Справа № 804/8869/15(804/13036/13-а)
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2016-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 січня 2016 рокусправа № 804/8869/15(804/13036/13-а)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Олефіренко Н.А. Чумака С. Ю.

за участю секретаря судового засідання: Фєдосєєвої Ю.В.

за участю представника позивача Анастасової Г.В., представника відповідача Свиридонова К.О., розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року по справі № 804/8896/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Богдан-Авто Дніпропетровськ" до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень ,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Богдан-Авто Дніпропетровськ" - задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 20 вересня 2013 року № та № , прийняті Лівобережною об'єднаною державною податковою інспекцією м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.

Не погодившись з таким рішення суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, а відтак підлягає скасуванню. Апелянт вказує на безпідставне визначення позивачем об'єкта оподаткування податку на прибуток та об'єкта оподаткування податком на додану вартість, оскільки послуги з оренди приміщень, комунальні послуг, послуги з оренди обладнання, послуги з охорони приміщень та складського майданчику, послуги з придбання та розміщення реклами, послуги з ремонтування, передпродажної підготовки, тонування, мийки, рихтувально-малярних робіт були придбані позивачем для забезпечення не власної господарської діяльності, а на виконання вимог агентських і дилерських договорів, за якими витрати на реалізацію покладені на іншу сторону договорів, що вказує на завищення позивачем власних валових витрат у спірний період. Також вказує на заниження позивачем власного доходу через не відображення в податковому обліку вартості агентської винагороди від наданих агентських послуг.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати постанову суду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що останню необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач є юридичною особою, зареєстрований як платник ПДВ та перебуває на податковому обліку у відповідача.

Посадовими особами податкового органу проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Богдан-Авто Дніпропетровськ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 28.07.2011р. по 30.06.2013р.

Результати перевірки зафіксовані у акті від 30 серпня 2013 року Акт №428/22-1/37806383 (далі по тексту - Акт перевірки), висновками якого встановлено ряд порушень податкового законодавства з боку позивача, зокрема: пп.14.1.27, 14.1.36, 14.1.267 п.14.1 ст.14, пп.138.2, 138.10.3, 138.10.5 п.138.10 ст.138, пп. 186.2.1, 186.2.2. п. 186.2, 186.3 ст. 186 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем занижено податок па прибуток на загальну суму 1500805 грн.; пп. 14.1.27, 14.1.36 п. 14.1 ст.14, п.185.1 ст.185, п.188.1 ст. 188, п. 189.4 ст.189, п. 198.1, 198.3 ст.198 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем занижено податок на додану вартість на загальну суму 1836143 грн.; пп. 49.18.1 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України, а саме, несвоєчасно подано до ДПІ декларацію з податку на додану вартість за серпень 2012 року (т.1 а.с.19-86).

Вказані в Акті перевірки порушення п.135.1 п.п.135.4.1 п.135.4 ст.135 ПК України в частині заниження доходу, що враховується при визначенні об'єкту оподаткування, на загальну суму 3310760 грн., в тому числі по періодах: у 1 кварталі 2012 року на суму 5238760 грн., у 2 кварталі 2012 року на суму 938733 грн., у 3 кварталі 2012 року на суму 1170133 грн., у 4 кварталі 2012 року на суму 673134 грн., обґрунтовані тим, що ТОВ «Богдан-Авто Дніпропетровськ» були здійснені посередницькі операції на виконання умов договорів №АГ-52-52/11-10 від 01.08.2011р. та №АГ0052 від 26.12.2012р., якими встановлено розмір винагороди за кожну марку автомобіля окремо, але суми агентської винагороди до податкового обліку віднесені не були (т.1 а.с.35).

Крім того, відповідач в Акті перевірки зазначив, що позивачем за період з 28.07.2011 року по 31.12.2012 року завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, на загальну суму 3817686 грн., а також завищено податковий кредит на 1836143 грн. через безпідставне включення позивачем витрат, які не пов'язані із господарською діяльністю позивача, а саме на оплату бухгалтерських послуг, придбання запчастин, оплату оренди приміщень, реклами та послуг з охорони, послуг з ремонту та передпродажної підготовки, а також із заробітної плати працівникам, оскільки ці витрати належить нести підприємствам-довірителям за агентськими договорами.

На підставі зазначеного Акту перевірки 20 вересня 2013 року Лівобережною ОДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення:

№, яким ТОВ «Богдан-Авто Дніпропетровськ» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1864992грн., в тому числі за основним платежем 1500805грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 364187грн. (т.1 а.с.17);

№, яким ТОВ «Богдан-Авто Дніпропетровськ» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 2755234,50грн., в тому числі за основним платежем 1836143грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 919091,50грн. (т.1 а.с.18).

Не погодившись з такими рішеннями податкового органу, позивач оскаржив їх до суду, правомірність винесення яких і стало предметом розгляду у даній справі.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з безпідставності висновків перевіряючих осіб щодо нарахування агентської винагороди та завищення позивачем валових витрат, оскільки такі висновки ДПІ не підтверджені належними доказами. З цих підстав, суд вважав й безпідставними висновки відповідача щодо завищення податкового кредиту та як наслідок правомірності визначення позивачем об'єкта оподаткування податком на прибуток та об'єкта оподаткування податком на додану вартість.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 20.09.2013р.

Згідно ст. 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на прибуток є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Відповідно до п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України, доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Пунктом 135.2 ст.135 ПК України визначено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 135.4 ст.135 ПК України, дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає:

135.4.1. дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу;

135.4.2. дохід банківських установ, до якого включаються:

а) процентні доходи за кредитно-депозитними операціями (в тому числі за кореспондентськими рахунками) та цінними паперами, придбаними банком;

б) комісійні доходи, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, наданими гарантіями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління;

в) позитивний результат за операціями з цінними паперами відповідно до пункту 153.8 статті 153 цього Кодексу;

г) прибуток від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів;

ґ) позитивне значення курсових різниць відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу;

д) надлишкові суми страхового резерву, що підлягають включенню до доходу згідно з пунктами 159.2, 159.4 статті 159 цього Кодексу та суми заборгованості, що підлягають включенню до складу доходів згідно з пунктом 159.5 статті 159 цього Кодексу;

е) доходи від відступлення права вимоги боргу третьої особи або виконання вимоги боржником (факторингу) згідно з пунктом 153.5 статті 153 цього Кодексу;

є) дохід, пов'язаний з реалізацією заставленого майна;

ж) інші доходи, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг;

з) інші доходи, передбачені цим розділом.

Згідно пп. 138.2, 138.4 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У свою чергу, пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, лише за умови підтвердження первинними документами господарських операцій, які є об'єктом оподаткування, платник податків має право на відображення результатів таких операцій у бухгалтерському обліку, на даних якого ґрунтується податкова звітність.

Судами встановлено, що 01.08.2011 року між позивачем та Дочірнім підприємством "Автоскладальний завод №2" ПАТ "Автомобільна компанія "Богдан Моторс" було укладено агентський договір №АГ-52/11-10, згідно з яким позивач за агентську винагороду зобов'язується надавати ДП "Автоскладальний завод №2" ПАТ "Автомобільна компанія "Богдан Моторс" послуги по сприянню у вчиненні від імені та за рахунок ДП "Автоскладальний завод №2" ПАТ "Автомобільна компанія "Богдан Моторс" дій по пошуку потенційних покупців на його продукцію, проведенню з ними переговорів та укладанню договорів постачання чи купівлі-продажу.

Також 01.08.2011 року між позивачем та ДП "Автоскладальний завод №2" ПАТ "Автомобільна компанія "Богдан Моторс" було укладено дилерський договір №ДК-51/11, згідно з яким ДП "Автоскладальний завод №2" ПАТ "Автомобільна компанія "Богдан Моторс" надає для реалізації позивачу автомобілі "Хюндай", а позивач зобов'язується реалізувати отриману продукцію. 31.12.2011 року між сторонами було укладено дилерський договір на тих же умовах зі строком дії до 31.12.2012 року.

Крім того, 21.12.2011 року між позивачем та ТОВ "Хюндай Мотор Україна" було укладено дилерський договір №ДД0052, згідно з яким ТОВ "Хюндай Мотор Україна" надає для реалізації позивачу автомобілі "Хюндай", а позивач зобов'язується реалізувати отриману продукцію.

26.12.2012 року між позивачем та ТОВ "Хюндай Мотор Україна" також було укладено агентський договір № АГ0052, згідно з яким позивач за агентську винагороду зобов'язується надавати ДП "Автоскладальний завод №2" ПАТ "Автомобільна компанія "Богдан Моторс" послуги по сприянню у вчиненні від імені та за рахунок ДП "Автоскладальний завод №2" ПАТ "Автомобільна компанія "Богдан Моторс" дій по пошуку потенційних покупців на його продукцію, проведенню з ними переговорів та укладанню договорів постачання чи купівлі-продажу.

