Справа № 826/15745/15
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 січня 2016 року (в порядку письмового провадження) № 826/15745/15

за позовом ОСОБА_1
до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії
Суддя: Кротюк О.В.

Обставини справи:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач) та просить суд:

1. Скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №22083397 від 15.06.2015;

2. Зобов'язати Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві здійснити державну реєстрацію права власності форма власності: приватна на гараж НОМЕР_2, 1 поверх, 11 ряд, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 гаражно-будівельний кооператив «Либідь» за ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивача зазначив, що рішення відповідача є протиправним та такими, що підлягає скасуванню, оскільки у позивача наявне право на державну реєстрацію права власності на гараж НОМЕР_2, 1 поверх, 11 ряд, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 гаражно-будівельний кооператив «Либідь» (далі - гараж, гаражний бокс).

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених в письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України судом ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

встановив:

ОСОБА_1 22.04.2015 подано до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві заяву про державну реєстрацію права власності на гараж НОМЕР_2, 1 поверх, 11 ряд, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 гаражно-будівельний кооператив «Либідь».

Рішенням відповідача від 15.06.2015 №22083397 (далі - оскаржуване рішення) відмовлено позивачу в державній реєстрації права власності на вказаний вище об'єкт не рухомого майна.

Підставою для його прийняття слугувало звернення неналежної особи із заявою про державну реєстрацію права власності.

ОСОБА_1 вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що порушує її права та охоронювані законом інтереси, оскільки, на думку останньої, саме з моменту вступу її до гаражно-будівельного кооперативу «Либідь» у неї виникло право на державну реєстрацію права власності на гараж. За таких обставин, позивач вважає, що доводи відповідача щодо звернення із відповідною заявою неналежною особою є хибною.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) регламентовано провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 N 1952-IV (далі - N 1952-IV).

З урахування приписів ч. 2 ст. 5 КАС України судом при вирішення спору по суті керується приписами Закону N 1952-IV у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону N 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При цьому, державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав (ч. 1 ст. 3 Закону N 1952-IV).

В той же час, процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна регламентовано Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868 (далі - Порядок №868).

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону N 1952-IV обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно; право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; інші речові права відповідно до закону; податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

У відповідності до приписів ст. 182 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

В той же час, орган державної реєстрації прав проводить, зокрема, державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації (п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону N 1952-IV). Зазначена норма кореспондується з приписами п. 2 ч. 2 ст. 9 Закону N 1952-IV.

Аналіз вказаного в сукупності дає суду підстави дійти висновку, що орган державної реєстрації прав та їх обтяжень може прийняти рішення, як про державну реєстрацію прав та обтяжень, так і про відмову у їх реєстрації.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону N 1952-IV державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями щодо відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 19 Закону N 1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Приписи п. 28 Порядку №868 встановлюють, що державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Так, згідно п. 3 ч. 1 ст. 24 Закону N 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа.

З матеріалів реєстраційної справи слідує, що позивачем до органу державної реєстрації було подано наступні документи:

* технічний паспорт та його копія, серія та номер: б/н від, виданий 18.03.2015, видавник: Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна;

* довідка з БТІ та її копія, серія та номер:904, виданий 30.03.2015, видавник: Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна;

* копія картки платника податків, серія та номер: НОМЕР_1, виданий 21.11.1997, видавник: ДПА по Печерському районі міста Києва;

* копія паспорта громадянина України, серія та номер:НОМЕР_3, виданий 29.08.1995, видавник: Печерське РУ ГУ МВС України в місті Києві.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 13.05.2015 №21258799 ОСОБА_2 зупинено розгляд заяви, оскільки були подані необхідні документи у неповному обсязі, зокрема, не було надано довідку гаражного чи іншого кооперативу про членство в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску.

Так, з метою усунення обставин, що стали підставою для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, позивачем було подано протокол засідання правління ГБК «Либідь» від 29.04.2014 №300.

Зі змісту зазначеного протоколу слідує (а.с. 12), що в зв'язку зі смертю батька - виключити їх з членів кооперативу ОСОБА_3 і переоформити гараж НОМЕР_4 в 11 ряду дочці ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) (далі - протокол №300).

Як свідчить інформаційна довідка ГЖ-2014 №6408 від 22.10.2014 Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна гараж НОМЕР_2 (ряд 11) в АДРЕСА_1 в ГБК «Либідь» на праві власності не зареєстрований.

