Справа № 810/5068/15
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2016-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2016 року 810/5068/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Інтернешнл" до Яготинського відділення Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Інтернешнл" з позовом до Яготинського відділення Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 19.06.2015 року №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податкове повідомлення-рішення Яготинського відділення Переяслав-Хмельницької обєднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області прийняте з порушенням норм матеріального права, є таким, що суперечить нормам чинного законодавства України та підлягає скасуванню.

В призначений день та час у судове засідання сторони не з'явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідач про причини неявки суд не повідомив, з клопотаннями, заявами про відкладення судового розгляду до суду не звертався.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, тому суд вирішив розгляд справи проводити в порядку письмового провадження.

Дослідивши обставини справи, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Інтернешнл» є юридичною особою, що зареєстрована в Печерській районній у місті Києві державній адміністрації від 22.03.2004 року №0000069, перебуває на обліку в Переяслав-Хмельницькій ОДПІ ГУ ДФС у Київській області (Яготинське відділення).

Основними видами економічної діяльності товариства за КВЕД є: будівництво житлових і нежитлових будівель, будівництво доріг і автострад, будівництво мостів і тунелів.

У період з 18.05.2015 року по 22.05.2015 року Переяслав-Хмельницькою обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (надалі - ОДПІ) була проведена документальна позапланова виїзна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Інтернешнл», код ЄДРПОУ - 32851616, (далі - позивач) з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ "Юніон-Мебіком" (ТОВ "Сигма плюс) їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.10.2014 року по 31.10.2014 року.

Перевірка проводилась на підставі наказу від 18.05.2015 року №140, направлення на перевірку від 18.05.2015 року №107.

За результатами вказаної перевірки складено Акт від 29.05.2015 року №84/10-17-22-01/32851616 (далі Акт перевірки), яким встановлено порушення:

- п. 44.1 ст. 44, п. 198.6 ст. 198 та п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) ТОВ "ОСОБА_1 Інтернешнл", в результаті чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість на загальну суму 124724,00 грн., у тому числі за жовтень 2014 року в сумі 124724,00 грн.

На підставі Акту перевірки було прийняте податкове повідомлення-рішення від 19.06.2015 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 187086,00 грн., з них за основним платежем - 124724,00 грн., за штрафними санкціями - 62362,00 грн.

Позивач, не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням, подав скаргу до ДФС від 07.08.2015 року №23991/6, в результаті чого отримав відповідь від 01.10.2015 року №20820/6/98-98-10-01-04-25, якою податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарга позивача без задоволення.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення відповідача протиправним та таким, що суперечить нормам чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступних обставин.

Як убачається з Акту перевірки в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення покладено висновок відповідача про безпідставне формування позивачем податкового кредиту, оскільки відповідно до Листа про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Юніон Мебіком" (контрагента позивача) встановлено його відсутність за місцезнаходженням, а відтак і господарські операції ТОВ "ОСОБА_1 Інтернешнл" з даним контрагентом не підтверджені належним чином.

Крім того, податковий орган вважає, що позивачем було здійснено маніпулювання податковою звітністю внаслідок дроблення податкових накладних у великій кількості з сумою ПДВ менше 10000,00 грн. з метою ухилення від реєстрації в ЄРПН, у звязку з чим господарські операції позивача з контрагентами не підтверджуються.

Судом встановлено, що у періоді, що перевірявся, позивачем було укладено Контракт Субпідряду від 15.04.2013 року №2-п з контрагентом "Юніон-Мебіком".

За результатами вищевказаної господарської операції позивачем було сформовано податковий кредит.

На підтвердження реальності господарської операції з вищезазначеним контрагентом позивач надав до суду: копію податкових накладних, копію контракту від 15.04.2013 №2-п, копію довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за жовтень 2014 року, копію квитанції від 14.10.2014 року №10226.

Надаючи правову оцінку відносинам, які складають предмет позову в даній справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Інформація, викладена в Акті перевірки щодо встановлених порушень не може носити доказовий характер, оскільки відповідачем не подано до суду доказів на підтвердження цих фактів, як це передбачає статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами пункту 14.1.18, пункту 14.1.181 Податкового кодексу України (далі ПКУ), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Так, пунктом 198.3. статті 198 ПКУ визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.1. статті 201 ПКУ платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.10 ст.201 ПКУ).

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п.201.4 ст.201 ПКУ). Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (п.201.6 ст.201 ПКУ). Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу (п.201.8. ст.201 ПКУ). Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.10 ст.201 ПКУ).

Підпунктом 198.6 пункту 198 ПКУ встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями. У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Згідно пункту 201.10. статті 201 Кодексу, податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 10.1. Наказу ДПАУ № 1002 від 24.12.2010р. «Про затвердження форми Реєстру виданих та отриманих податкових накладних та Порядку його ведення» зазначено, що придбання або виготовлення товарів/послуг та придбання (будівництво, спорудження) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи) на митній території України відображається на підставі податкових накладних, розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної, а також інших подібних документів.

Податковий кредит формується за умови списання платником податків грошових коштів в оплату товарів (робіт, послуг)/отримання ним товару, та повинен підтверджуватися податковою накладною.

Відповідачем не спростовано того, що первинні документи, оформлені по господарських операціях позивача з контрагентами, відповідають приписам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пукнту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за № 168/704).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем були дотримані вимоги чинного законодавства України при укладанні та виконанні господарських операцій, що підтверджується відповідними первинними документами, наданими на перевірку, які у свою чергу, свідчать про правомірність формування ТОВ «ОСОБА_1 Інтернешенл» податкового кредиту при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Юніон-Мебіком» за жовтень 2014 року.

За приписами частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні», бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Згідно з частиною 2 статті 9 цього ж Закону, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити.

Як вже зазначалося вище і не спростовується Актом перевірки, у позивача наявні всі необхідні первинні документи, які відповідають вимогам, встановленим статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» щодо змісту та форми первинних документів, підтверджують фактичне отримання позивачем товару та послуг від постачальників, оскільки містять повну інформацію щодо змісту та обсягу господарської операції, а також щодо дати та місця її здійснення та свідчать про реальні зміни в структурі активів та зобов'язань позивача.

Тому посилання на п.198.6 ст. 198 та п. 201.10 ст. 201 ПКУ в Акті перевірки не відповідають фактичним обставинам, та, відповідно податкове повідомлення-рішення із посиланням на вказані норми є неправомірним.

Також, суд звертає увагу відповідача, що нормативними актами України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди - по купця товару, яка є платником податку, не покладено обов'язку здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників у ланцюгу постачання або через наявність/відсутність актів про здійснення зустрічних перевірок таких постачальників зазнавати певних негативних наслідків.

З наведеного випливає, що в разі невиконання контрагентами по ланцюгу своїх обов'язків по сплаті податків до бюджету, такі дії тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Такий висновок суду також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Таким чином, за результатом розгляду справи, суд приходить до висновку, що виявлені в Акті порушення не підтверджуються матеріалами справи, а тому спірне податкове повідомлення-рішення винесено безпідставно та є таким, що підлягає скасуванню.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, всебічно та об'єктивно дослідивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідач не довів правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення від 19.06.2015 року №.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення Переяслав-Хмельницької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (Яготинське відділення) від 19.06.2015 року №.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Терлецька О.О.