Справа № 805/5049/15-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Куденков К.О.
Суддя-доповідач - Арабей Т. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року справа №805/5049/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Чебанова О.О., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року у справі № 805/5049/15-а за позовом ОСОБА_2 до Київського районного суду міста Донецька, третя особа, яка не заявляє вимог на предмет спору - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про звільнення з посади, -

ВСТАНОВИВ:

08 грудня 2015 ОСОБА_2 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Київського районного суду міста Донецька про звільнення позивача з посади помічника судді Київського районного суду м. Донецька за власним бажанням згідно зі ст. 38 Кодексу законів про працю України днем винесення постанови суду (а.с. 3).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2015 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (а.с. 18).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю (а.с. 28-30).

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року у справі № 805/5049/15-а про звільнення з посади та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відділом зазначено, що відносно нього порушується вимоги ст. 38 Кодексу законів про працю України щодо права на розірвання трудового договору за власним бажанням (а.с. 32-35).

Позивач та представники сторін про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

ОСОБА_2 18 січня 2016 року до канцелярії суду надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 47).

Представник третьої особи 26 січня 2016 року до канцелярії суду надіслав клопотання про розгляд справи без участі представника управління (а.с. 58).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши заперечення на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 13 квітня 2009 року працює в Київському районному суді м. Донецька, з 30 травня 2013 року займає посаду помічника судді Київського районного суду м. Донецька (а.с. 9-13).

06 жовтня 2015 року позивач звернувся до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області із заявою про звільнення його з посади помічника судді Київського районного суду міста Донецька за власним бажанням згідно зі ст.38 Кодексу законів про працю України (а.с. 16).

12 жовтня 2016 року начальник Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області надала відповідь ОСОБА_2 № 06-3709-15, щодо повноваженнями управління не передбачено призначення або звільнення помічників суддів, крім того, управління не є стороною трудового договору і не може вирішувати питання про звільнення (а.с. 14).

02 листопада 2015 року позивач звернувся до Державної судової адміністрації із заявою про роз'яснення порядку та зобов'язання начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області в межах своїх повноважень вирішити питання про звільнення його з посади помічника судді Київського районного суду міста Донецька за власним бажанням згідно зі ст.38 Кодексу законів про працю України на підставі заяви позивача від 06 жовтня 2015 року (а.с. 17).

Листом від 20 листопада 2015 року № К1366-15-1461/15 Державна судова адміністрація України роз'яснила, що помічник судді призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді, Державна судова адміністрація України та її територіальні управління не вправі призначити на посаду чи звільняти з посади помічника судді, а тому зазначені органи не можуть вирішувати порушені позивачем питання. Також, позивача проінформовано, що проведено перерозподіл 786 посад працівників апаратів судів з метою надання можливості працівникам апаратів місцевих загальних судів бути переведеними на посади працівників апаратів судів, розміщених в інших регіонах України.

Вважаючи, що права позивача порушені в частині не звільнення його з займаної посади, він звернувся до суду із даним позовом.

Спірним питанням даної справи є можливість звільнення позивача за власним бажанням з посади помічника судді Київського районного суду м. Донецька у судовому порядку з часу винесення судового рішення по справі.

При прийнятті спірного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що суд не повноважний перебирати на себе повноваження суб'єктів владник повноважень, навіть у випадку коли такі повноваження не можуть бути реалізовані з об'єктивних причин, відтак звільнення у судовому порядку не може відбутись.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ст.38 Кодексу законів про працю України встановлено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до ч.3 ст.154 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI встановлено, що судді самостійно здійснюють добір помічників. Помічник судді призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді.

Таким чином, звільнення з посади помічника суду належить до повноважень керівника апарату відповідного суду.

Законом України "Про судоустрій і статус суддів" та Типовим положенням про територіальні управління Державної судової адміністрації України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, яке затверджене Наказом Державної судової адміністрації України від 15 липня 2015 року № 104, не передбачено повноважень територіальних органів Державної судової адміністрації України щодо вирішення питання про звільнення з посади помічників суддів.

Виконуючи завдання адміністративного судочинства шляхом розгляду та вирішення адміністративної справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що суд не повноважний перебирати на себе повноваження суб'єктів владних повноважень, навіть у випадку, коли такі повноваження не можуть бути реалізовані з об'єктивних причин.

Адміністративний суд не може підміняти своїм рішенням відповідне рішення суб'єкта владних повноважень, в даному випадку наказ керівника апарату Київського районного суду міста Донецька. Донецький окружний адміністративний суд не є стороною спірних трудових відносинах та, відповідно, не може приймати рішення про звільнення позивача з посади.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. До вказаного переліку включено місто Донецьк Донецької області.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" від 12 серпня 2014 року №1632-VII передбачено, що у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя окремими судами в районі проведення антитерористичної операції змінити територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим в районі проведення антитерористичної операції таким судам, та забезпечити розгляд справ.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що Державна судова адміністрація України складає перелік місцевих та апеляційних судів, які знаходяться в районі проведення антитерористичної операції і в яких неможливо здійснювати правосуддя, та направляє відповідні подання до голів вищих спеціалізованих судів для прийняття рішень, передбачених частинами першою і другою статті 1 цього Закону.

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014 року № 2710/38-14 передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції», на підставі подань Державної судової адміністрації України на зміну територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним та апеляційним судам (вх. № 913/0/1-14 від 29 серпня 2014 року, вх. № 10027/0/30-14 від 01 вересня 2014 року), визначено територіальну підсудність, у тому числі, територіальна підсудність справ Київського районного суду міста Донецька визначена за Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

Позивачем не доведено факт звернення з заявою до керівника відповідного суду про бажання звільнитись з займаної посади та відмови у такому звільнені. Також з поважних причин відсутні докази - накази про призначення його на посаду помічника судді та виконання інших обов'язків . Як вбачається з копії його трудової книжки, яка з оригіналом не звірена та не засвідчена, остання запис його роботи за № 6 свідчить про виконання обов'язків працівника канцелярії до заповнення вакантної посади судді, тимчасово ( а.с.7 трудової книжки), дані на а.с.8 трудової книжки відсутні , оскільки запис продовжено вже на а.с. 9 трудової книжки( а.справи 11,13), що також позбавляє можливості суду встановити на якій посаді та з якого часу працював позивач на час звернення з заявою про його звільнення.

Таким чином, суд вважає, що висновки апелянта є недопустимими та суперечать нормам Кодексу адміністративного судочинства України і які суд не приймає з огляду на положення ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо наданого законодавцем способу реалізації права позивача на отримання статусу безробітного наступним шляхом.

За наявності у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи, припинення трудових відносин може бути вирішено згідно абз. 2 ч.4 ст.7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII, за яким зареєстрована (взята на облік) внутрішньо переміщена особа, яка не звільнилася з роботи (не припинила інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви).

Згідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Приймаючи викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись статтями 184, 195, 197, п.1 ч. 1ст. 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року у справі № 805/5049/15-а за позовом ОСОБА_2 до Київського районного суду міста Донецька, третя особа, яка не заявляє вимог на предмет спору - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про звільнення з посади - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

О.О. Чебанов