Справа № 2а-5118/12/1070
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 року м. Київ К/800/12821/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Юрченко В.П.

при секретарі судового засідання Бовкуні В.В.,

за участю представників сторін: від позивача - ОСОБА_4,

від відповідача - Григорєв Д.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_6

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2012 р.

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2013 р.

у справі № 2а-5118/12/1070

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_6

до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби

про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2012 року фізична особа-підприємець ОСОБА_6 (далі - позивач, ФО-П ОСОБА_6.) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби (далі - відповідач, Бориспільська ОДПІ), в якому просило суд: - визнати протиправними дії Бориспільської ОДПІ щодо прийняття повторного наказу від 09.04.2012 р. № 139 на проведення планової виїзної документальної перевірки ФО-П ОСОБА_6 за період з 01.01.2009 р. по 31.12.2011 р.; - визнати протиправними дії Бориспільської ОДПІ щодо проведення виїзної документальної перевірки ФО-П ОСОБА_6 за період з 01.01.2009 р. по 31.12.2011 р. не за місцем реєстрації ФО-П ОСОБА_6; - визнати факт порушення Бориспільською ОДПІ вимог пункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, що виразилось у використанні під час проведення виїзної планової перевірки ФО-П ОСОБА_6 за період з 01.01.2009 р. по 31.12.2011 р. тільки інформації з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України від 24.04.2012 р. за № 4531; - визнати протиправними дії Бориспільської ОДПІ щодо перевищення строку розгляду заперечень ФО-П ОСОБА_6 на акт перевірки від 17.05.2012 р. № 160/17-; - визнати протиправними дії Бориспільської ОДПІ щодо застосування норм Податкового кодексу України до правовідносин за 2009 та 2010 роки при нарахуванні штрафних санкцій, що визначено у додатках № 8 та № 9 до акту перевірки від 17.05.2012 р. № 160/17-; - визнати протиправними податкові повідомлення-рішення Бориспільської ОДПІ від 05.06.2012 р. № , № , № та № .

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2012 р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2013 р., у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2012 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2013 р. і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, а саме: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Бориспільської ОДПІ від 05.06.2012 р. № , № , № та № у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні проти доводів касаційної скарги заперечував, вважає оскаржувані судові рішення законними, обґрунтованими та прийнятими у відповідності до норм діючого законодавства, а тому просив суд касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 19.04.2012 р. по 28.04.2012 р. та з 03.05.2012 р. по 10.05.2012 р., на підставі статей 20, 77, 82 Податкового кодексу України, відповідно до наказів від 09.04.2012 р. № 139 та від 28.04.2012 р. № 205, направлення від 19.04.2012 р. № 136 та плану-графіка проведення планових документальних перевірок суб'єктів господарювання на І квартал 2012 р. посадовою особою Бориспільської ОДПІ була проведена документальна планова виїзна перевірка ФО-П ОСОБА_6 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 р. по 31.12.2011 р., за результатами якої складено акт від 17.05.2012 р. № 160/17- та встановлено порушення позивачем вимог: - абзацу другого статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1993 р. № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян», пункту 19.1-а статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, - не подано декларації про отримані доходи за ІІ-VІ квартали 2009 року, ІІІ-VІ квартали 2010 року та декларацію про майновий стан і доходи за 2011 рік. Декларації про отримані доходи за І-ІІ квартал 2010 року подано з недостовірними даними. Донараховано податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 310 058,41 грн.; - пункту 4.1 статті 4, пункту 7.1, підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», пункту 187.1-а статті 187 Податкового кодексу України, - платником податку не визначено суму податкового зобов'язання та не подано податкові декларації з податку на додану вартість за період з 01.07.2009 р. по 31.12.2011 р. Донараховано податок на додану вартість на загальну суму 415 468 грн.; - абзацу восьмого пункту 4 Указу Президента від 03.07.1998 р. № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», пункту 19.1-а статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», пунктів 44.1, 44.3 статті 44, пункту 176.1-а статті 176, пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, - незабезпечення зберігання документів пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань на підставі первинних документів, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством та не ведення обліку доходів і витрат.

За результатами розгляду заперечень позивача від 23.05.2012 р. на висновки акту перевірки у адміністративному порядку, податковим органом у відповіді від 05.06.2012 р. № 2311/17/17-1-02 висновки акта перевірки залишені без змін.

На підставі вказаного акта податкової перевірки відповідачем 05.06.2012 р. були винесені податкові повідомлення-рішення: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 336 212,12 грн., з яких 310 058,41 грн. - за основним платежем та 26 153,74 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № , яким до позивача за несвоєчасне подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 170 грн.; № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 518 938 грн., з яких 415 468 грн. - за основним платежем та 103 470 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № , яким до позивача, за не подання декларації з податку на додану вартість за період з 01.07.2009 р. по 31.12.2011 р., застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 5100 грн.

Як вбачається з акту перевірки від 17.05.2012 р. № 160/17- висновки перевіряючого ґрунтуються на аналізі наданих позивачем документів та відомостей із ЦБД ДРФО ДПА України про суми виплачених доходів, які свідчили, що обсяг виручки від здійснення підприємницької діяльності позивачем у ІІ кварталі 2009 року перевищує граничний рівень у 500 000 грн., що є порушенням вимог статті 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», однак, позивач не відмовилась від застосування спрощеної системи оподаткування та не перейшла з 01.07.2009 р. на загальну систему оподаткування.

Суди першої та апеляційної інстанцій вирішуючи спір по суті та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з висновками яких погоджується колегія суддів касаційної інстанції, виходили з наступних мотивів.

Як слідує з матеріалів справи, у період, що перевірявся, позивачем було укладено ряд договорів-доручень на транспортно-експедиційне обслуговування перевезень вантажів в міжнародному сполученні, які за своїм змістом є договорами транспортного експедирування. Згідно умов вказаних договорів, позивач (повірений) за дорученням довірителя організовує перевезення найманим вантажним транспортом, а довіритель зобов'язується оплатити послуги повіреного. Пунктом 2.1.9 вказаних договорів передбачено, що повірений здійснює розрахунки з транспортними та експедиторськими організаціями із сум, перерахованих довірителем на рахунок повіреного. Винагорода повіреного становить різницю між сумою отриманою від довірителя та сумою, використаною на оплату транспортних послуг перевізника та інших підрядників.

Згідно наявних в матеріалах справи актів приймання виконаних робіт за договорами-дорученням на транспортно-експедиційне обслуговування, у вартість організації перевезення вантажу включено усі кошти, що перераховувалися на користь позивача, без виділення коштів, які мають бути використані для оплати послуг перевізника. Крім того, кошти були перераховані позивачу з призначенням платежу «оплата за транспортно-експедиторські послуги», без розмежування призначення таких коштів на оплату послуг перевізника чи плату експедитору, а тому під час зарахування коштів на рахунок неможливо ідентифікувати, які із перерахованих коштів спрямовані на оплату послуг третіх осіб, а які є платою експедитору. Надані до матеріалів справи договори-доручення на транспортно-експедиційне обслуговування також не містять положень, які б визначали, які кошти підлягають перерахуванню перевізнику та які є платою експедитору.

Відповідно до статей 1, 2 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування,обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» спрощена система оподаткування, обліку і звітності запроваджується для таких суб'єктів малого підприємництва, серед іншого, фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн. Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг). Суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку. Ставка єдиного податку для суб'єктів малого підприємництва-фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 грн. та більше 200 грн. на місяць. Доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладається єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов'язань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім'ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.

Відповідно до підпунктів «а», «в» пункту 19.1 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» платники податку зобов'язані вести облік доходів і витрат у обсягах, достатніх для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі коли такий платник податку зобов'язаний цим Законом подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податковий кредит; подавати декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього Закону таке подання є обов'язковим.

Пунктом 22.10 статті 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» передбачено втрату чинності Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 р. № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян», крім розділу ІV у частині оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, який застосовується з урахуванням положень пункту 9.12 статті 9 цього Закону та діє до набрання чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, у відповідності до якого оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву. До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Згідно пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, яка регламентує оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарською діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця. До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ цього Кодексу.

Пунктами 138.1, 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, які визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього кодексу.

Отже, за вказаних обставин та з урахуванням положень Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що кошти, які були перераховані на рахунок позивача за договорами-дорученнями на транспортно-експедиційне обслуговування є виручкою від виконання таких договорів, оскільки позивачем не забезпечено належного обліку та відображення тих коштів, які підлягають перерахуванню на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування.

Згідно статті 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Таким чином, у разі, якщо обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) фізичної особи-підприємця за рік перевищує 500 тис. грн., вона позбавляється статусу суб'єкта малого підприємництва і до оподаткування її доходів мають застосовуватись положення законодавства, що визначають порядок оподаткування за загальною системою. При цьому, положення законів з питань оподаткування застосовуються незалежно від того, чи заявив платник податків про свій перехід на загальну систему оподаткування, чи ні.

Згідно підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі, серед іншого, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Відповідності до пункту 9.4 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість», якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобов'язана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом. Якщо особа укладає одну чи більше цивільно-правових угод (договорів), унаслідок виконання яких планується здійснення оподатковуваних операцій, обсяг яких перевищуватиме протягом звітного податкового періоду у два чи більше разів суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, то така особа зобов'язана зареєструватися як платник цього податку до кінця такого звітного податкового періоду. Особа, що не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Статтею 203 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Відповідності до підпункту 17.1.1 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» платник податків, що не подає податкову декларацію у строки, визначені законодавством, сплачує штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її затримку.

Згідно пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2011 р., неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання

Беручи до уваги вищезазначені правові норми, встановлені фактичні обставини справи та з урахуванням вимог частини третьої статті 2, частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій були порушені норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2012 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2013 р. у справі № 2а-5118/12/1070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) В.П. Юрченко