Справа № 495/4378/15-а
Суддя: Боярський О. О.
Дата ухвалення: 2015-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 495/4378/15-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.12.2015 м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого одноособово судді Боярський О.О.,

при секретарі Рачицькій І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил № 0262/50007/14 від 29 липня 2014 року,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Одеської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови Південної митниці Міндоходів у справі про порушення митних правил №0262/50007/14 від 29 липня 2014 року, згідно якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що на день вчинення порушення становить 637767,21 грн. та просив провадження у справі закрити у звязку з відсутністю у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил.

Також просив поновити строк звернення до суду щодо оскарження зазначеної постанови, вказуючи, що постанову було прийнято у його відсутність і з нею мав можливість ознайомитися лише 23 червня 2015 року.

Позивач зазначив, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, та зокрема, субєктивна і обєктивна сторони, вина, мотив та причинний звязок.

Вважає, що при винесенні даної постанови відповідачем були порушені вимоги ст.489 МК України, а саме не встановлені усі обставини, які підлягають зясуванню при розгляді справ про порушення митних правил, тобто залишилися без будь-якої уваги обставини відсутності у нього умислу на скоєння цього порушення, що в порушення вимог ч.4 ст.283 КпАП України в постанові відсутня вказівка на порядок і термін її оскарження.

В судовому засіданні адвокат позивача ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача, в судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав зазначених в письмових запереченнях.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, дослідивши надані докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд дійшов до наступників висновків.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обовязки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушено або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав чи свобод.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 29 липня 2014 року виконуючим обовязки заступника начальника митниці начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Південної митниці Міндоходів ОСОБА_3, у відсутність ОСОБА_1, була винесена постанова у справі про порушення митних правил №0262/50007/14, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає що на день вчинення порушення становить 637767,21 грн. (шістсот тридцять сім тисяч шістдесят сім гривень 21 копійка).

Копію зазначеної постанови позивач ОСОБА_1 отримав 23 червня 2015 року.

В описовій частині оскаржуваної постанови від 29.07.2014 року зазначено, що 02 травня 2014 року, о 17 годині 17 хвилин, в пункт пропуску «Табаки» митного поста «Ізмаїл» Південної митниці Міндоходів прибув автомобіль марки «Мерседес ML 270 CDI», д/н В5003 НХ, кузов № НОМЕР_1, 2002 р.в., країна реєстрації ОСОБА_4, який прямував з України (Одеська область, Ренійський р-н, с.Нагірне) до Молдови (м.Кишинів) під керуванням громадянина ОСОБА_1. Громадянин ОСОБА_1 надав для митного оформлення паспорт громадянина ОСОБА_4 №366177730 від 15.06.2009 року.

В ході здійснення митного контролю та оформлення вищевказаного автомобіля було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 ввіз 23.04.2014 року автомобіль «Мерседес ML 270 CDI», д/н В5003 НХ, через пункт пропуску «Старокозаче» митного поста «Білгород-Дністровський» Південної митниці, згідно частини 1,2 ст.380 МК, а саме для тимчасового ввезення та звільнення від оподаткування надав паспорт громадянина ОСОБА_4 №366177730. Також під час здійснення митного контролю було виявлено паспорт громадянина України на імя ОСОБА_1, згідно з яким він був зареєстрований за адресою: Україна, Одеська область, м.Білгород-Дністровський, смт. Сергіївка, вул.Горького, буд 5, кв. 77, ідентифікаційний номер НОМЕР_2.

Згідно висновків, що викладені у постанові митниці від 29.07.2014 року, оскільки станом на 23.04.2014 р. ОСОБА_1 мав паспорт громадянина України, в якому є відмітка про його реєстрацію постійного місця проживання на території України, тому він мав статус громадянина-резидента, а тому згідно ч.3 ст.380 МК мав право на тимчасове ввезення зазначеного транспортного засобу лише після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

У постанові митниці зазначено, що ОСОБА_1, маючи статус громадянина-резидента, при тимчасовому ввезенні на митну територію України автомобіля іноземної реєстрації заявив митному органу України, що він є громадянином ОСОБА_4 та нерезидентом, чим вчинив інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Згідно із службовою запискою відділу заходів регулювання ЗЕД управління митної вартості, класифікації товарів та заходів регулювання ЗЕД Південної митниці Міндоходів від 15.05.2014 р. №52-03/924 у разі ввезення зазначеного транспортного засобу на митну територію України громадянином-резидентом підлягають сплаті митні платежі у розмірі 212589, 07 грн.

