Справа № 212/302/16-а
Суддя: Борис О. Н.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 212/302/16-а
У Х В А Л А

26 січня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді - Борис О.Н., ознайомившись зі змістом адміністративної позовної заяви ОСОБА_1 до Криворізької міської ради, Криворізької північної обєднаної ДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області, Управління державної казначейської служби України у Жовтневому районі м. Кривого Рогу про визнання дій протиправними, визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про визнання відсутності компетенції субєктів владних повноважень, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

20 січня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу із вказаним позовом, у якому просив визнати недійсним попередній договір № 438/03/2013 щодо укладення договору оренди земельної ділянки в майбутньому від 20 березня 2013 року, визнати відсутність у Криворізької міської ради компетенції на укладення попереднього договору щодо укладення договору оренди земельної ділянки у майбутньому, стягнути солідарно з відповідачів 1 та відповідача 3 в подвійному розмірі: реальні збитки від вилучення у мене з обороту коштів 346540,28 грн, реальні збитки по сплаті відсотків по ставці 20% річних за користування кредитом у ПАТ «БМ Банк» 149331,63 грн, реальні збитки по сплаті відсотків по ставці 22% річних за користування кредитом у ПАТ «Укрексімбанк» за договором поручительства 164319,30 грн, три проценти річних від простроченої суми 22 399,74 грн, урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення 230 531,52 грн, подвійний розмір упущених відсотків по банківському депозиту 134 343,97 грн, моральну шкоду у розмірі 6 890,00 грн, з відповідача 2 реальні збитки виконавчий збір 13400,73 грн, моральну шкоду 6890,00 грн.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Отже, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справи до її юрисдикції та підсудності.

Перевіривши позовну заяву на відповідність вимогам ст. ст. 17, 18, 104 - 107 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як встановлено ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно п.п.1, 7 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Виходячи зі змісту позовних вимог щодо визнання недійсним Попереднього договору щодо укладення договору оренди земельної ділянки від 20.03.2013 року та визнання відсутності у Криворізької міської ради компетенції на укладання такого договору, суд зазначає наступне.

Статтею 80 ЗК України встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом статей 2, 5 ЗК України міська рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Із заявленого позову вбачається, що Криворізька міська рада, реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, відповідно до ст.5 Земельного кодексу України має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, тобто є рівноправним суб'єктом земельних відносин. У спірних відносинах їх учасники не підпорядковані один одному, а суб'єкт владних повноважень - міська рада - владних управлінських функцій не здійснювала.

Отже, спори предметом яких є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав на неї, розгляду за правилами КАС не підлягають. У разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Вищенаведена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 11 листопада 2014 року у справі №21-493а14 та від 09 грудня 2014 року у справі №21-308а14.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Поряд з цим, ч. 4 ст. 105 КАС України визначено, що адміністративний позов може містити вимоги про: 1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; 2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; 5) виконання зупиненої чи невчиненої дії; 6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Частиною 5 вищезгаданої статті передбачено, що адміністративний позов суб'єкта владних повноважень може містити інші вимоги у випадках, встановлених законом.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем предявлено позов про визнання недійсним попереднього договору щодо укладення договору оренди земельної ділянки та стягнення збитків.

Так, ст.1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Поряд з цим, відповідно до ст. 158 Земельного кодексу України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Згідно до пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV, з урахуванням змін на час виникнення спірних правовідносин, справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин розглядаються судами в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 (із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року №2) Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та пов'язаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається залежно від суб'єктного складу їх учасників. Ті земельні та пов'язані із земельними відносинами майнові спори, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб'єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами, а всі інші - в порядку цивільного судочинства, крім спорів, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких згідно з пунктами 1, 3 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства віднесено до компетенції адміністративних судів.

З огляду на викладене, суд зазначає, що спори про визнання договорів оренди земельної ділянки недійсними та спори про застосування наслідків нікчемного правочину та про стягнення коштів за нікчемним правочином, законодавством не ототожнюються та різняться за собою різною правовою природою спірних правовідносин.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що юрисдикція та компетенція судів визначається виключно на законодавчому рівні.

Так, юрисдикцію та повноваження адміністративних судів щодо розгляду адміністративних справ адміністративними судами регламентовано положеннями Кодексу адміністративного судочинства України.

Зважаючи на те, що позивачем заявлено позов про визнання договору оренди землі, спір носить приватно правовий характер, що виключає можливість його вирішення в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що та обставина, що одним із відповідачів у справі є суб'єкт владних повноважень не змінює правову природу спірних правовідносин та не робить даний спір публічно-правовим, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Зі змісту позову також вбачається, що вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди, стягнення завданих збитків, 3% річних, індексу інфляції та упущеної вигоди, також ґрунтуються виключно на зазначених позивачем актах цивільного законодавства, а отже не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи суть спірних правовідносин, суб'єктний склад сторін та норми ст. 15 ЦПК України, суд вважає, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з вищенаведеного, вказаний спір не є публічно-правовим спором і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції (адміністративна справа).

Згідно п.1 ч. 1 ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі суддя постановляє ухвалу (ч. 2 ст. 109 КАС України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,3,4,17,109 КАС України, суд

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Криворізької міської ради, Криворізької північної обєднаної ДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області, Управління державної казначейської служби України у Жовтневому районі м. Кривого Рогу про визнання дій протиправними, визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про визнання відсутності компетенції субєктів владних повноважень, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Роз'яснити позивачу право на звернення із зазначеним позовом до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства, передбаченого Цивільним процесуальним кодексом України.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження, разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами, направити особі, яка її подала.

Роз'яснити позивачу, що відповідно до ч. 5 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області , в порядку та у строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, та набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О. Н. Борис