В той же час, відповідно до довідки ГБК «Либідь» від 27.05.2015 (а.с. 15) громадянка ОСОБА_1 є власником гаражного боксу НОМЕР_2, ряд №11 площею 21,6 м.кв. по АДРЕСА_1. Сума пайового внеску за гаражний бокс в розмірі 500 грн. сплачена 27.11.2014 у повному обсязі.

Суд оцінюючи наявні документи в матеріалах справи вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначено Законом України «Про кооперацію» від 10.07.2003 N 1087-IV (далі - N 1087-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону N 1087-IV членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу.

Приписи ст. 13 Закону N 1087-IV регламентують, що членство в кооперативі припиняється у разі, зокрема, смерті члена кооперативу - фізичної особи.

При цьому, згідно ст. 21 Закону N 1087-IV у разі виходу або виключення з кооперативу фізична чи юридична особа має право на одержання своєї загальної частки натурою, грішми або (за бажанням) цінними паперами відповідно до їх вартості на момент виходу, а земельної ділянки - у натурі. Строк та інші умови одержання членом кооперативу своєї загальної частки встановлюються статутом кооперативу, при цьому строк одержання зазначеної частки не може перевищувати двох років, а відлік його розпочинається з 1 січня року, що настає з моменту виходу або виключення з кооперативу. Право власності членів кооперативу - фізичних осіб на свою загальну частку успадковується.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до довідки ГБК «Либідь» №29 від 30.09.2015 ОСОБА_4 (померлий (батько позивача) був членом кооперативу ГБК «Либідь» з моменту заснування кооперативу в 1975. Внесений ним пай не підлягає виділенню, оскільки списувався щорічно 5% за знос основних фондів, відповідно до пункту 5.5. статуту ГБК «Либідь».

Поряд з цим, п.п.5.1.1 п. 5.1 ст. 5 статуту ГБК «Либідь» встановлено, що член кооперативу має право самостійно без згоди з іншими членами кооперативу розпоряджатися належним йому на праві власності гаражем, а також безперешкодно користуватися об'єктами, що перебувають у спільній власності членів кооперативу.

Пунктом 5.6 ст. 5 вказаного статуту передбачено,зокрема, що пай померлого члену кооперативу і гараж переходять до його спадкоємців, які мають виключне право на використання гаражу, при умові вступу в кооператив одного із спадкоємців.

Відповідно до п. 8 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до

складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Аналіз вищевказаних положень законодавства, з урахуванням змісту протоколу загальних зборів №300 дає суду підстави стверджувати, що гараж переоформлюється на позивача в зв'язку зі смертю батька останньої.

З вказаного слідує, майно батька позивача переходить останньому у власність в порядку спадкування.

При цьому, судом відхиляються доводи позивача щодо набуття нею права на державну реєстрації права власності на гаражний бокс з моменту подання заяви про прийняття в члени ГБК «Либідь», оскільки вказане в повному обсязі спростовано змістом протоколу загальних зборів №300.

При цьому, суд звертає увагу, що згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Аналіз вказаного дає суду підстави стверджувати, що відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не свідчить про відсутність права власності на останнє.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для скасування рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №22083397 від 15.06.2015, оскільки останнє прийнято в порядок, спосіб та в межах повноважень наданих суб'єкту владних повноважень.

Позовні вимоги викладені в п. 2 позовних вимог задоволенню також не підлягають з викладених вище мотивів.

В контексті вищевикладеного, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цілому.

В той же час, суд вважає за необхідне наголосити, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, адже лише за наслідком прийняття спадщини, у тому числі, на гаражний бокс у останньої виникне право власності на вказаний гаражний бокс, що буде подальшою підставою для державної реєстрації права власності на нього. Таке набуття права власності на гаражний бокс може бути встановлено судовим рішенням в порядку цивільного судочинства.

Інші доводи і заперечення сторін не спростовують встановленого вище судом.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач спростував покликання позивача.

Позивач в силу положень ч.1 ст.71 КАС України повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, проте всупереч вказаній нормі не довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги.

Оскільки, позовні вимоги задоволенню не підлягають, то судові витрати позивача не відшкодовуються.

Керуючись ст.. 9, 71, 159, 163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя О.В. Кротюк