Також в оскаржуваній постанові зазначено, що опитаний працівниками митниці за обставинами справи ОСОБА_1 пояснив, що він народився в с.Нагорне ( Одеська область, Ренійський район), у 2009 році він отримав паспорт громадянина ОСОБА_4 з метою переїзду на постійне місце проживання до ОСОБА_4. Автомобіль «Мерседес ML 270 CDI», д/н В5003НХ, придбав в ОСОБА_4 в 2013 році. До цього у нього в експлуатації перебувало 5 автомобілів, всі були вивезено через пункти пропуску Південної митниці. Під час вїзду в Україну не надавав паспорт громадянина України, оскільки виїздив як громадянин ОСОБА_4 та в декларації зазначив, що є громадянином ОСОБА_4. Найближчим часом планує відмовитись від громадянства України.

За вказаних обставин, на підставі ст.ст.459, 494 МК України працівником Південної Міндоходів у відношенні громадянина ОСОБА_1 складено протокол про ПМП №0262/50007/14 від 02.05.2014 за ознаками ст.485 МК України.

Судом встановлено, що дійсно ОСОБА_1 з 2009 року по цей час наряду з громадянством України має громадянство ОСОБА_4, де працює у ПП «Попов». З моменту отримання громадянства ОСОБА_4 позивач, як громадянин цієї держави, з метою особистого користування набував право власності на декілька транспортних засобів, всі які через пукти пропуску Південної митниці (нині Одеська митниця) були ввезені на митну території України та вивезені у зворотному напрямку з метою особистого користування в режимі тимчасового ввезення до 1 року.

Про численні перетини митного кордону України у зоні діяльності Південної митниці в обох напрямках свідчать відмітки у паспортах громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_1 від 15.06.2009 року та від 21.05.2014 року.

У 2013 році позивач, як громадянин ОСОБА_4, придбав автомобіль марки «Мерседес ML 270 CDI», д/н В5003 НХ, кузов № НОМЕР_1, 2002 року випуску, який зареєстровано в ОСОБА_4, згідно свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу № 005947186.

Починаючи з 16.10.2013 року і по 23.04.2014 року включно, ОСОБА_1, як громадянин ОСОБА_4, з метою особистого користування, в режимі «тимчасового ввезення» до 1 року, 24 (двадцять чотири) рази ввозив через пункти пропуску Південної митниці на територію України та вивозив у зворотному напрямку автомобіль марки «Мерседес ML 270 CDI», д/н В5003 НХ, що підтверджується письмовою довідкою Диспетчера ЗМК та пасажирського пункту пропуску від 02.05.2014 року.

При цьому практично кожного разу строк знаходження зазначеного транспортного засобу в Україні не перевищував 10 діб.

При перетині державного кордону на зазначеному автомобілі позивачем було обрано митний режим «тимчасового ввезення» по смузі «зелений коридор», надано митному органу пакет усіх необхідних документів для поміщення транспортного засобу в цей режим, зокрема: паспорт громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_4, посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

23.04.2014 року ОСОБА_1 в тому ж самому обраному ним режимі «тимчасового ввезення» по смузі «зелений коридор» ввіз в Україну зазначений транспортний засіб, а 02.05.2014 року, коли при виїзді з України митним органом було встановлено наявність у ОСОБА_1 наряду паспорта громадянина ОСОБА_4 також і паспорта громадянина України, то його було переведено на смугу «червоний коридор» та складено протокол про порушення митних правил, передбачених ст.485 МК України, на підставі якого постановою від 29.07.2014 року на нього було накладено адміністративне стягнення за вказаною статтею МК України у виді штрафу 637 767,21 грн.

Проте відповідачем в судовому засіданні не доведена вказана сума, суд встановив, що транспортний засіб не оглядався, його технічний стан не досліджувався, його вартість не встановлювалася у визначеному законом порядку.

Так, вартість зазначеного транспортного засобу у розмірі 212 589,07 грн., з урахуванням якої на позивача було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 637767,21 грн., було визначено на підставі Службової записки від 15.05.2014 року № 52-03/924, що надана заступником начальника управління митної вартості, класифікації товарів та заходів регулювання ЗЕД Південної митниці ОСОБА_6 на підставі службової записки начальника відділу провадження у справах про ПМП управління боротьби з контрабандою та митним правопорушеннями Південної митниці ОСОБА_7 від 12.05.2014 року №3760/15-70-54-01.

Однак ст.495 МК України не передбачено такого виду доказів як службова записка посадової особи митного органу.

Разом із тим, згідно п.4 ч.1 ст.495 МК України одним із доказів про порушення митних може бути висновок експерта.

Окрім того, ч.2 ст.508 МК України не передбачено такого виду процесуальної дії у справах про порушення митних правил як надання службової записки в тому числі і з метою встановлення вартості транспортного засобу, що є предметом порушення митних правил.

Разом із, п.7 ч.2 ст.508 МК України встановлено, що до однією із процесуальних дій у справі про порушення митних правил належить експертиза, яка в свою чергу відповідно до вимог ст.ст.515, 516 МК України призначається на підставі постанови посадової особи митного органу, у провадження якої знаходиться справа про порушення митних правил, якщо для зясування питань, що виникають у справі пор порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії тощо.

Відповідно до ст.486 МК України завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та обєктивне зясування кожної справи, вирішення ї з дотриманням закону. Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу.

Таким чином, вартість транспортного засобу у справі про порушення митних правил була встановлена на підставі службової записки, яка є недопустимим доказом, оскільки обставини у справі, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, а таким доказом про вартість транспортного засобу, що належить позивачу, міг би бути тільки висновок експерта.

В порушення вимог ст.486 МК України щодо своєчасного, всебічного, повного та обктивного зясування усіх обставин посадовою особою митного органу, у провадженні якої знаходилася справі про порушення митних правил, не було опитано як свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, у присутності яких, як зазначено у протоколі про порушення митних прави від 02.05.2014 року було складено протокол про порушення митних правил, хоча відповідно до п.2 ч.1 ст.495 МК України пояснення свідків є одними із встановлених цією статтею доказів у справі про порушення митних правил, а згідно п.2 ч.2 ст.508 МК України опитування свідків є однією із встановлених цією статтею процесуальних дій з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення цієї справи, як про це зазначено у ч.1 ст.508 МК України.

При цьому в протоколі про порушення митних органів від 02.05.2014 року не зазначено, яким чином чи на підставі яких документів були встановлені особи вищезазначених свідків, а одного із свідків в зазначеному протоколі в одному разі вказано за прізвищем як ОСОБА_9, а в іншому як Карякін, а по батькові записано як «Миколаевич», при цьому в Акті про проведення огляду (перегляду ) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу зазначена особа від 02.05.2014 року вказана як Корякин, що у суду викликає додаткові підстави сумніватися, що посадовою особою митного органу, яка складала зазначений протокол, належним чином встановлювалася особа як вказаного свідка, так і свідка ОСОБА_8Г, які згідно вказаного акту є військовослужбовцями та знаходилися при виконані службових обовязків.

Також, на думку суду, наявність у ОСОБА_1 паспорта громадянина України з відміткою в ньому про реєстрацію місця проживання в Україні наряду з наявності у нього паспорта громадянина ОСОБА_4, не спростовує його доводів про те, що він постійно мешкає в ОСОБА_4 та займається там підприємницькою діяльністю, підтвердження чому є, зокрема його тривале знаходження за межами України і що кожний приїзд до України як правило не перевищує термін більше 10 діб.

Судом встановлено, в митній декларації від 02.05.2014 року ОСОБА_1 зазначив, що є громадянином ОСОБА_4 і постійно проживає в ОСОБА_4.

Проте ні в зазначеній митній декларації, ні в інших матеріалах справи про порушення митних правил, копії яких за запитом суду надані відповідачем, не вказано, що ОСОБА_1, здійснюючи про себе запис як про громадянина ОСОБА_4 та нерезидента, нібито одночасно заперечував наявність паспорта громадянина України та його реєстрацію місця проживання в Україні.

