Справа № 305/1478/15-а
Суддя: Бліщ О. Б.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 305/1478/15-а
Провадження по справі 2-а/305/56/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2015 року. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді Бліщ О.Б.

секретаря Вербещук В.А.

за участю: відповідача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2І, ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до голови Рахівської міської ради ОСОБА_1, ОСОБА_4 на дії міського голови та визнання рішення міської ради недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся в суд з адміністративним позовом до голови Рахівської міської ради ОСОБА_1, ОСОБА_4 на дії міського голови та визнання рішення міської ради недійсним.

Позовні вимоги мотивує тим, що 07 липня 2015 року він отримав на руки витяг з протоколу за №115, засідання постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та містобудування від 26 травня 2015 року. З витягу йому стало відомо, що міським головою ОСОБА_1 в 2014 році громадянинові ОСОБА_4 виділено земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд по вул. Шевченка, №88"А", площею 0,10 га, також міською радою погоджено дорогу до його дворогосподарства на основі будівельного паспорта. Міський голова умисно передав у власність земельну ділянку ОСОБА_4, хоча міському голові достеменно було відомо, що дана земельна ділянка належала його покійному ботькові, ОСОБА_5 і була закріплена за будинком його батька по вул. Шевченка, 88, згідно генерального плану забудови від 20 грудня 1954 року, площею 14,84 га, і була у постійному користуванні їхньої сім"ї. 31 серпня 2013 року його батько помер. 22 липня 2014 року йому було видано на руки свідоцтво про право на спадщину за законом. В даному будинку по вул. Шевченка, 88 він постійно проживав зі своїм батьком і вів спільне господарство. Своїми діями міський голова ОСОБА_1 позбавив його права власності на його ж земельну ділянку в кількості 0,10 га, передавши дану земельну ділянку ОСОБА_4, чим порушив Цивільний та Земельний кодекси України. На підставі наведеного просив поновити строк позовної давності на звернення до суду у зв"язку з тим, що були порушені його права, свободи та інтереси. Визнати дії міського голови м. Рахів неправомірними. Визнати рішення Рахівської міської ради від 18 грудня 2014 року за № 767 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд по вул. Шевченка, №88 "А", площею 0.10 га ОСОБА_4 - недійсним. Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 73,08 гривень.

В судове засідання позивач, ОСОБА_5 не з"явився, однак надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі на підставі наявних матеріалів у даній справі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. В своїх показах зазначив про те, що він не розуміє чому саме він являється відповідачем у даній справі. Вважає, що Рахівська міська рада виносячи рішення 18.12.2014 року за №767 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність громадянину ОСОБА_4, діяла у межах своїх повноважень. На підставі наведеного просив відмовити у задоволенні позову.

Представники Рахівської міської ради, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав наведених у запереченні.

В запереченні поданому в судовому засіданні, голова міської ради ОСОБА_1 вважає, що пред'явлений позов є таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Громадянин ОСОБА_4 у відповідності до ст.ст. 118, 121 ЗК України, звернувся із заявою до міської ради про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. Шевченка, 88 "а". До поданої заяви було додано картографічні матеріали, в яких зазначено місце розташування земельної ділянки та площа. Гр. ОСОБА_4 було надано будівельний паспорт, в якому вказана під"їздна дорога та свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 25.09.2009 року №27. Постійною комісією з питань регулювання земельних відносин та містобудування дане питання розглядалось на місцевості, де було з"ясовано, що в даному житловому будинку №88 по вул. Шевченка ніхто не проживає, тому не було встановлено власників будинку, в зв"язку з чим було прийнято рішення узгоджувальною комісією від 30.10.2014 року та затверджено рішенням сесії міської ради від 11.11.2014 року про погодження меж земельної ділянки без погодження із дворогосподарством сім"ї ОСОБА_4 доданого проекту, в якому вказано проектну дорогу до дворогосподарства №88 "а" по вул. Шевченка гр. ОСОБА_4 Згідно ЗК України та ЗУ "Про землеустрій" вул. ОСОБА_4 виготовлено проект землеустрою, який затверджено рішенням №767 від 18.10.2014 року та передано йому у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Шевченка, 88 "а", площею 0.10 га. На підставі наведеного просили відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5

Відповідач, ОСОБА_4, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Ввважає їх безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши наявні матеріали адміністративної справи, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до положень пункту 1 частини 1 статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2010 по справі № 1-6/2010 від 01 квітня 2010 року встановлено, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, які віднесені законом до їхньої компетенції, питання щодо розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, діють як суб'єкти владних повноважень, а тому відповідно до положень п.1 ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

У звязку із наведеним суд вважає обставини, що є предметом судового розгляду, такими, що мають вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до положень ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади АР Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси, а захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом, в тому числі, шляхом визнання права та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п.п.2,10 ч.2 ст.16 ЦК України).

Законодавець положеннями ч.ч.1,3 статті 152 Земельного кодексу України передбачає рівні умови захисту прав власності на земельну ділянку. Відповідно до положень частини 3 цієї ж статті Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, в тому числі, визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

З матеріалів справи судом встановлено, а сторонами не заперечено, що відповідач ОСОБА_4 являється співвласником на праві спільної часткової власності 1/2 частини житлового будинку №88 "а" по вул. Шевченка в м. Рахів. Іншим співвласником зазначеного житлового будинку, являється ОСОБА_6. Ця обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно видане 25.05.2009 року виконкомом Рахівської міської ради.

Рішенням шістдесят другої сесії шостого скликання Рахівської міської ради Закарпатської області №767 від 18.12.2014 року відповідачу ОСОБА_4 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Шевченка, №88 "а", площею 0.10 га.

У позовній заяві позивач посилається на те, що рішення 62 сесії 6 скликання Рахівської міської ради від 18.12.2014 року №767, є незаконним, протиправним та таким, що порушує його законні права та інтереси.

Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що саме він має першочергове право на приватизацію даної земельної ділянки, оскільки ця земельна ділянка належала його покійному батькові ОСОБА_7 і була закріплена за будинком його батька по вул. Шевченка, 88, згідно генерального плану забудови від 20 грудня 1954 року, площею 14,84 га, і була у постійному користуванні їх сім"ї.

Відповідно до ст. 81 ЗК України Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5, являється власником на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом 1/3 частки майна, що належало ОСОБА_5, а саме: житлового будинку №88 по вул. Шевченка в м. Рахів, сараю, вбиральні та гаражу.

Посилання позивача на те, що його покійному батькові ОСОБА_5 належала на праві приватної власності земельна ділянка, площею 14,84 га не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу для підтвердження наведених обставини.

У відповідності до ст. 70 КАС України, суд не бере до уваги генеральний план забудови від 20 грудня 1954 року, як належний та допустимий доказ, оскільки цей документ підтверджував право користування нині покійним громадянином ОСОБА_5 земельною ділянкою площею 0,1484 га., яка розміщена по вул. Шевченка, №88 в м. Рахів.

Своїм правом нині покійний гр. ОСОБА_5 не скористався, дану земельну ділянку за період свого життя не приватизував. Позивачем не надано державного акту чи свідоцтва про право власності, які б підтверджували право власності його покійного батька на вище зазначену земельну ділянку.

Більше того, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем лише 1/3 частини житлового будинку №88 по вул. Шевченка в м. Рахів, тому останньому перейшло у відповідності до ч. 1 ст. 1218 ЦК України права та обов"язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, зокрема право на приватизацію 1/3 частини земельної ділянки площею 0,1484 га., яка розміщена по вул. Шевченка, №88 в м. Рахів.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували порушення суб'єктивного права ОСОБА_5, до матеріалів справи не додано, більше того не здобуто таких доказів і під час розгляду справи в суді.

Згідно ст. 125 ЗКУкраїни право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; організація землеустрою; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Аналізуючи, вище наведені норми закону, та докази надані представником відповідача, суд вважає що Рахівська міська рада, виносячи рішення за №767 від 18 грудня 2014 року, діяла в межах чинного законодавства, та не виходила за межі своїх повноважень.

У відповідності до положень ч.1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи, що представниками відповідача надано суду обґрунтовані докази правомірності винесення Рахівською міською радою рішення шістдесят другої сесії шостого скликання №767 від 18.12.2014 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність гр. ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд повул. Шевченка, 88 "А" площею 0.10 га", доводи, наведені позивачем не ґрунтуються на належних та допустимих доказах та не відповідають дійсним обставинам справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Враховуючи, що ухвалою Рахівського районного суду від 13.08.2015 року, було винесено ухвалу про забезпечення позову, суд у відповідності до ч. 4 ст. 118 КАС України скасовує заходи забезпечення позову.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС України, у зв'язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 9, 11, 12, 17, 70, 71, 94, 99, 128, 159-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 до голови Рахівської міської ради ОСОБА_1, ОСОБА_4 на дії міського голови та визнання рішення міської ради недійсним - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 13.08.2015 року.

Витрати по сплаті судового збору, залишити за позивачем.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного адміністративного суду через Рахівський районний суд Закарпатської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Бліщ О.Б.

З оригіналом вірно,

Суддя Рахівського районного суду: Бліщ О.Б.