На виконання вказаних договорів платник податків у періоді, що перевіряється, отримував автомобілі Хюндай від ДП "Автоскладальний завод №2" ПАТ "Автомобільна компанія "Богдан Моторс" та ТОВ "Хюндай Мотор Україна" на відповідальне зберігання. Отримані автомобілі були оприбутковані на збалансований рахунок позивача та зберігалися на складській площі за адресою вул. Каштанова у м. Дніпропетровську.

У періоді, що перевірявся, автомобілі, отримані від ДП "Автоскладальний завод №2" ПАТ "Автомобільна компанія "Богдан Моторс" та Хюндай ТОВ "Хюндай Мотор Україна" були передані третім особам, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі, довіреностями на представників третіх осіб та реєстром документів по збалансованому рахунку позивача.

Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, частина автомобілів позивачем була отримана та продана за умовами дилерського договору, за яким право власності на відповідні автомобілі перейшло до позивача, а під час продажу третім особам це право перейшло до цих осіб. При цьому позивач повністю за рахунок власних коштів сплатив вартість автомобілів, які отримав за видатковими накладними. В той же час частина автомобілів була передана третім особам на виконання агентських договорів, за якими позивач надавав агентські послуги та отримував агентську винагороду і не набував права власності на ці автомобілі.

Натомість, роблячи висновок про невідображення позивачем у доходах отримання агентської винагороди за вищевказаними договорами, контролюючий орган розрахував суму агентської винагороди і з продажу тих автомобілів, які було реалізовано на підставі дилерської угоди. Як на приклад податковий орган посилався в на отримання позивачем згідно акту - прийому передачі від 27 грудня 2012 року автомобілю Accent RB 1.4 Comfort MT. Z94CU41CACR174070, який в подальшому був переданий на адресу ТОВ «Сетаб Авто» згідно прийому передачі автомобілів від 27 грудня 2012 року. За таких обставин, податковий орган дійшов висновку, що за вищезазначеною операцією агент (ТОВ «Хюндай Мотор Україна» повинен був нарахувати позивачу агентську винагороду у сумі 5600 грн. (т.1, а.с. 34-35).

Проте такі твердження не заслуговують на увагу, оскільки право власності на вказаний автомобіль було передано від ТОВ «Хюндай Мотор Україна» до ТОВ «Сетав Авто» раніше (25.12.2012 року) ніж був укладений агентський договір № АГ0052 від 26 грудня 2012 року та вказаний автомобіль був отриманий для тимчасового зберігання на склад ТОВ «Богдан-Авто Дніпропетровськ» (26.12.2012 року) з автовозу з метою передання представнику ТОВ «Сетав Авто» (27.12.2012 року), який є також дилером ТОВ «Хюндай Мотор Україна».

За таких обставин, ТОВ «Богдан-Авто Дніпропетровськ» не приймав участі та не міг приймати участь у пошуку покупця на автомобіль Accent RB 1.4 Comfort MT Z94CU41CACR174070 та, відповідно, не має прав отримувати агентську винагороду від ТОВ «Хюндай Мотор Україна».

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що господарські операції із продажу автомобілів, по яким відповідачем нараховано позивачу додатковий дохід у вигляді агентської винагороди на суму 3310760 грн., позивачем не були здійснені на виконання агентських договорів №АГ-52-52/11-10 від 01.08.2011 року та № АГ0052 від 26.12.2012 року, а відтак підстав для нарахування об'єкту оподаткування немає.

Надаючи правову оцінку обставинам, викладеним в Акті перевірки щодо завищення валових витрат, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав у податкового органу для донарахування позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств з наступних підстав.

Як зазначалось вище, судом встановлено, що крім надання агентських послуг, позивачем здійснювався продаж автомобілів на умовах дилерських угод, а також сервісне та технічне обслуговування автомобілів.

Згідно наданих до перевірки первинних документів встановлено, що ТОВ "Богдан-Авто Дніпропетровськ" було отримано та віднесено до рахунку № 90 "Собівартість реалізованої продукції" та податкової декларації з податку на прибуток вартість отриманих запчастин. При цьому, основним постачальником запчастин до автомобілів є ТОВ "Хюмер Україна" та ТОВ "Український автомобільний холдинг".

Також слід зазначати, що господарська діяльність позивача не обмежується лише договірними відносинами з ДП «АСЗ №2» АТ «АК «Богдан Моторс» та ТОВ «Хюндай Мотор Україна», а тому отримані від інших суб'єктів господарювання у перевіряємому періоді запчастини пов'язані з веденням господарської діяльністю підприємства ТОВ "Богдан-Авто Дніпропетровськ", а тому позивач має право на включення до складу валових витрат витрати на придбання запчастин.

Крім того, судом встановлено, що 10.01.2012 року між ТОВ "Богдан-Авто Дніпропетровськ" (Замовник) та ТОВ "Консультаційно-аудиторська фірма "Богдан" (Виконавець) укладено Договір №27 на бухгалтерське обслуговування, за умовами якого Замовник доручив, а Виконавець взяв на себе зобов'язання з надання послуг із ведення бухгалтерського та податкового обліку, в обсягах і на умовах, визначених Договором (т.1 а.с.176).

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Для забезпечення ведення бухгалтерського обліку відповідно до вказаного підприємство самостійно обирає форми його організації.

Як вбачається з Акту перевірки, до квітня 2012 року посаду бухгалтера займав ОСОБА_4, а з травня 2012 на ній працює ОСОБА_5, що підтверджується звітами про суми нарахованої заробітної плати за лютий № 10849, травень № 19788 і штатним розкладом за березень 2012 року, додатком 1 до наказу № 9 від 01.03.2012 року, штатним розкладом за квітень 2012 року, додаток № 1 до наказу № 12 від 01.04.2012 року, звітом про суми заробітної плати за березень № 14545 та квітень №17435.

Натомість, фактично ОСОБА_4 була звільнена 07.02.2012 року. Надалі, бухгалтер (ОСОБА_5) прийнятий на роботу 25.05.2012 року. Тобто, у акті перевірки містяться невідповідні дійсності дані. Протягом дії договору на бухгалтерське обслуговування з 07.02.2012 р. по 25.05.2012 р. на підприємстві позивача був відсутній бухгалтер. Крім того, згідно п.186.3.ст.186 Податкового Кодексу України, місцем постачання зазначених у цьому пункті послуг вважається місце, в якому отримувач зареєстрований як суб'єкт господарювання або - у разі відсутності такого місця - постійного чи переважного його проживання. До таких послуг належать і аудиторські.

Пунктом 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні" визначено перелік обов'язкових реквізитів первинних документів, а саме: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

ТОВ "Консультаційно-аудиторська фірма "Богдан" знаходиться за податковою адресою: Київська область, м. Васильків, вул. Декабристів, 45, проте, у актах виконаних робіт щодо послуг ведення бухгалтерії та податкового обліку, які підписані ТОВ "Богдан-Авто Дніпропетровськ", місце складання актів прийняття робіт вказано м. Київ відповідно до договору суборенди нежитлового приміщення № 38 від 09 грудня 2011 року, відповідно до якого офісне приміщення ТОВ «КАФ «Богдан» розташоване у м. Києві.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що включення до складу валових витрат на бухгалтерські послуги від ТОВ "Консультаційно-аудиторська фірма "Богдан" не суперечить вимогам діючого законодавства.

Крім того, вірним є висновок суду першої інстанції, що вартість отриманих послуг з оренди приміщень, сплати комунальних послуг, послуги оренди обладнання та охорони цих приміщень, укладених з ТОВ "Автомобільна група "Богдан" на підставі договорів № 96 від 18.07.2011 року, №97 від 18.07.2011 року, № 76 від 25.08.2012 року та з ТОВ "Охоронна агенція "Сердолік" за договором №1202 від 30.12.2011 року, на якій розташовувалися як власні так й автомобілі на відповідальному зберіганні, були правомірно включені позивачем до витрат, оскільки ці витрати безпосередньо пов'язані із господарською діяльністю позивача із продажу та технічного обслуговування автомобілів.

Щодо витрат на розміщення на білбордах реклами товарного знаку «HYUNDAI» на виконання договору з реклами із ПП "Мілайн", суд виходив із положень пп. 138.10.3 п.138.10 ст. 138 Податкового кодексу України, згідно якого витрати на збут включають витрати пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема, витрати на рекламу.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що вартість послуг з реклами товарного знаку Хюндай має зв'язок з власною господарською діяльністю позивача по продажу автомобілів вказаною марки за дилерською угодою, оскільки передбачають рекламу торгівельного знаку, яким користується позивач відповідно до дилерського договору № ДД0052 від 31 грудня 2011 року. Отже, до витрат правомірно включено вартість послуг реклами.

Постачальником послуг з ремонтування, передпродажної підготовки, тонування, мийки, рихтувально-малярних робіт, вартість яких включено до спірних витрат, було ТОВ "Український автомобільний холдинг".

Вказані послуги придбавалися для забезпечення власної господарської діяльності, для підготовки до продажу власних автомобілів, а тому вказані витрати також правомірно включені до витрат.

Також, перевіркою встановлено, що до складу валових витрат позивачем було включено зарплату персоналу зі збуту.

У відповідності до пп.138.10.3 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України витрати на збут включають витрати пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема, оплату праці працівникам підрозділів, що забезпечують збут.

Оплата праці персоналу зі збуту має зв'язок з власною господарською діяльністю позивача, оскільки працівники забезпечували збут власних автомобілів, тобто забезпечували виконання власної господарської діяльності, а тому і витрати на оплату праці правомірно включені до складу валових витрат.

Згідно Акту перевірки, до фінансових витрат позивачем включено проценти за позикою, отриманою від підприємства, що не є фінансовою установою та не отримувало ліцензії на види професійної діяльності на ринку цінних паперів.

Проте судом встановлено, що такі твердження є необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно пп.14.1.267. п.14.1. ст.14 ПК України, позика - грошові кошти, що надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, які мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов'язанням їх повернення та сплатою процентів за користування сумою позики.

Згідно із ч.1 п.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку.

Відповідно до п.1.3, п.1.7 Порядку формування та ведення державного реєстру фінансових установ, які надають фінансові послуги на ринку цінних паперів, що затверджений рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 14 липня 2004 за №296,

1.3. Свідоцтво про включення до державного реєстру фінансових установ, які надають фінансові послуги на ринку цінних паперів, форма якого встановлена додатком 1 до цього Порядку (далі - Свідоцтво), - документ установленого зразка, який засвідчує факт набуття професійним учасником фондового ринку або корпоративним інвестиційним фондом статусу фінансової установи шляхом унесення інформації про нього до Реєстру.

1.7. Професійний учасник фондового ринку та/або корпоративний інвестиційний фонд набувають статусу фінансової установи з дати внесення про них запису до Реєстру.

Так, позивачем до суду надано копію свідоцтва про включення до державного реєстру фінансових установ, які надають фінансові послуги на ринку цінних паперів ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «БОГДАН-КАПІТАЛ», номер запису в Реєстрі №1535 від 02.03.2009 року, зміна свідоцтва 29.08.2011 року), що є доказом наявності статусу фінансової установи у ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «БОГДАН-КАПІТАЛ» й відповідно наявності права у ТОВ «Богдан-Авто Дніпропетровськ» на включення до складу витрат сплачених відсотків за договорами позики.

Таким чином, позивачем правомірно включено до складу витрат проценти за позикою, отриманою від підприємства, яке має ліцензію на види професійної діяльності на ринку цінних паперів.

З урахуванням наведених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав у податкового органу для донарахування позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств

Вказані висновки доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 20.09.2013р. колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 185.1 ст.185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до н. 188.1 ст.188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання послуг визначається виходячи з їх договірної вартості. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Згідно п.п. 198.1., 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення сплачених сум ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту підприємства. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідком якої є поставка товарів (робіт, послуг), сплата (нарахування) податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними первинними документами.

Судами встановлено, що запасні частини, бухгалтерські послуги, послуги з оренди приміщень, комунальні послуги, послуги з оренди обладнання, послуги з охорони приміщень та складського майданчику, послуги з придбання та розміщення реклами, послуг з ремонтування, передпродажної підготовки, тонування, мийки, рихтувально-малярних робіт були придбані позивачем для забезпечення власної господарської діяльності, що є підставою для віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що спірні податкові повідомлення-рішення прийнято відповідачем не на підставі та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, а тому є протиправними.

За таких обставин, підстав для скасування оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки при поданні апеляційної скарги сплата судового збору була апелянту відстрочена до ухвалення судового рішення, а за результатами апеляційного розгляду апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, сума судового збору підлягає стягненню із апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року по справі № 804/8896/15 - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 80,39 грн.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Повний текс ухвали складено 16 січня 2016 року.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: Н.А. Олефіренко

Суддя: С.Ю. Чумак