвідповідача.

З врахуванням наведеного, постанова суду першої інстанції підлягає

скасуванню в частині визнання дій відповідача неправомірними та стягнення

коштів за ст. 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В решті постанова залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 207, 211, 212 КАС України, колегія суддів.

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення

Овруцької райдержадміністрації задовольнити частково.

Постанову Овруцького районного суду Житомирської області від ЗО вересня

2009 року скасувати в частині задоволення вимог про стягнення на користь

ОСОБА_1 коштів передбачених ст. 39 Закону України „Про

статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської

катастрофи.

Ухвалити нову постанову в цій частині.

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1

Івановича до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької

райдержадміністрації Житомирської області про визнання дій неправомірними та

стягнення невиплачених коштів, передбачених ст. 39 Закону України Про статус

і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської

катастрофи.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути

оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного

Суду України протягом двадцяти днів, після набрання нею законної сили.

1