Справа № 266/2174/15-а
Суддя: Дзюба М. В.
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №266/2174/15-а
Провадження№ 2-а/266/5/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2016 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Дзюба М.В.,

з участю секретаря Петрухіной Т.Л.,

позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

представника третьої особи Зінов?єва І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської Ради про визнання недійсним рішення та скасування акту про право власності, треті особи ОСОБА_3 та Управління Держземагенства в м.Маріуполі Донецької області,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати недійсним рішення Маріупольської міської Ради від 07.08.2007 року №5/14-2357 в частині п.1.1 про передачу у власність ОСОБА_5 земельної ділянки по вул..Першій, 65, тупику Сьомого в СТ «Черьомушки» в Приморському районі міста Маріуполя, площею 400 кв.м., а також скасувати Державний акт про право власності на земельну ділянку від 05.11.2007 року, виданий на ім?я ОСОБА_3 на цю земельну ділянку.

Вислухавши сторони та дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про те, що даний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства з наступних підстав.

У відповідності до положень ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ст. 3 КАС України, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є те, що вона повинна містити у собі публічно - правовий спір.

В свою чергу приймаючи до уваги, що до компетенції адміністративних судів належать спори предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій слід зазначити, що у справі, що розглядається, спір стосується права власності, тобто цивільного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Позовні вимоги, заявлені ОСОБА_1 у даній справі, щодо скасування рішення Маріупольської міської Ради про передачу земельної ділянки у власність та скасування державного акту про право власності на земельну ділянку, є фактично оспорюванням нею права власності ОСОБА_3 на цю земельну ділянку, яке можливо оскаржити лише в порядку цивільного судочинства з підстав, передбачених ЦК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Зазначена правова позиція зокрема викладена у постановах Верховного Суду України від 17.02.15 №21-551а14, від 09.12.14 №21-308а14, від 11.11.14 №21-493а14, від 11.11.14 №21-405а14.

За таких обставин суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги не повязані із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно - правових відносин.

Враховуючи, що спірна земельна ділянка є обєктом права власності, такій спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Крім того, 01 березня 2013 року Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було прийнято постанову № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», якою, серед іншого, визначено:

- земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 р. вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних судах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд який розглянув справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатись «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 11 листопада 2014 року (справа № 21-493а14) та від 09 грудня 2014 року.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у цій справі з урахуванням вищевикладених обставин та норм чинного законодавства України.

При цьому, у відповідності до вимог ч.2 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України слід роз'яснити позивачеві, що розгляд вказаних вимог віднесено до юрисдикції цивільного судочинства.

Крім того, закриваючи провадження, суд скасовує вжиті за ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя від 17.07.2015 року заходи забезпечення позову ОСОБА_1 у вигляді заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо розпорядження земельною ділянкою по вул..Першій (Грушевій), 65, тупику Сьомого в Садовому товаристві «Черьомушки» в Приморському районі міста Маріуполя.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 157, 160 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської Ради про визнання недійсним рішення та скасування акту про право власності, треті особи ОСОБА_3 та Управління Держземагенства в м.Маріуполі Донецької області закрити.

Розяснити позивачеві, що розгляд вказаних вимог віднесено до юрисдикції цивільного судочинства.

Скасувати вжиті на підставі ухвали Приморського районного суду міста Маріуполя від 17.07.2015 року заходи забезпечення позову ОСОБА_1 у вигляді заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо розпорядження земельною ділянкою по вул..Першій (Грушевій), 65, тупику Сьомого в Садовому товаристві «Черьомушки» в Приморському районі міста Маріуполя.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляції в 5-денний строк з дня винесення ухвали.

Суддя Дзюба М. В.