Відповідно до ст.2 п.«а», ст.5 п.«b» і ст.6 Додатку С «Стамбульської Конвенції про тимчасове ввезення» користуються правом на тимчасове ввезення відповідно до статті 2 цієї Конвенції транспортні засоби комерційного чи приватного використання. Для того, щоб можна було скористатись правами на пільги, що надаються цим Додатком, транспортні засоби приватного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на імя особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які постійно проживають на такій території. Згода на тимчасове ввезення транспортних засобів надається без вимагання митного документа або гарантії.

Отже, на думку суду, наявність у позивача громадянства ОСОБА_5 ОСОБА_4 та болгарського свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на нього, навіть при його особистій реєстрації про постійне проживанні на території тимчасового ввезення в Україні та громадянства України, згідно ст.2 п.«а», ст.5 п.«b» і ст.6 Додатку С «Стамбульської конвенції про тимчасове ввезення», надавали йому право на тимчасове ввезення транспортного засобу без вимагання митного документа або гарантії.

Законодавством встановлено, що адміністративне стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені Митним Кодексом та іншими законами України.

Дані положення кореспондується із положеннями ч.3 ст.62 Конституції, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вирішуючи питання про притягненням позивача до відповідальності за порушення вимог ст.485 МК України відповідач керувався виключно припущеннями, оскільки не зміг надати суду переконливих доказів порушення вимог митних правил за вказаною статтею.

Усі вищенаведені обставини, що не враховані при винесенні оскаржуваної постанови від 29.07.2014 року та встановлені судом, при наявності у ОСОБА_1 не підробленого, отриманого законним шляхом паспорта громадянина ОСОБА_4, що не містить неправдивих відомостей і тому не віднесеного до категорії недійсних або підроблених документів, надавали позивачу, відповідно до статті 380 Митного кодексу України, підстави вибрати смугу руху, позначену символами зеленого кольору («зелений коридор»), призначену для переміщення товарів в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню, декларування автомобільних транспортних засобів і товарів здійснюється шляхом вчинення дій.

Особа, яка здійснює переміщення автомобільних транспортних засобів і товарів через митний кордон України, самостійно обирає смугу руху «зелений» або «червоний» коридор для проходження митного контролю», що встановлено п.13 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 р. № 451.

Відповідач же, встановивши 02.05.2014 року, що позивач окрім громадянства ОСОБА_4 має і громадянство України, при вивозі належного йому транспортного засобу, що зареєстрований у ОСОБА_4, та був 23.04.2014 року для його особистого користування в режимі «тимчасове ввезення» ввезений на територію України через «зелений коридор» в Україну відмовив у вивезенні транспортного засобу із України через «зелений коридор», перевівши транспортний засіб в «червоний коридор».

Суд, вивчивши матеріали справи, в тому числі і надані відповідачем матеріали справи про порушення митних правил, не встановив даних, які свідчили би про те, що ОСОБА_1 надавав митному органу неправдиві відомості про себе, метою якого є ухилення від сплати усіх обовязкових податків та зборів.

Згідно із ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому суд бере до уваги положення ч.2 ст.71 КАС України, за якими в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.4 ст.71 КАС України, субєкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Проте, відповідач, як субєкт владних повноважень, не надав доказів у судовому засіданні щодо правомірності своїх дій стосовно притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України.

Відповідно до ст.531 МК України, підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є, в тому числі, відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; необ'єктивність або неповнота провадження у справі або необєктивність її розгляду; невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення.

Окрім того, суд зазначає, що ст.485 МК України визначає правопорушенням дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Під іншими протиправними діями, митний орган у даному випадку визначив надання позивачем паспорта громадянина ОСОБА_4 при наявності у нього громадянства України і віднесення позивача законодавством України до резидентів, у звязку з невизнанням подвійного громадянства.

Проте, дії позивача у даному випадку були спрямовані на вибір спрощеного порядку митного оформлення, а не на ухилення від сплати митних платежів, підтвердженням чому, на думку суду, є навіть те, що до вказаного випадку позивач численні рази в такому ж порядку ввозив в Україну та вивозив з України транспортні засоби і боку митних органів, яким нічого не перешкоджало у передбачений законом спосіб встановити наявність у нього наряду з болгарським ще і українське громадянство, не виникало жодних питань. А тому суд вважає, що відповідачем не спростовані доводи позивача про те, що він вважав, що на протязі тривалого при перетині митного кордону України діяв правомірно і не мав умислу на вчинення дій, спрямованих на неправомірне звільнення від сплати митних платежів.

Крім того, зі змісту ст.485 Митого кодексу України випливає, що склад вказаного правопорушення обумовлює наявність в діях декларанта особливої мети ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру, та вини у формі прямого умислу.

Відповідно до ст.10 КпАП України, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Висновок про виявлення факту порушення митних правил повинен робитись виключно за умови достатності даних, що вказують на наявність складу правопорушення, елементом якого є вина субєкта.

Обставинами, які свідчать про наявність чи відсутність вини правопорушника, є, крім іншого, ступінь складності і неоднозначності класифікації тих чи інших дій та застосування діючого законодавства.

Суд вважає, що в даному випадку спір виник в результаті неоднакового розуміння сторонами вимог чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, що призвело до неможливості виробити узгоджене рішення щодо взаємних прав та обовязків.

За таких обставин, при прийнятті рішення відповідач повинен був керуватися положеннями ч.4 ст.3 МК України і прийняти його на користь позивача.

Так, відповідно до вказаних положень ч.4 ст.3 МК України у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обовязків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обовязків посадових осіб митних органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь митного органу, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Відповідно до вимог ст.531 МК України, підставами для скасування або зміни постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил є: відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення тих митних правил, які ставляться в вину правопорушнику; необєктивність або неповнота провадження у справі або необєктивність її розгляду; невідповідність викладеним у постанові висновків фактичним обставинам справи; винесення постанови неправомочною особою.

Статтею 523 МК України встановлено, що від імені митниць справи про порушення митних правил розглядаються керівниками цих митниць або їх заступниками.

Cудом встановлено, що оскаржувану постанову від 29.07.2014 року було прийнято виконуючим обовязки заступника начальника митниці начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Південної митниці Міндоходів ОСОБА_3

Разом із тим, в матеріалах справи про порушення митних правил не міститься даних, а представником відповідача під час розгляду справи у суді не надано, про належність повноважень вищезазначеної посадової особи, від імені якою було розглянуто справу та прийнято постанову.

Статтею 487 МК України передбачено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно із ч.1 ст.247 КпАП України, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про те, що постанова в справі про порушення митних правил № 0262/50007/14 від 29.07.2014 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.485 МК України у виді штрафу 637767,21 гривень не відповідає вимогам закону, не підтверджує наявність вказаного в ній адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Постанова винесена за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у позивача мети на ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру, та вини у формі прямого умислу, а тому є необґрунтованою та упередженою, у звязку з чим суд дійшов до висновку про законність, обґрунтованість і правомірність позовних вимог, а адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Підлягає задоволенню і клопотання позивача про поновлення строку на оскарження постанови в справі про порушення митних правил №0262/50007/14 від 29.07.2014 року, так як постанова була прийнята у відсутність позивача і він мав можливість ознайомитися із нею лише 23.06.2015 року, коли отримав її у ВДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції, про що він зробив відповідний запис на власній заяві, а тому несвоєчасне отримання ним постанови суд визнає поважними.

Керуючись ст.ст 3, 264-266, 380, 458-460, 467, 485,486, 487, 489, 494, 495, 497, 508, 527-531 МК України, ст.ст.8, 10, 247, 289 КпАП України, ст.ст.1, 2, 6, 8-11, 17-19, 41, 69-72, 99-102, 122, 158-163, 167, 171-2 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Визнати протиправною та скасувати постанову Південної митниці Міндоходів у справі про порушення митних правил №0262/50007/14 від 29 липня 2014 року, згідно якої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення.

Провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за вчинення порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України закрити, в звязку з відсутністю в його діях ознак вказаного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в Одеський апеляційний адміністративний суд через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги.

Суддя: