Справа № 826/20083/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Публічного акціонерного товариства “Укрнафта”

до

Ковельської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області

про

визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В судовому засіданні 22 жовтня 2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача до суду не прибув, у зв’язку із чим на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийняті на підставі акта про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності декларації акцизного податку ПАТ “Укрнафта” за квітень 2015 року від 09 червня 2015 року №437/15-02/0013590 (далі по тексту – акт перевірки).

В акті перевірки зазначено, що за результатами аналізу податкової звітності позивач встановлено невідповідність вартості підакцизних товарів, які підлягають оподаткуванню: бензини моторні (р.5 дод.6 до декларації з акцизного податку), в кому відображено вартість – в сумі 809 436,37 грн.; інші нафтопродукти (р.6 дод.6 до декларації з акцизного податку), в кому відображено вартість – в сумі 1 206 058,31 грн. скраплений газ (р.7 дод.6 до декларації з акцизного податку) – 310 381,01 грн.

У зв’язку із чим відповідачем зроблено висновок про порушення статей 213, 214, підпункту 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 Податкового кодексу України та заниження акцизного податку за квітень 2015 року на суму 28 989,68 грн.

Вказаний висновок базується на тому, що продаж підакцизних товарів – нафтопродуктів, через мережу автозаправних комплексів безпосередньо споживачам є об’єктом оподаткування акцизним податком, незалежно від умов продажу нафтопродуктів та форми розрахунків (готівковий чи безготівковий) під час здійснення розрахункових операцій.

Позивач вважає протиправним визначення суми грошового зобов’язання з акцизного податку, мотивуючи позовні вимоги наступним: оподаткуванню акцизним податком підлягають операції саме з роздрібного продажу підакцизних товарів споживачам для їх особистого некомерційного використання; при реалізації ПАТ “Укрнафта” підакцизних товарів через власну мережу автозаправних станцій юридичним особам шляхом відвантаження відповідної кількості пального особам, які діють від імені та в інтересах цих юридичних осіб, реалізація у роздріб у розумінні приписів підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України не відбувається, оскільки нафтопродукти придбаваються з метою їх використання у комерційних цілях; підстави для застосування штрафних санкцій у розмір 50% від суми нарахованого грошового зобов’язання через недоведеність відповідачем вчинення повторного правопорушення; під час камеральної перевірки контролюючий орган н можу використовувати документи первинного обліку платника податків, проводити вивчення та оцінку укладених ним угод, адже така інформацію не відображається у податковій звітності.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову підтримав висновки акта перевірки та зазначив, що через мережу автозаправних станцій здійснюється роздрібний продаж нафтопродуктів кінцевому споживачеві, що є об’єктом оподаткування акцизним податком відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 Податкового кодексу України.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред’явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Матеріали справи підтверджують, що ПАТ “Укрнафта” (відділення реалізації нафтопродуктів по Волинській області) подало до Ковельської ОДПІ декларацію акцизного податку ПАТ “Укрнафта” за квітень 2015 року, в додатку 6 “Розрахунок суми акцизного податку з реалізації суб’єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів” до якої задекларовано вартість підакцизних товарів до оподаткування, зокрема: бензини моторні – 929 022,51 грн.; інші нафтопродукти – 1 637 267,06 грн.; скраплений газ – 310 381,01 грн.

Відповідно до підпункту 212.1.11 пункту 212.1 статті 212 Податкового кодексу України платниками податку є, у тому числі особа - суб’єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

Підпункт 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 Податкового кодексу України встановлює, що об’єктами оподаткування є операції з реалізації суб’єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Згідно з пунктом 215.1 статті 215 Податкового кодексу України до підакцизних товарів належать: спирт етиловий та інші спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво; тютюнові вироби, тютюн та промислові замінники тютюну; нафтопродукти, скраплений газ, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, паливо моторне альтернативне; автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли, транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб і більше, транспортні засоби для перевезення вантажів; електрична енергія.

Відповідно до пункту 217.1 статті 217 Податкового кодексу України суми податку, що підлягають сплаті, з підакцизних товарів (продукції), вироблених на митній території України, визначаються платником податку самостійно, виходячи з об’єктів оподаткування, бази оподаткування та ставок цього податку, що діють на дату виникнення податкових зобов’язань.

Таким чином, реалізації суб’єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів підпадає під визначення об’єкта оподаткування акцизним податком, розмір якого визначається таким суб’єктом самостійно.

За визначенням 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України реалізація суб’єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів - продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб’єктах господарювання громадського харчування.

