Справа № 22-а-21261/11
Суддя: Зубакова В.П.
Дата ухвалення: 2011-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія 10.3.1 (Ш) суддя: Тимошенко Т.І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 травня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.,

суддів: Остапенко В.О., Неклеси В.І.,

розглянула в порядку письмового провадження в м. Кривому Розі адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Кривого Рогу Дніпропетровської області на постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про поновлення пропущеного строку звернення до суду, визнання протиправною бездіяльності по недоплаті щомісячної соціальної допомоги субєкта владних повноважень та зобовязання відповідача перерахувати і виплатити недоплачену соціальну допомогу , -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2009 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (надалі УПФУ) про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду, визнання протиправною бездіяльності по недоплаті щомісячної соціальної допомоги субєкта владних повноважень та зобовязання відповідача перерахувати і виплатити недоплачену соціальну допомогу, посилаючись на те, що йому, як дитині війни, у відповідності до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за період з 01 січня 2006 року по 31 серпня 2009 року відповідачем не виплачується щомісячне підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком в сумі 4762,30 грн.

Просив суд поновити пропущений процесуальний строк звернення до суду, визнати дії відповідача по недоплаті йому щомісячної соціальної допомоги як дитині війни неправомірними, зобовязати відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену щомісячну соціальну допомогу за період з 01 січня 2006 року по 31 серпня 2009 року в сумі 4762,30 грн. та зобов»язати відповідача нараховувати йому соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» надалі при нарахуванні пенсії.

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 грудня 2009 року позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про поновлення пропущеного строку звернення до суду, визнання протиправною бездіяльності по недоплаті щомісячної соціальної допомоги субєкта владних повноважень та зобовязання відповідача перерахувати і виплатити недоплачену соціальну допомогу задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність УПФУ щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_2 з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 серпня 2009 року включно пенсії із підвищенням у розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Зобовязано УПФУ здійснити ОСОБА_2 перерахунок пенсії та виплати недоплаченої допомоги з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 серпня 2009 року включно згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, виходячи з встановленого відповідними законами прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Зобов»язано УПФУ нараховувати надалі ОСОБА_2 соціальну державну допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач УПФУ ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неврегульованість на законодавчому рівні порядку обчислення підвищення до пенсії дітям війни після відновлення Рішенням Конституційного Суду України дії ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в попередній редакції, неможливість застосування показника мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» до спірних правовідносин, правомірність його дій відносно виплати допомоги особам, на яких поширюється дія Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у відповідності до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008 року № 530. Також, судом, при вирішенні справи не враховано, що позивачкою без поважних причин пропущено строк для звернення до адміністративного позову за захистом прав, свобод та інтересів.

У звязку з прийняттям Верховною Радою України Закону України №2748-VI «Про внесення змін до розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами», який набрав чинності з 30 грудня 2010 року, яким зокрема встановлюється, що апеляційні скарги щодо спорів, які подані до апеляційних судів до дня набрання чинності Законом України від 02.12.2010р. №2748 «Про внесення змін до розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами» в порядку цивільного судочинства, та апеляційні скарги, передані відповідним апеляційним судам згідно з пунктом 2 розділу ІІ Закону України від 18.02.2010р. №1691VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами», провадження за якими не відкрито, розглядаються цими апеляційними судами у порядку адміністративного судочинства.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з»явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, клопотань про розгляд справи за їх участі до суду не надходило, а тому, відповідно до ст. 41 КАС України фіксування судового засідання не здійснюється.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши за наявними у справі матеріалами законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга УПФУ підлягає частковому задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка у відповідності до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» належить до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни.(а.с. 8,10)

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з доведеності факту протиправної бездіяльності відповідача відносно виконання приписів ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в частині нарахування та виплати підвищення до пенсії позивачу, як дитині війни, в період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, а також з 22.05.2008 року по 31.08.2009 року, що призвело до порушення прав позивача на своєчасне нарахування та отримання підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, й з обовязку відповідача у звязку з цим здійснити перерахунок пенсії позивачу у відповідності до вищевказаного Закону та виплатити недоплачені суми на її користь, а також з обов»язку відповідача нараховувати надалі ОСОБА_2 соціальну державну допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Колегія суддів частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року № 2195-IV дітям війни пенсія або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Законом України від 19 грудня 2006 року № 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік», зокрема п. 12 ст. 71, було зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 111 установлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 по справі № 1-29/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнані неконституційними положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» щодо зупинення дії на 2007 рік ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Таким чином, з 01 січня 2007 року по 08 липня 2007 року до спірних правовідносин застосуванню підлягали приписи ст. 111 Закону України від 19 грудня 2006 року № 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік» як такі, що прийняті пізніше в часі, у зв'язку з чим мали пріоритет порівняно зі спеціальною нормою ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а починаючи з 09 липня 2007 року знову діє положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якою передбачено підвищення пенсії дітям війни на 30% мінімальної пенсії за віком.

Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 6 цього Закону викладено в такій редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» таке підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів». Зазначені зміни набрали чинності з 01 січня 2008 року.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 по справі № 1-28/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни щодо розміру пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином, з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008 року застосуванню до спірних правовідносин підлягали приписи Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Дія статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 18.11.2004 року чинна й на 2009 рік.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виходячи з пріоритетності закону, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин у звязку з поширенням на них дії однакових юридичних актів, та враховуючи те, що в період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року відповідач не здійснював перерахунок та виплату щомісячного підвищення до пенсії позивачу, як дитині війни, а з 01.01.2008 року здійснював нарахування та виплату підвищення до пенсії в розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 28.05.2008 року - в розмірі, визначеному п.8 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008 року № 530, а саме: з 01.01.2008 року 47 грн., з 01.04.2008 року 48,10 грн., з 01.10.2008 року по 31.08.2009 року 49,80 грн., (а.с. 5-7), дійшов вірного висновку про дію в період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.08.2009 року приписів ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 18.11.2004 року й обґрунтовано визнав бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії за вказані періоди протиправною.

Вищенаведеним спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо не врахування судом першої інстанції періодів дії норм ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Визначаючи розмір щомісячного підвищення до пенсії, який повинен нараховувати та сплачувати відповідач на користь позивача, на думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно застосував розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений абз. 1 ч.1 ст. ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, що втратили працездатність, встановленого чинним законодавством на кожний бюджетний рік, зокрема ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

У звязку з цим доводи відповідача щодо неврегульованості на законодавчому рівні порядку обчислення підвищення до пенсії дітям війни, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Посилання відповідача на відсутність коштів для забезпечення виплат підвищення до пенсії не може бути враховано колегією суддів як підстава для невиконання відповідачем своїх зобовязань, встановлених ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Крім того, питання фінансування видатків на реалізацію програми доплат дітям війни не є предметом розгляду цього спору.

Разом з тим, колегія суддів зважує на доводи апеляційної скарги відповідача щодо не вирішення судом першої інстанції наслідків пропуску позивачем річного строку звернення до суду, передбаченого ст. 99 КАС України, й вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність його пропущення з підстав, передбачених ч.2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є неправильним, оскільки ця підстава стосується сум пенсій які вже нараховані, але не виплачені.

Оскільки Рішення Конституційного Суду України ухвалені відповідно 09.07.2007 року та 22.05.2008 року, а ОСОБА_2 звернувся з позовними вимогами до суду першої інстанції 29.09.2009 року (а.с. 3), то колегія суддів вважає, що він пропустив річний строк на звернення до суду за захистом свого порушеного права щодо нарахування йому підвищення до пенсії за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та за період з 22.05.2008 року по 28.08.2008 року включно.

При цьому, колегія суддів враховує, що позивач, звертаючись до суду першої інстанції з позовом, заявила клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, посилаючись на поважність причин його пропуску, оскільки про факт порушення свого права вона дізналася в травні 2009 року, отримавши відмову відповідача в перерахунку та виплати їй пенсії.

Враховуючи приписи ст. 100 КАС України та визнаючи зазначену обставину поважною причиною пропуску строку звернення до суду, колегія суддів поновлює позивачу цей строк, у звязку з чим доповнює резолютивну частину ухваленої судом першої інстанції постанови висновком по суті розглянутої вимоги.

Крім того, зобовязуючи відповідача нараховувати надалі ОСОБА_2 соціальну державну допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», суд першої інстанції не визначив кінцеву дату здійснення такого перерахунку та виплати, не врахувавши, що у відповідності до положень ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист порушених прав позивачів, а не тих прав, які виникнуть в майбутньому.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду в частині зобовязання відповідача нараховувати надалі ОСОБА_2 соціальну державну допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підлягає скасуванню, з відмовою в задоволенні в цій частині позовних вимог.

В іншій частині постанова підлягає залишенню без змін.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог постанова не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, п.1 ч.1 ст. 201, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 грудня 2009 року змінити.

Доповнити резолютивну частину постанови абзацом наступного змісту: «Пропущений строк на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів ОСОБА_2 поновити».

Постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 грудня 2009 року в частині зобовязання Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області нараховувати надалі ОСОБА_2 соціальну державну допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в частині зобов»язання Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області нараховувати ОСОБА_2 соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» надалі при нарахуванні пенсії - відмовити.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: