Справа № 821/3596/15-а
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2016-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/3596/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Пекного А.С.,

при секретарі: Кальченко-Булановій М.С.,

за участю представників: позивача - ОСОБА_1, відповідачів - Демидової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області та Новокаховського міського сектору Управління Державної міграційної служби України у Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до Новокаховського міського сектору Управління Державної міграційної служби України у Херсонській області (далі - відповідач-1, Новокаховський МС УДМС у Херсонській області, Сектор), в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення відповідача-1 від 14.11.2015р. №2 про відмову йому у наданні дозволу на імміграцію в України та зобов'язати відповідача-1 розглянути питання про надання позивачу вказаного дозволу.

З урахуванням уточнених відповідно до заяви від 24.01.2016р. позовних вимог, позивач їх мотивує тим, що 05.05.2015р. звернувся до відповідача-1 із заявою та повним переліком документів, передбачених Законом України "Про імміграцію" та Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002р. №1983, з метою отримання дозволу на імміграцію в Україну за територіальним походженням. Однак відповідач-1 оскаржуваним рішенням відмовив у наданні дозволу з посиланням на п.4 ч.1 ст.10 Закону України "Про імміграцію", тобто у зв'язку з зазначенням в заяві про надання дозволу на імміграцію свідомо неправдивих відомостей. Як дізнався позивач, недостовірними відомостями, які він начебто вказав у заяві про надання дозволу на імміграцію, на думку відповідача-1 було те, що ним: не зазначено про зміну прізвища з "ОСОБА_3" на "ОСОБА_3"; вказано про те що він у шлюбі не перебуває, хоча згідно з паспортними документами 06.12.1985 р. зареєстровано його шлюб із громадянкою Російської Федерації ОСОБА_5; не вказано про реєстрацію місця проживання в Україні за адресою АДРЕСА_1.

Позивач вважає протиправним висновок щодо зазначення ним у заяві про надання дозволу на імміграцію завідомо неправдивих відомостей, оскільки відомості, які наведені ним у згаданій заяві цілком відповідають критеріям правдивості. Зокрема, позивач на законних підставах ще у 1983 році змінив прізвище "ОСОБА_3" на прізвище матері "ОСОБА_3" відповідно до повторного свідоцтва про народження НОМЕР_1, законність видачі якого не спростована в установленому законодавством порядку; на час звернення до відповідача-1 шлюб з громадянкою ОСОБА_5 розірвано, про що видано свідоцтво від 15.01.2015р., нотаріально посвідчений переклад якого подавався ним відповідачу-1; реєстрація позивача за адресою АДРЕСА_1 здійснена без його відома у березні 1994 року, а сам він з 1995 року по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4.

Підсумовуючи викладене, ОСОБА_3 вважає протиправною відмову у наданні йому дозволу на імміграцію у зв'язку з її безпідставністю.

Ухвалою суду від 21.12.2015р. залучено до участі у справі в якості другого відповідача - Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області (далі - відповідач-2, УДМС в Херсонській області, Управління).

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у доповненнях до позовної заяви від 24.01.2016р.

Відповідач-2 надав письмові заперечення на позов, у яких просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що оскаржені дії вчинені ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зокрема, відповідач-2 вказує, що в ході розгляду питання про надання ОСОБА_3 дозволу на імміграцію установлені обставини зазначення позивачем неправдивих відомостей в заяві про надання дозволу на імміграцію, а саме: позивач зазначив, що не змінював прізвища, хоча відповідно до повторного свідоцтва про народження НОМЕР_1 він змінив прізвище "ОСОБА_3" на прізвище матері "ОСОБА_3"; у заяві позивач зазначив, що у шлюбі не перебуває, однак в його паспортному документі зроблено відмітку про реєстрацію 06.12.1985р. шлюбу із громадянкою Російської Федерації ОСОБА_5. Наведене, на думку відповдіача-2, охоплюється змістом п.4 ч.1 ст.10 Закону України "Про імміграцію" та є підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію.

Представник відповідачів надала у судовому засіданні пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються, зокрема, Законом України "Про імміграцію" від 07.06.2001р. №2491-III зі змінами (далі - Закон №2491-III) та Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002р. №1983 (далі - Порядок №1983).

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3., уродженець м. Нова Каховка Херсонської області, є громадянином Російської Федерації, перебуває на законних підставах на території України, мешкає за адресою: АДРЕСА_3.

Позивач має право на отримання дозволу на імміграцію як особа, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням, тому 05.05.2015р. звернувся до Новокаховського МС УДМС у Херсонській області із заявою встановленого зразка.

За результатами розгляду поданих позивачем документів Новокаховським МС УДМС у Херсонській області прийнято рішення №2 від 14.11.2015р., яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на імміграцію на підставі п.4 ч.1 ст.10 Закону №2491-III.

Не погоджуючись із обґрунтованістю цього рішення, позивач звернувся до суду.

Спірним в даному випадку є наявність передбачених п.4 ч.1 ст.10 Закону №2491-III підстав для відмови позивачу у наданні дозволу на імміграцію.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначені Законом України "Про імміграцію".

Відповідно до ст.1 Закону №2491-III, імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Частиною 3 ст.4 цього Закону передбачено, що дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: 1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України; 2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України; 3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням; 4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України; 5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в'їзду та перебування на території України.

Згідно із статтею 9 Закону №2491-III, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем їх проживання. Термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначає Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.2002р. №1983 із змінами і доповненнями.

Відповідно до ст.9 Закону №2491-III та п.11 Порядку №1983, для отримання дозволу на імміграцію разом із заявою надаються такі документи:

- паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред'явлення повертається), та копія його сторінок;

- засвідчений у встановленому законодавством порядку переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними;

- три фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра;

- документ про місце проживання (в Україні та за кордоном);

- документально підтверджені відомості про склад сім'ї (копії свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, документів про усиновлення, встановлення опіки чи піклування тощо).

Для осіб, зазначених у пункті 3 частини третьої статті 4 Закону №2491-III, - документи, що підтверджують право особи на набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до статті 8 Закону України "Про громадянство України".

Пунктом 12 Порядку №1983 передбачено, що територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з'ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Відповідно до п.14 Порядку територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з'ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених ст.10 Закону №2491-III, надсилають відповідні запити до регіональних органів СБУ, Національного центрального бюро Інтерполу та Держприкордонслужби.

Відповідно до п.11 Порядку №1983, у разі необхідності відповідні територіальні органи і підрозділи, які забезпечують провадження у справах з питань імміграції, можуть затребувати інші документи, що уточнюють наявність підстав для надання дозволу на імміграцію, якщо це не суперечить Закону №2491-III , а також запросити для бесіди заявників чи інших осіб.

Згідно п.16 Порядку №1983, у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Відповідно до пункту 18 Порядку №1983, ДМС аналізує у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 17 цього Порядку органів (СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба) інформацію та на підставі матеріалів справи приймає рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Таким чином, процедура імміграції включає такі складові елементи: звернення особи із заявою та визначеним законодавством пакетом документів; перевірка підстав, законності перебування в Україні іммігрантів, справжності поданих документів та відповідності їх оформлення вимогам законодавства; з'ясування питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, в тому числі шляхом направлення запитів до регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби, інших органів виконавчої влади та місцевого самоврядування; прийняття рішення про надання або про відмову у наданні дозволу на імміграцію.

Статтею 10 Закону №2491-III визначений не вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію.

Так, пунктом 4 частини 1 статті 10 Закону №2491-III установлений імперативний припис про те, що дозвіл на імміграцію не надається особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи.

Як встановлено судом, при зверненні 05.05.2015р. до відповідача-1 із заявою про надання дозволу на імміграцію позивач надав передбачений ст.9 Закону №2491-III та п.11 Порядку №1983 пакет документів, що підтверджується дослідженим у судовому засіданні оригіналом справи №36084 для оформлення ОСОБА_3 дозволу на імміграцію в Україну.

За результатами перевірки поданих позивачем документів посадовою особою Сектору складено Інформаційну довідку про відсутність підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію.

На підставі п.14 Порядку №1983 справу №36084 для оформлення ОСОБА_3 дозволу на імміграцію в Україну передано для розгляду до УДМС в Херсонській області.

Під час перевірки поданих позивачем та отриманих на запити від компетентних органів документів відповідач-2 виявив наступні обставини: у заяві про надання дозволу на імміграцію від 05.05.2015р. позивач зазначив відомості про те, що він прізвище не змінював, однак відповідно до повторного свідоцтва про народження НОМЕР_1 він змінив прізвище "ОСОБА_3" на прізвище матері "ОСОБА_3"; у заяві позивач зазначив, що у шлюбі не перебуває, проте в його паспортному документі зроблено відмітку про реєстрацію 06.12.1985р. шлюбу із громадянкою Російської Федерації ОСОБА_5; позивач не вказав дані про реєстрацію з25.03.1994р. його проживання за адресою АДРЕСА_1 за паспортом НОМЕР_2, виданим Октябрьським РВВС м. Мурманськ.

Листом УДМС в Херсонській області від 06.11.2015р. №1/4-21863 справу №36084 передано до Новокаховського МС УДМС у Херсонській області для прийняття рішення про надання або відмову у наданні дозволу на імміграцію, в якому звернуто увагу на вказані обставини.

Відповідач-1 після отримання відповідей на запити та вивчення матеріалів особової справи позивача прийняв рішення №2 від 14.11.2015р., яким відмовив позивачу у наданні дозволу на імміграцію на підставі п.4 ч.1 ст.10 Закону №2491-III, тобто у зв'язку зазначенням в заяві про надання дозволу на імміграцію свідомо неправдивих відомостей.

Суд звертає увагу, що в ході судового розгляду не спростовано обставин зазначення позивачем в заяві про надання дозволу на імміграцію свідомо неправдивих відомостей.

Так, позивач у заяві від 05.05.2015р. вказав, що прізвища не змінював та у шлюбі не перебуває.

Вказана заява підписана позивачем, що не спростовано представниками сторін, крім того, позивач своїм підписом також підтвердив, що він обізнаний із тим, що у разі зазначення в заяві свідомо неправдивих відомостей йому буде відмовлено у наданні дозволу на імміграцію.

При цьому до територіального підрозділу ДМС позивачем надано паспортний документ, в якому стоїть проставлена компетентним органом відмітка про реєстрацію 06.12.1985р. шлюбу із громадянкою Російської Федерації ОСОБА_5. Більше того, вже в ході судового розгляду справи з'ясовано, що шлюб з гр. ОСОБА_5 на час звернення до відповідача-1 було розірвано та укладено новий шлюб із громадянкою України ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 25.04.2015р. Тобто на час звернення до відповідача-1 позивач перебував у шлюбі, однак свідомо не зазначив цього у заяві.

Також позивачем надані повторне свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 25.03.1983р. та свідоцтво про зміну прізвища серії НОМЕР_4 від 25.03.1983р., згідно яких він змінив прізвище "ОСОБА_3" на прізвище матері "ОСОБА_3", однак у заяві про надання дозволу на імміграцію позивач зазначив, що прізвища не змінював.

Враховуючи наведене, суд погоджується із висновком відповідача-1 про наявність передбачених п.4 ч.1 ст.10 Закону №2491-III безумовних підстав для відмови ОСОБА_3 у наданні дозволу на імміграцію, оскільки він у заяві про надання дозволу на імміграцію зазначив свідомо неправдиві відомості.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідачами доведено правомірність своїх дій та оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167 КАС України, суд, -

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 26 січня 2016 р.

Суддя Пекний А.С.

кат. 3.1.3