У свою чергу у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 Податкового кодексу України зазначено про нафтопродукти, скраплений газ, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, паливо моторне альтернативне.

З наведених норм слідує, що основною ознакою реалізації суб’єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, у тому числі нафтопродуктів, є продаж таких товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків.

Виходячи з висновків акта перевірки пояснень позивача, суд встановив, що спірні правовідносини виникли у зв’язку із тим, що, на думку відповідача, ПАТ “Укрнафта” не в повному обсязі визначило об’єкт оподаткування акцизним податком за операціями з роздрібної реалізації нафтопродуктів.

Пункт 216.9 статті 216 Податкового кодексу України встановлює, що датою виникнення податкових зобов’язань щодо реалізації суб’єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є дата здійснення розрахункової операції відповідно до Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, а у разі реалізації товарів фізичними особами - підприємцями, які сплачують єдиний податок, - є дата надходження оплати за проданий товар.

Відповідно до пункту 2 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1442, роздрібний продаж нафтопродуктів здійснюється через мережу автозаправних станцій (далі - АЗС), що призначені для відпуску споживачам нафтопродуктів.

Пункт 10 вказаних Правил передбачає, що розрахунки за продані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів тощо) в установленому законодавством порядку.

Отже, через мережу АЗС здійснюється роздрібний продаж нафтопродуктів кінцевому споживачеві, а тому такі операції є об’єктом оподаткування акцизним податком відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 Податкового кодексу України, незалежно від умов продажу нафтопродуктів та форми розрахунків (готівкова, безготівкова) під час здійснення розрахункових операцій.

Позивач погоджується, що за перевірений період здійснював реалізацію підакцизних товарів – нафтопродуктів через АЗС, однак зазначає, що реалізація підакцизних товарів здійснювалася на користь юридичних осіб для цілей комерційного використання.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частина четверта статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Утім, суд звертає увагу, що позивач не надав суду доказів, які б підтверджували реалізацію підакцизних товарів юридичним особам для комерційного використання.

При цьому суд звертає увагу, що покладення відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України обов’язку доказування правомірності оскаржуваного рішення на суб’єкта владних повноважень, не нівелює обов’язок позивача доведення своєї позиції.

Таким чином, висновки акта перевірки щодо заниження акцизного податку за квітень 2015 року на суму 28 990,00 грн. не спростовуються матеріалами справи.

Посилання позивача на не можливість використання контролюючим органом під час камеральної перевірки документів первинного обліку платника податків та вивчення і оцінки укладених ним угод не приймаються судом до уваги, оскільки правомірність дій Ковельської ОДПІ по проведенню чи під час проведення камеральної перевірки не є предметом оскарження.

Враховуючи викладене, на думку суду, визначення ПАТ “Укрнафта” суми грошового зобов’язання з акцизного податку у розмірі 28 990,00 грн. є правомірним.

Проте, суд не в повній мірі погоджується із застосованим розміром штрафних (фінансових) санкцій з акцизного податку.

Як свідчить зміст оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, розмір суми збільшеного грошового зобов’язання з податку на додану вартість за основним платежем становить 28 990,00 грн., розмір застосованих штрафних (фінансових) санкцій – 14 495,00 грн., тобто 50 відсотків від суми основного платежу.

Відповідно до пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов’язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від’ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, -

тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов’язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов’язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування -

тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов’язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Таким чином, розмір накладеного штрафу розраховується від суми визначеної суми податкового зобов’язання та за загальним правилом становить 25 відсотків такої суми; штрафу же у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов’язання може бути застосовано лише при повторному протягом 1095 днів визначенні суми податкового зобов’язання.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, Ковельською ОДПІ частково доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ПАТ “Укрнафта” підлягає частковому задоволенню.

Частина третя статті 4 Закону України “Про судовий збір” (в редакції, чинній на момент звернення до суду) встановлює, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Матеріали справи підтверджують, що за майнові вимоги позивач сплатив судовий збір у розмірі 182,70 грн., тобто 10 відсотків розміру ставки судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру.

Частина перша статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, на користь Державного бюджету України належить стягнути з позивача суму судового збору, пропорційно до відхиленої частини вимог.

Так, суд встановив, що у процентному відношенні позивачу відмовлено у задоволенні майнових вимог у розмірі 16,7% (7 247,50 грн. з 43 485,00 грн.), тобто на користь Державного бюджету України належить присудити суму судового збору, за виключенням вже сплаченої суми судового збору, а саме 1 339,20 грн. (1 827,00 грн. х 83,3%) – 182,70 грн.).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства “Укрнафта” задовольнити частково.

3. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко