Справа № 759/19435/15-а
Суддя: Ключник А. С.
Дата ухвалення: 2016-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/19435/15-а

пр. № 2-а/759/50/16

25 січня 2016 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Ключник А.С. розглянувши у скороченому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вказаним адміністративним позовом про визнання дій відповідача незаконними щодо відмови в її переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв'язку з втратою годувальника та про зобов'язання відповідача перевести її на пенсію у зв'язку із втратою годувальника.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач є дружиною померлого ОСОБА_2, який був інвалідом 2 групи, категорії 1, внаслідок захворювання пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Він перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва.

13.10.2015 року Київською міською державною адміністрацією позивачу була надана довідка, яка є підставою для надання пільг і компенсацій передбачених п. п. 5, 7, 8, 11, 12, 20, 23, 27 ст. 20, ст.ст. 48, 52, 53, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

04.11.2015 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення перерахунку пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

06.11.2015 року відповідно до розпорядження № 831993 Управлінням Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва позивачу уже була призначена пенсія за втрату годувальника, однак, виплату її не проводять посилаючись на відсутність первинних документів.

Проте, листом від 07.12.2015 року УПФ України в Святошинському районі м. Києва, позивачу було відмовлено в призначені такої пенсії з підстав не надання позивачем первинних документів, які б підтверджували періоди перебування чоловіка у зоні відчуження за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 року № 122 або довідки архівної установи, або інших первинних документів, в яких зазначено періоди роботи, населений пункт чи об'єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Такі дії відповідача вважає протиправними, тому, позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.12.2015 р. було відкрито провадження у справі в скороченому порядку.

Відповідно до п.2 ч.1, ч.4 ст. 83-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Представник відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва направив до суду свої заперечення та вказав, що позов не визнає, посилаючись на його необґрунтованість та на те, що дії Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва відповідають чинному законодавству.

Суддя, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Таким чином, позивачка скористалась своїм правом на вибір виду пенсії, після смерті свого чоловіка, який за життя перебував на обліку в УПФ України в Святошинському районі та отримував пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», і 04.11.2015 року звернулась до відповідного управління пенсійного фонду із заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.

Проте, листом від 07.12.2015 року УПФ України в Святошинському районі м. Києва, позивачу було відмовлено в призначені такої пенсії з підстав не надання позивачем первинних документів, які б підтверджували періоди перебування чоловіка у зоні відчуження за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 року № 122 або довідки архівної установи, або інших первинних документів, в яких зазначено періоди роботи, населений пункт чи об'єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.15).

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї, тобто в даному випадку слід застосувати ч. 2 цієї статті, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу.

Судом встановлено, що померлий чоловік позивача, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть (а.с. 10) та свідоцтвом про шлюб (а.с. 8), був учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та був інвалідом ІІ групи, категорії 1, що підтверджується посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, копією довідки № 487517 від 03.02.1997 року, копією Експертного висновку від 21.09.2015 року № 4052, які міститься в матеріалах справи.

Із довідки від 13.10.2015 року № 005/3-Р295, виданої ОСОБА_1, як дружині померлого вбачається, що смерть ОСОБА_2 пов'язана з Чорнобильською катастрофою, категорії 1 (а.с.12).

Отже, згідно вказаних документів вбачається, що право позивача на державну та додаткову пенсію відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було встановлено судом та підтверджується відповідними доказами.

Частиною 1 ст.46 Конституції України передбачене право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Основним положенням щодо реалізації конституційного права громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя та здоров'я визначає Закон України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Цим законом передбачено визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС, порядок визначення статусу та віку виходу на пенсію, розмірів пенсії по інвалідності та у зв'язку з втратою годувальника. Порядок обчислення розмірів пенсії та їх виплату, строк призначення та порядок їх перерахунку регулює Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до положень ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

Пенсія в разі втрати годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, у розмірі 50 процентів пенсії по інвалідності померлого годувальника на одного непрацездатного члена сім'ї.

До непрацездатних членів сім'ї померлого годувальника належать особи, зазначені у ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону.

Як передбачено п. 3 ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

В матеріалах справи містяться докази, з яких вбачається, що позивач є пенсіонером за віком та вдовою померлого, смерть якого пов'язана із Чорнобильською катастрофою, і має право на пільги і компенсації передбачені, в тому числі ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Отже, оскільки ОСОБА_2 отримував пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», помер внаслідок захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, позивач, яка відповідно до положень ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є непрацездатним членом сім'ї померлого годувальника, має право на отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника в розмірі 50% пенсії по інвалідності померлого годувальника відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За таких обставин, посилення відповідача, при відмові у переведенні на пенсію по втраті годувальника, є неаргументованою та безпідставною, оскільки вже наявний факт призначення пенсії ОСОБА_2, а тому право позивача на отримання пенсії померлого є непорушним та безспірним, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.ст. 10, 11, 71, 86, 94, 99, 159-163, 183-2, 186 КАС України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв'язку із втратою годувальника у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва перевести ОСОБА_1 (ІПН:НОМЕР_1) з пенсії за віком на пенсію її померлого чоловіка ОСОБА_2 у зв'язку із втратою годувальника та призначити ОСОБА_1 (ІПН:НОМЕР_1) згідно ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсію в розмірі 50 відсотків пенсії від пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року з їх подальшою виплатою починаючи з 04.11.2015 року.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 185-187 цього Кодексу шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі відкладення складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А. Ключник