Справа № 2а/0470/3417/11
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2а/0470/3417/11

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Леонтович К.Г., Васильченко Н.В., Сороки М.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду справу за касаційною скаргою державного підприємства „Конструкторське бюро „Південне” ім. М.К.Янгеля” на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2015 року у справі № 2а/0470/3417/11 за позовом державного підприємства „Конструкторське бюро „Південне” ім. М.К.Янгеля” до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області про визнання недійсними пунктів вимоги, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2011р. державне підприємство „Конструкторське бюро „Південне” ім. М.К. Янгеля ” звернулося в суд з позовом до Контрольно-ревізійного відділу в м.Дніпропетровську (правонаступник Державна фінансова інспекція), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати неправомірними п. 2, п. 3, п. 5, п. 6, п. 7, п. 8, п. 9 вимог Контрольно-ревізійного відділу в м. Дніпропетровську „Про усунення виявлених ревізією порушень” від 26.01.2011 за №05-04-15/180 з моменту їх прийняття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що порушення в його фінансово-господарській діяльності, встановленні Відповідачем, ґрунтуються на безпідставних висновках, зроблених під час ревізії.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями державне підприємство „Конструкторське бюро „Південне” ім. М.К. Янгеля ” звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 04.10.2010 р. по 23.12.2010 р. відповідно до плану контрольно-ревізійної роботи відповідачем проведена ревізія фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.01.2009 р. по 30.09.2010 р., внаслідок якої встановлений ряд порушень законодавства, які відображені у Акті перевірки від 23.12.2010 за №05-21/28 (далі- Акт перевірки).

На акт перевірки позивач подав письмові розбіжності. В результаті перегляду розбіжностей та з метою усунення порушень відповідачем на адресу позивача була направлена вимога „Про усунення виявлених ревізією порушень”від 26.01.2011 за №05-04-15/180 (далі - вимога).

У пункті 2 вимоги зазначено: „Проведеною ревізією встановлено, що в порушення ст. 97 Кодексу законів про працю в Україні, п. 5.1.2 Галузевої угоди, укладеної між НКАУ, Фондом Держмайна України та профспілкою працівників космічного та загального машинобудування України (далі - Галузева угода), підприємством не забезпечено при розрахунку мінімальної тарифної ставки робітника І розряду не менш як 121% мінімальної заробітної плати, що призвело до недоотримання працівниками посадових окладів на загальну суму - 11562033,00 грн., у зв'язку з чим - донарахувати та виплатити посадові оклади працівникам підприємства в сумі - 11562033,00 грн.”.

Відповідно пункту 9 вимоги в ході ревізії встановлено, що в порушення п. 1 ст. 75 Господарського кодексу України та п.13 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2006 №1673 „Про стан фінансово-бюджетної дисципліни, заходи щодо посилення боротьби з корупцією та контролю за використанням державного майна і фінансових ресурсів” підприємством здійснене надання благодійної допомоги при збитковій діяльності та яка не передбачена фінансовими планами в сумі - 9600,00 грн., у зв'язку з чим - відобразити дебіторську заборгованість за юридичними особами щодо яких здійснено безпідставні витрати та провести претензійно-позовну роботу з контрагентами щодо відшкодування коштів. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у безпідставному покритті за рахунок коштів підприємства витрат сторонніх юридичних осіб на суму 9600,00 грн., шкоду в порядку та розмірі встановленому чинним законодавством”.

Суди першої і апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходили з доведеності висновків відповідача щодо порушень з боку позивача при здійсненні ним фінансово-господарської діяльності при цьому апеляційний суд зазначив, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряється судом, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій щодо їх висновків про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 № 499/2011, Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред’являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов’язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями п.п. 7,10 статті 10 Закону України “Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні”, згідно з якими органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов’язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Таким чином, орган державного фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов’язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов’язки для позивача.

У справі, що розглядається, Інспекція пред’явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною, тому суди попередніх інстанцій прийшли до обгрнтованих висновків про відмову в задоволенні позову.

Аналогічна правова позиція викладена у рішеннях Верховного Суду України від 15.04.2014р. (справа №21-40а14), 13 травня 2014 року (справа №21-89а14), 20 травня 2014 року (справа №21-93а14), 28 жовтня 2014 року (справа №21-462а14), які є обов’язковими для застосування для усіх судів України.

Враховуючи викладене, суди першої і апеляційної інстанцій дійшли до вірного висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу державного підприємства „Конструкторське бюро „Південне” ім. М.К.Янгеля” залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: