Справа № 22-а-20535/11
Суддя: Зубакова В.П.
Дата ухвалення: 2011-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЛЯЦИОННЫЙ СУД ДНЕПРОПЕТРОВСКОЙ ОБЛАСТИ

Категорія 10.3.1 (І) суддя: Валуєва В.Г.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

27 квітня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.,

суддів: Неклеси В.І., Остапенко В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Кривому Розі адміністративну справу за апеляційними скаргами позивачки ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 09 квітня 2010 року по адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України в Дзержинському районі міста Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги до пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2010 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги до пенсії, посилаючись на те, що їй, як дитині війни, у відповідності до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за період з 01.01.2006 року по 31.12.2009 року відповідачем не виплачується щомісячне підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Просила суд поновити строк для звернення до суду з адміністративним позовом, стягнути з відповідача на свою користь недоплачену щомісячну соціальну допомогу до пенсії як дитині війни за період з 01.01.2006 року по 31.12.2009 року в сумі 5126,70 грн., визнати дії відповідача по нарахуванню та виплаті щомісячної соціальної допомоги неправомірними та зобовязати відповідача надалі при нарахуванні пенсії нараховувати йому щомісячну соціальну допомогу відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 09 квітня 2010 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України в Дзержинському районі міста Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги до пенсії.

Поновлено ОСОБА_2 строк на звернення до суду з адміністративним позовом.

Визнано бездіяльність ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України в Дзержинському районі міста Кривого Рогу Дніпропетровської області щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_2 підвищення пенсії згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та за період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком неправомірною.

Зобов»язано ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України в Дзержинському районі міста Кривого Рогу Дніпропетровської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_2 підвищення пенсії згідно статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та частини ст.28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та за період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

У задоволенні позовних вимог щодо перерахунку та виплати підвищення пенсії згідно статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за 2006 рік, за період з 01,01.2007 року по 09.07.2007 року, за період з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, стягнення недоплачених сум та покладання зобов»язання здійснювати у подальшому зазначені виплати в конкретних розмірах відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а саме: стягнути з відповідача на її користь недоплачену позивачці щомісячну соціальну допомогу до пенсії за період з 01.01.2006 року по 31.12.2009 року в сумі 5126,70 грн. та зобов»язати відповідача здійснити нарахування та виплачувати позивачці щомісячну доплату до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком згідно статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01.01.2010 року виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. ст.28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, посилаючись на те, що судом невірно застосовані норми матеріального та процесуального права, так як згідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» встановлено, що державні соціальні гарантії не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно правовими актами. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1931-ХП від 06.12.1991 року сума пенсії, не одержана своєчасно з вини органу, що призначає та виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь - яким строком. Тому позивач вважає постанову суду не достатньо обґрунтованою щодо визначенння періоду для перерахунку та виплати підвищення до пенсії.

В апеляційній скарзі відповідач УПФУ в Дзержинському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ставить питання про скасування постанови суду та ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неврегульованість на законодавчому рівні порядку обчислення підвищення до пенсії дітям війни після відновлення Рішенням Конституційного Суду України дії ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в попередній редакції, неможливість застосування показника мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» до спірних правовідносин, правомірність його дій відносно виплати допомоги особам, на яких поширюється дія Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у відповідності до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008 року № 530.

У звязку з прийняттям Верховною Радою України Закону України №2748-VI «Про внесення змін до розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами», який набрав чинності з 30 грудня 2010 року, яким зокрема встановлюється, що апеляційні скарги щодо спорів, які подані до апеляційних судів до дня набрання чинності Законом України від 02.12.2010р. №2748 «Про внесення змін до розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами» в порядку цивільного судочинства, та апеляційні скарги, передані відповідним апеляційним судам згідно з пунктом 2 розділу ІІ Закону України від 18.02.2010р. №1691VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами», провадження за якими не відкрито, розглядаються цими апеляційними судами у порядку адміністративного судочинства.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши за наявними у справі матеріалами законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги позивачки ОСОБА_2 та відповідача УПФУ в Дзержинському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 народилася 17.06.1944 року (а.с.5), отримує пенсію за віком та у відповідності до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» належить до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту незаконної бездіяльності відповідача відносно виконання приписів ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та за період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року, що призвело до порушення прав позивача на своєчасне нарахування та отримання підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, й з обовязку відповідача у звязку з цим здійснити перерахунок пенсії позивачу у відповідності до вищевказаного Закону та виплатити відповідні суми на його користь з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року № 2195-IV дітям війни пенсія або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Законом України від 19 грудня 2006 року № 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік», зокрема п. 12 ст. 71, було зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 111 установлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року 6-рп/2007 по справі № 1-29/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнані неконституційними положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» щодо зупинення дії на 2007 рік ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Таким чином, з 01 січня 2007 року по 08 липня 2007 року до спірних правовідносин застосуванню підлягали приписи ст. 111 Закону України від 19 грудня 2006 року № 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік» як такі, що прийняті пізніше в часі, у зв'язку з чим мали пріоритет порівняно зі спеціальною нормою ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а починаючи з 09 липня 2007 року знову діє положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якою передбачено підвищення пенсії дітям війни на 30% мінімальної пенсії за віком.

Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 6 цього Закону викладено в такій редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» таке підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів». Зазначені зміни набрали чинності з 01 січня 2008 року.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 по справі № 1-28/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни щодо розміру пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином, з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008 року застосуванню до спірних правовідносин підлягали приписи Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Дія статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 18.11.2004 року чинна й на 2009 рік.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виходячи з пріоритетності закону, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин у звязку з поширенням на них дії однакових юридичних актів, та враховуючи те, що в період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року відповідач не здійснював перерахунок та виплату щомісячного підвищення до пенсії позивача, як дитині війни, а з 01.01.2008 року здійснював нарахування та виплату підвищення до пенсії в розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 28.05.2008 року - в розмірі, визначеному п.8 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008 року № 530, а саме: з 01.01.2008 року 47 грн., з 01.04.2008 року 48,10 грн., з 01.10.2008 року по 31.12.2009 року 49,80 грн.(а.с.7), дійшов вірного висновку про дію в період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року приписів ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 18.11.2004 року й обґрунтовано визнав бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії за вказані періоди незаконною.

Визначаючи розмір щомісячного підвищення до пенсії, який повинен нараховувати та сплачувати відповідач на користь позивача, на думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно застосував розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений абз. 1 ч.1 ст. ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, що втратили працездатність, встановленого чинним законодавством на кожний бюджетний рік, зокрема ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», ст. 54 Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік» та ч.5 ст. 1 Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної зарплати».

У звязку з цим, доводи відповідача щодо неврегульованості на законодавчому рівні порядку обчислення підвищення до пенсії дітям війни, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції дотримався вимог чинного законодавства, відповідно до яких пропущення строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін, й врахувавши, що відповідач не наполягав на відмові в задоволенні позову у звязку з пропуском строку звернення до суду, визнав право позивача на захист. Крім того, судом визнано поважними причини пропуску такого строку й поновлено його за заявою позивачки, що відповідає положенням ст.ст. 99, 100 КАС України.

Тому доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності у позивача права на звернення до суду за захистом свого порушеного права стосовно нарахування йому підвищення до пенсії, починаючи з 09.07.2007 року необґрунтовані, спростовуються матеріалами справи, й правильності висновків суду в цій частині не спростовують.

Доводи позивачки щодо невірного визначення періоду для перерахунку та виплати підвищення до пенсії згідно статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» спростовується матеріалами справи та висновками суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційні скарги позивачки та відповідача підлягають залишенню без задоволення, а постанова суду залишенню без змін відповідно до ст. 200 КАС України.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги позивачки ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 09 квітня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: