Справа № 804/10015/15
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боженко Наталії Василівни
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає, що податкові повідомлення-рішення, які виніс відповідач є незаконними та такими, що порушують права та законні інтереси позивача, тому вони підлягають визнанню недійсними та скасуванню, оскільки господарські операції були реально здійснені.
Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження, представник відповідача не заперечував.
Представник відповідача також подав до суду заперечення проти заявлених позовних вимог, просив в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки податкові повідомлення-рішення винесені правомірно та відповідають нормам діючого законодавства.
Згідно статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.
Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф. Е. Дзержинського" перебуває на податковому обліку в Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську.
На підставі направлення на перевірку № 20/28-01-46-02, №21/28-01-46-02, № 22/28-01-46-02, 23/28-01-46-02 від 13.01.2015 року та наказу СДПІ у м. Дніпропетровську МГУМ № 9 від 13.01.2015 року було проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за листопад 2014 року.
За результатами перевірки було складено акт № 84/28-01-46-02-05393043 від 19.02.2015 року, згідно якого контролюючий орган встановив порушення:
- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, ст. 201 Податкового кодексу, що призвело до завищення суми податкового кредиту на 1 059 519 грн., в тому числі в жовтні 2014 року на 946 896 грн., в листопаді 2014 року 112 623 грн.;
- п. 201.6. Податкового кодексу, внаслідок відображення податкової накладної оформленої на нереальну поставку та складену з порушенням вимог податкового законодавства в реєстрі отриманих податкових накладних;
- п. 201.15 ст. 201 Податкового кодексу України та п. 2 розділу III, п. 2 розділу IV "Порядок ведення реєстру виданих та отриманих податкових накладних, затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 25.11.2013 № 708".
Не погодившись з висновками акту Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф. Е. Дзержинського" подав скаргу на податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з ОВП у Дніпропетровську МГУМ №01/356 від 16.03.2015 року, оскільки вважає що відсутні підстави для прийняття податкових повідомлень-рішень. Рішенням Центрального офісу з обслуговування великих платників Міжрегіонального головного управління ДФС від 06.05.2015 року - скарга залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін.
22 травня 2015 року позивачем була подана скарга Голові Державної фіскальної служби України на податкові повідомлення-рішення.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесеного на підставі такого висновку спірних актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.
Згідно із Порядком оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства від 22.12.2010 року за №984 Акт перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.
Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів (пункти 4-6 Порядку №984 від 22.12.2010 року).
Перевіркою встановлено, що до складу податкового кредиту ПАТ "ДМКД" включено податкові накладні по взаємовідносинах з ТОВ "Альтсервіс", ТОВ "Кліпта Україна", ТОВ "Дарнок", ТОВ "ТБМ-Строймонтаж", які податковий орган вважає такими, що не відображають реальні господарські операції.
Так, між ПАТ "ДМК ім. Ф.Е. Дзержинського" та ТОВ "Альтсервіс" було укладено договори підряду № 14-1651-02 від 14.07.2014 року, № 14-1215-02 від 14.07.2014 року, №14-1607-02 від 16.09.2014 року, відповідно до яких замовник (ПАТ "ДМК ім. Ф.Е. Дзержинського") доручає, а підрядник (ТОВ "Альтсервіс") зобов'язується на свій ризик, власними силами і в терміни, визначені договорами, виконати у відповідності із затвердженими проектно-кошторисними документаціями будівельно-монтажні роботи.
Операції з отримання послуг були відображені позивачем в бухгалтерському обліку.
Зауваження податкового органу стосується виконання робіт на території ПАТ "ДМКМ" в 2014 році, що не відповідає фактичній численності працівників ТОВ "Альтсервіс", що свідчить про неможливість ТОВ "Альтсервіс" виконати обсяги робіт, зазначених в актах по виконанню будівельних робіт власними силами. Також згідно з наданими до перевірки договорами, підрядник мав право залучати до виконання робіт на ПАТ "ДМКД" субпідрядні організації, однак в наданих до перевірки документів, така інформація відсутня. ТОВ "Альтсервіс" з 21.10.2014 року перебуває в стані припинення. Відсутність необхідних трудових ресурсів в ТОВ "Альтсервіс" для здійснення ремонтних робіт, визначених в договорах з ПАТ "ДМКД", дає змогу стверджувати про неможливість здійснення господарської діяльності.
Так, представником позивача зазначено, що згідно розшифровки "інших витрат" Довідки про вартість робіт, ПАТ "ДМКД" здійснено компенсацію ТОВ "Альтсервіс" витрат на відрядження 24 особам, які виконують будівельно-монтажні роботи по договору 14-1215-02. ПАТ "ДМКД" до перевірки було надано перелік працівників (39 осіб) (Додаток №11 до акту перевірки) ТОВ "Альтсервіс", які отримали пропуск для виконання робіт на території ПАТ "ДМКД" в 2014 році.
До перевірки позивачем були надані листи ТОВ "Альтсервіс" на дозвіл внесення (винесення) матеріалів та в'їзду (виїзду) автотранспорту на територію ПАТ "ДМКД" в жовтні 2014 року в рамках договору №14-1215-02, а саме №76 від 10.10.2014 року, №80 від 14.10.2014 року, №75 від 10.10.2014 року, №92 від 23.10.2010 року, №87 від 22.10.2010 року, №83 від 20.10.2014 року.
Також, листом ТОВ "ГП "Укренергосервіс" №79 від 02.06.2014 року звернулось до позивача дозволити укладати договори на нові і додаткові роботи ТОВ "Альтсервіс", яке є правонаступником ТОВ "ГП "Укренергосервіс", який міститься в матеріалах справи, та відповідно до інформації бюро пропускного режиму ПАТ "ДМКД" в період січень-серпень 2014 року ТОВ "ГП "Укренергосервіс" отримало перепустки своїм працівникам в кількості 162 шт.
Між ПАТ "ДМКД" та ТОВ "Кліпта Україна" було укладено договір № 13-1052-02, №14-0059-02 предметом якого є виконання ТОВ "Кліпта України" (виконавець) для ПАТ "ДМКД" (замовник) робот з очищення котловану № 13 від доменних, конверторних шлаків і виробничого сміття.
Згідно з договором №14-0059-02 Виконавець бере на себе зобов'язання, за допомогою техніки, виконати роботи з переробки негабаритів на котлованах промислового майданчика Замовника, або за межами території Замовника на майданчику Виконавця.
До складу податкового кредиту ПАТ "ДМКД" по взаємовідносинам із ТОВ "Кліпта Україна" включено податкові накладні: в жовтні 2014 року на загальну суму 1 128 122, 65 грн., в т.ч. ПДВ - 188 020,44 грн., в листопаді 2014 року на загальну суму 370 408,48 грн., в т.ч. ПДВ - 61 734,75 грн.
В ході перевірки ПАТ "ДМКД" надано договори, податкові накладні, відвісні, Акти здачі-приймання робіт (надання послуг), платіжні доручення.
Операції з отримання послуг були відображені позивачем в бухгалтерському обліку.
Зауваження податкового органу стосується виконання робіт на території ПАТ "ДМКМ", що не відповідає фактичній численності працівників ТОВ "Кліпта Україна", що свідчить про неможливість ТОВ "Кліпта Україна" виконати обсяги робіт.
На виконання умов договору від 14.01.2014 року №14-0059-02 від ТОВ "Кліпта - Україна" на ім'я директора з безпеки ПАТ "ДМКД" Тимошенко А.В. направлено лист від 25.09.2014 року №034 з проханням надати можливість проїзду автотранспорту ТОВ "Кліпта-Україна".
ПАТ «ДМКД» листом на заступника директора ТОВ «Науково-виробнича компанія Алкіон» Біленка В.Ф. від 14.11.14 01ХВ/201 звернулося з проханням надати дозвіл на вхід на територію шлакових відвалів комбінату наступним співробітникам (14 осіб) та автотранспорту (8 одиниць) ТОВ «Кліпта-Україна» для виконання робіт відповідно до договору №14-0059-02.
Однак, в ході перевірки не надано документів, які б свідчили про взаємовідносини між ПАТ "ДМКД" та ТОВ "НВК Алкіон".
Щодо цього, представником позивача надано пояснення, що договірних відносин не було, тому що зверталися з проханням дозволу проїзду на територію з метою потрапити територію шлакових відвалів, яка має спільний кордон з цим підприємством, тому працівники ТОВ "Кліпта-Україна" на територію шлакових відвалів потрапляли через територію ТОВ "НВК Алкіон".
Також згідно з наданими до перевірки договорами, підрядник мав право залучати до виконання робіт на ПАТ "ДМКД" субпідрядні організації, однак в наданих до перевірки документів, така інформація відсутня.
Таким чином, податковий орган зазначає про відсутність необхідних трудових ресурсів в ТОВ "Кліпта-Україна" для здійснення робіт, визначених в договорах з ПАТ "ДМКД", що дає змогу стверджувати про неможливість здійснення господарської діяльності.
При цьому, ПАТ "ДМКД" до перевірки надано перелік працівників в кількості 4 осіб, які отримали пропуски для виконання робіт на території ПАТ "ДМКД" в 2014 році.
До перевірки надані журнали заїзду/виїзду автотранспорту ТОВ "Кліпта-Україна", відповідно до яких на територію комбінату заїжджали транспортні засоби.
Представником позивача зазначається, що за договором ТОВ "Кліпта-Україна" зобов'язується виконати роботи з переробки негабаритів на котлованах промислового майданчика ПАТ "ДМКД", або за його межами, перевіряючим надано відвісні, в яких чітко відображено, що перероблені негабарити навантажені у залізничні вагони.
Також, представником позивача зазначено, що по договору №14-0059-02 з ТОВ "Кліпта-Україна" в Акті перевірки від 29 грудня 2014 року №718/28-01-46-03-05393043 порушень не було встановлено.
Між ПАТ "ДМКД" та ТОВ "Дарнок" було укладено договір постачання вугілля № 14-1157-02 від 01.07.2014 року, відповідно до якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця вугільну продукцію, названу в подальшому "продукція", а покупець прийняти та оплатити за неї, визначену договором грошову суму.
Відповідно до п. 5.1. договору постачальник зобов'язується поставити покупцю продукцію на умовах СРТ склад ПАО "ДМКД" (згідно Міжнародних правил тлумачення торгових терміналів Інкотермс 2010).
Згідно з наданими специфікаціями до договору від 01.07.2014 року виробником вугілля, що поставляється на ПАТ "ДМКД" зазначено - ТОВ "Дарнок", однак сертифікати якості передбачені п.4.5 договору №14-1157-02 в ході перевірки не надані.
До перевірки не надані докази видобування корисних копалин, в т.ч. і вугілля протягом 2013-2014 рр. ТОВ "Дарнок".
Податковий орган, стверджує, в наданих до перевірки товарно-транспортних накладних зазначено, що перевезення здійснювалося авто підприємством ТОВ "Укравтоальянс 2005", однак згідно бази АІС "Автомобіль" ДАІ МВС України встановлено, що автотранспортні засоби належать фізичним особам та є легковим транспортом. Таким чином, не підтверджено фізичне переміщення та фактичне транспортування антрациту на ПАТ «ДМКД».
При цьому, представником позивача зазначено, що умовами договору №14-1157-02 від 01.07.2014 року передбачені умови постачання СРТ, тобто за організацією послуг транспортування та їх сплату відповідає постачальник, а саме ТОВ "Дарнок".
Між ПАТ "ДМКД" та ТОВ "ТБМ-Строймонтаж" було укладено договір № 14-0824-02 від 29.04.2014 року, відповідно до якого замовник доручає, а підрядник зобов'язується виконати ліквідацію основних виробничих фондів замовника, в тому числі демонтаж конструкцій та обладнання стану "120" Новопрокатного цеху.
До складу податкового кредиту жовтня 2014 року ПАТ "ДМКД" по взаємовідносинам із ТОВ "ТБМ-Строймонтаж" включено податкові накладні на загальну суму 1 157 612,88 грн., в тому числі ПДВ 192 935, 48 грн.
Податковий орган посилається на нереальність господарських операцій між позивачем та контрагентом посилаючись на відсутність документів складського обліку та внутрішнього переміщення отриманих після демонтажу металоконструкцій відходів та/або передачі їх третім особам. Також не надано транспортних документів, що б свідчили про перевезення відходів.
Крім того, податковий орган зазначає, що відповідно до наданих ПАТ «ДМКД» первинних документів по взаємовідносинам з ТОВ «ТБМ - Строймонтаж» та листів від ТОВ «ТБМ- Строймонтаж» на ім'я директора з безпеки ПАТ «ДМКД», для отримання пропусків для проходу на територію ПАТ «ДМКД» заявлено 17 працівників та 10 одиниць автотранспорту. Однак, за даними звіту 1 ДФ «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку» ТОВ «ТБМ-Строймонтаж» із списку лише три особи рахуються працівниками на підприємстві, а наведенні в листах автотранспортні засоби належить фізичним особам.
Також податковим органом зазначається, що первинні документи, що надані в ході проведення перевірки, свідчать про невідповідність таких документів один одному.
Так, згідно статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом
Згідно зі статтею 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності) тощо.
П.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Пунктом 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Пунктами 200.1, 200.3 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Згідно з п. 200.4 ст. 200 ПК України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг) або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.
Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Положеннями ч.1 та ч.2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" вiд 16.07.1999 року № 996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, а визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Щодо відсутності сертифікатів відповідності та/або походження на придбаний товар, слід зазначити.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року № 996-ХІV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцію є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, оскільки сертифікати відповідності та/або походження не містять відомостей про господарську операцію (не відображає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі), тому не є безпосереднім первинним документом, що підтверджує господарські відносини позивача із його контрагентом.
Щодо недоліків товарно-транспортних накладних.
Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р. товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.
Отже, ТТН призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом.
Тобто, товарно-транспортні накладні, не є визначальною умовою для отримання права на податковий кредит, оскiльки, законодавчi норми не ставлять в залежність вiдсутнiсть транспортних документiв на перевезення вантажу (товару) або їх недоліки з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартiсть. З урахуванням ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облiк та фiнансову звiтнiсть в Українi" товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який пiдтверджує здiйснення господарської операцiї з поставки товарiв, та вiдповiдно набуття права власностi на нього, оскiльки не вiдображає вiдомостi про господарську операцiю з поставки товару, а вiдображає вiдомостi про господарську операцiю перевезення.
Разом з цим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників).
При цьому, суд зазначає про безпідставність посилання податкового органу на ненадання позивачем під час перевірки документів, що підтверджують пропуск на територію заводу та з території заводу працівників, транспортних засобів і навантажувальної техніки виконавця робіт, а також документів, що підтверджують пропуск на територію заводу (з території заводу) транспортних засобів, з урахуванням вимог пропускного режиму комбінату, оскільки вказані документи не відносяться до первинних бухгалтерських документів в розумінні норм податкового кодексу України, які позбавляють права позивача на формування податкового кредиту та податкових зобов'язань з ПДВ, а також віднесення до складу витрат відповідних сум.
Не доводять факт нереальності господарської операції й доводи відповідача щодо не здійснення ТОВ "Дарнок" видобування вугілля на протязі 2013-2014 років, оскільки податковим органом самостійно не досліджено взаємовідносини вказаного контрагента з третіми особами з приводу купівлі-продажу вугілля та її подальшої реалізації позивачеві, що не заборонено згідно з чинним законодавством.
Доводи відповідача щодо наявність певних невідповідностей вимогам чинного законодавства в первинних документах, наданих позивачем, суд зазначає, що Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704, визначено, що господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Пунктами 2.1 та 2.2 вказаного Положення встановлено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, тобто факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що складання окремих первинних документів з певними недоліками є лише порушенням ведення бухгалтерського обліку і не може свідчити про нереальність господарської операції.
Посилання відповідача на порушення контрагентами позивача податкового законодавства також не доводять обґрунтованість висновків податкового органу щодо нереальності здійснення господарських операцій позивачем з вказаними юридичними особами, адже неналежне виконання податкових зобов'язань контрагентами позивача тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цих осіб. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
При цьому, посилання податкового органу на відсутність трудових ресурсів для виконання будівельних робіт, є такими, що не можуть свідчити про відсутність реального вчинення господарських операцій, оскільки такі висновки спростовуються матеріалами справи. Факт відсутності офіційно оформлених працівників у контрагента позивача, за наявності доказів того, що вказані працівники приймали участь в роботах на підприємстві, не можуть бути підставою для накладання на позивача несприятливих наслідків такого не оформлення.
Таким чином, позивачем наданні первинні документи, які підтверджують факт здійснення господарських операцій. На час укладання та виконання спірних угод сторони були у належному порядку зареєстровані платниками ПДВ та зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців. Також податковим органом не доведено належними та допустимими доказами, що укладення договорів не відповідало дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків та те, що договори укладено без мети настання реальних наслідків, судових рішень щодо визнання угод недійсними до суду не надано, отже доводи податкового органу ґрунтуються лише на припущеннях, що не є підставою для визнання угод недійсними.
Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та скасування податкових повідомлень-рішень, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність його винесення.
Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень.
Так як, в матеріалах справи містяться докази понесених позивачем судових витрат у розмірі 4872 грн. сплаченого судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" судові витрати у розмірі 4872 грн.
Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко