Справа № 760/15634/13-а
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"20" січня 2016 р. м. Київ К/800/34261/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й.,
при секретарі: Борілло Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , представника відповідача,

розглянувши в порядку касаційного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа Головне управління Пенсійного фонду (далі ГУПФ) України в місті Києві, про зобов`язання здійснити перерахунок пенсії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Подільського районного суду міста Києва від 10 квітня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2014 року,

встановив:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, вимоги якого обґрунтовує тим, що він є капітаном 1 рангу у відставці, проходив військову службу на посаді командира військової частини НОМЕР_2 підрозділу спеціальної розвідки Головного управління розвідки ГШ Міністерства оборони України (військова частина НОМЕР_1 ), з цієї посади у 1996 році був звільнений в запас за віком. Позивач вказує, що після звільнення йому була обчислена пенсія виходячи з суми грошового забезпечення за посадою командира військової частини НОМЕР_2 з врахуванням всіх надбавок та додаткових видів грошового забезпечення, які були передбачені діючим законодавством для військовослужбовців зазначеної військової частини. З 1 січня 2008 року на підставі довідки, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , йому було проведено перерахунок пенсії, однак при цьому його посадовий оклад був визначений у розмірі 1400 гривень, що не відповідає посадовому окладу командира військової частини НОМЕР_2 , та з виключенням і зменшенням розміру деяких надбавок та доплат. ОСОБА_1 вважає, що він має право на перерахунок пенсії виходячи з суми грошового забезпечення за посадою командира військової частини НОМЕР_2 з врахуванням всіх надбавок та додаткових видів грошового забезпечення, які були передбачені діючим законодавством для військовослужбовців цієї військової частини, починаючи з січня 2008 року.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 6 серпня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 в частині вимог за період з 1 січня 2008 року по 21 січня 2013 року залишено без розгляду.
Постановою Подільського районного суду міста Києва від 10 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2014 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Подільського районного суду міста Києва від 10 квітня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2014 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
У статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що судове рішення повинно відповідати вимогам законності і обґрунтованості. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Всупереч вищенаведеній нормі закону висновки судів першої та апеляційної інстанцій зроблені без повного і всебічного з`ясування обставин у даній справі.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером, перебуває на обліку в ГУПФ України в місті Києві, отримує пенсію за вислугу років у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII.
Як вбачається з матеріалів справи, у липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва із позовом, у якому просив: зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок призначеної йому пенсії виходячи з суми грошового забезпечення за посадою командира військової частини НОМЕР_2 з врахуванням всіх надбавок та додаткових видів грошового забезпечення, які передбачені діючим законодавством для військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , починаючи з січня місяця 2008 року, і надати відповідну довідку; стягнути з УПФ України суму недоплаченої щомісячної державної пенсії з січня 2008 року по теперішній час.
У серпні 2013 року ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги, просив: зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок призначеної йому пенсії виходячи з суми грошового забезпечення за посадою командира військової частини НОМЕР_2 з врахуванням всіх надбавок та додаткових видів грошового забезпечення, які передбачені діючим законодавством для військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , починаючи з січня місяця 2008 року по теперішній час, і надати відповідну довідку до ГУПФ України в місті Києві для перерахунку йому пенсії; зобов`язати УПФ України після отримання довідки з військової частини НОМЕР_1 провести перерахунок його пенсії з січня 2008 року по теперішній час.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 6 серпня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 в частині вимог за період з 1 січня 2008 року по 21 січня 2013 року залишено без розгляду.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 6 серпня 2013 року відкрито скорочене провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ГУПФ України про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії з 22 січня 2013 року.
Солом`янський районний суд міста Києва ухвалою від 18 листопада 2013 року справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ГУПФ України про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії призначив до розгляду в судовому засіданні на 12 грудня 2013 року.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 грудня 2013 року дану справу направлено за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва.
У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду міста Києва із заявою про зміну (уточнення) позовних вимог, просив: визнати дії військової частини НОМЕР_1 неправомірними; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати довідку до ГУПФ України в місті Києві для проведення перерахунку його пенсії, починаючи з січня 2013 року по теперішній час, виходячи з суми грошового забезпечення за посадою командира військової частини НОМЕР_2 з урахуванням всіх надбавок та додаткових видів грошового забезпечення, які передбачені постановами Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294, від 22 вересня 2010 року № 889 та від 23 квітня 2012 року № 355 для військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 ; надати йому відповідну довідку.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 13 березня 2014 року повернуто заяву ОСОБА_1 про зміну позовних вимог.
Суд першої інстанції у постанові від 10 квітня 2014 року зазначив, що ОСОБА_1 у позовній заяві просить зобов`язати військову частину провести перерахунок призначеної йому пенсії виходячи з суми грошового забезпечення за посадою командира військової частини НОМЕР_2 з врахуванням всіх надбавок та додаткових видів грошового забезпечення, які передбачені діючим законодавством для військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , починаючи з січня 2008 року по теперішній час. Однак відповідно до чинного законодавства України військова частина не наділена повноваженнями щодо призначення та перерахунку пенсій, а тому правових підстав щодо задоволення вимог в частині зобов`язання військової частини провести перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії немає. Доказів того, що розмір пенсії, який визначений ГУПФ України на підставі довідок, виданих військовою частиною НОМЕР_1 від 27 червня 2008 року та від 15 червня 2012 року, суперечить нормам діючого законодавства, до суду не надано, а тому виходячи із вказаного суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Залишаючи без змін постанову суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка організаційно підпорядковувалася військовій частині НОМЕР_1 , а тому правових підстав для включення у довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку позивачеві пенсії посадового окладу у розмірі іншому ніж 1400 гривень у військовій частині НОМЕР_1 немає. Крім того суд апеляційної інстанції вказав, що судом першої інстанції вірно встановлено відсутність підстав щодо задоволення позовних вимог в частині зобов`язання військової частини провести перерахунок призначеної позивачеві пенсії, оскільки військова частина немає таких повноважень.
Ухвалюючи рішення суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що відсутні підстави для зобов`язання військової частини НОМЕР_1 провести перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії, оскільки військова частина не наділена такими повноваженнями. Військова частина наділена повноваженнями на видачу довідки про розмір грошового забезпечення відповідної особи, на підставі якої належний орган ПФ України призначає чи здійснює перерахунок пенсії. Однак при цьому суди не звернули увагу на те, що крім зазначених вимог ОСОБА_1 також просив суд зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати до ГУПФ України в місті Києві відповідну довідку для перерахунку йому пенсії і зобов`язати УПФ України після отримання такої довідки провести перерахунок його пенсії. Щодо вказаних позовних вимог суди попередніх інстанцій у своїх рішеннях нічого не зазначають.
Також з матеріалів справи вбачається, що провадження у цій справі ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 6 серпня 2013 року було відкрито за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 та ГУПФ України, а після передачі цим судом даної справи за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва, такий у своїх судових рішеннях зазначає про розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа ГУПФ України в місті Києві.
Тобто, ухвалюючи рішення суди попередніх інстанцій не встановили належним чином статус органу ПФ України, який бере участь у цій справі, а враховуючи усі вимоги, які були заявлені позивачем до суду, ГУПФ України в місті Києві має брати участь у справі не як третя особа, а як відповідач.
ОСОБА_1 , звернувшись до суду з цим позовом, не погоджується, зокрема, із встановленим йому військовою частиною НОМЕР_1 посадовим

окладом у розмірі 1400 гривень, який, як зазначено у листах та запереченнях відповідача, визначений на підставі додатка 2 до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26 червня 2008 року № 192. Також позивач вказує на безпідставність невключення відповідачем до довідок про його грошове забезпечення всіх надбавок та додаткових видів грошового забезпечення у відповідному розмірі.
Суд першої інстанції зазначив, що доказів того, що розмір пенсії позивача, який визначений ГУПФ України на підставі довідок, виданих військовою частиною НОМЕР_1 від 27 червня 2008 року та від 15 червня

2012 року, суперечить нормам діючого законодавства, до суду не надано.
Апеляційний суд вказав на відсутність правових підстав для включення у довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку позивачеві пенсії посадового окладу у розмірі іншому ніж 1400 гривень у військовій частині НОМЕР_1 , оскільки ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка організаційно підпорядковувалася військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до вимог частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні

для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати

особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.
Судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій конкретно не встановлено про які саме надбавки і доплати ставив вимоги позивач.
Із зазначеним наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26 червня

2008 року № 192 та додатком 2 до його суди попередніх інстанцій не ознайомлювалися. Представником військової частини НОМЕР_1 у запереченні проти позову зазначено, що у зв`язку з тим, що вказаний наказ містить конфіденційну інформацію, надання його копії є неможливим.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 27 березня

2014 року було витребувано із військової частини НОМЕР_1 належним чином завірену копію особової справи відносно ОСОБА_1 , а із ГУПФ України

в місті Києві належним чином завірену копію його пенсійної справи.
Представником ГУПФ України в місті Києві в судове засідання було надано копію пенсійної справи ОСОБА_1 . Завіреної належним чином копії особової справи позивача військовою частиною НОМЕР_1 надано не було, повідомлено суд, що така надіслана до Дніпровського районного військового комісаріату міста Києва.
Судом першої інстанції копії особової справи ОСОБА_1 із Дніпровського районного військового комісаріату міста Києва витребувано

не було.
На виконання вимог ухвали Подільського районного суду міста Києва

від 13 березня 2014 року, в частині витребування із військової частини

НОМЕР_1 належним чином завіреної копії Положення про військову частину НОМЕР_1 , відповідач повідомив суд про неможливість надання такого документу під час відкритого судового засідання, оскільки зазначене положення містить інформацію з обмеженим доступом. Військова частина НОМЕР_1 готова надати документи щодо підтвердження статусу юридичної особи та інших обставин, що мають значення для цієї справи, однак з дотриманням законодавства України про державну таємницю та у режимі ведення закритого судового засідання.
Позивач свої доводи обґрунтовує тим, що після його звільнення пенсія йому була обчислена виходячи з суми грошового забезпечення за посадою командира військової частини НОМЕР_2 з врахуванням всіх надбавок та додаткових видів грошового забезпечення, які були передбачені діючим законодавством для військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 . З 1 січня 2008 року на підставі довідки, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , йому було проведено перерахунок пенсії, однак при цьому його посадовий оклад був визначений у розмірі 1400 гривень, що не відповідає посадовому окладу командира військової частини НОМЕР_2 , та з виключенням і зменшенням розміру деяких надбавок та доплат. ОСОБА_1 вказує, що не може бути підставою відмови йому у перерахунку пенсії виходячи з суми грошового забезпечення за посадою командира військової частини НОМЕР_2 посилання позивача на проведення організаційно-штатних заходів, переформування та включення військової частини НОМЕР_2 до складу військової частини НОМЕР_1 як структурного підрозділу, оскільки: це не підтверджено жодним документом; сам відповідач підтверджує, що військова частина НОМЕР_2 існує як військова одиниця, оскільки не змінила умовне найменування; має свою печатку, веде своє діловодство. Позивач зазначає, що як була військова частина НОМЕР_2 до 2003 року підпорядкована військовій частині НОМЕР_1 , так і залишилася підпорядкованою військовій частині НОМЕР_1 після як би «переформування» у 2003 році. Фактично змінився тільки департамент військової частини НОМЕР_1 , якому були передані функції контролю та управління військовою частиною НОМЕР_2 .
При відмові в задоволенні позовних вимог суд у своєму рішенні повинен зазначати якими обставинами чи нормами права спростовуються доводи позивача. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів.
Вирішуючи даний спір суди попередніх інстанцій не надали належної уваги усім вимогам та доводам позивача, не з`ясували всіх обставин у цій справі, які впливають на правильність її вирішення, відмовили в задоволенні вимог позивача на підставі доводів, викладених відповідачем у запереченнях та поясненнях, без витребування усіх необхідних документів.
Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
За таких обставин колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що постанова Подільського районного суду міста Києва від 10 квітня 2014 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2014 року підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Подільського районного суду міста Києва від 10 квітня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2014 року скасувати, а дану справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.