Справа № 826/13122/15
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

21 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Глущенко Я.Б., Шелест С.Б.,

за участю секретаря Ткачук М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2015 року про повернення заяви про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Київського міського центру зайнятості, треті особи, які не заявляють вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державна міграційна служба України, Державна прикордонна служба України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Київського міського центру зайнятості, треті особи, які не заявляють вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державна міграційна служба України, Державна прикордонна служба України, в якій просив:

забезпечити позов шляхом зупинення виконання наказу N 101 від 24.06.2015 року в частині анулювання дозволу № 40541 від 03.09.2010 року на застосування праці громадянина Болгарії ОСОБА_2 на посаді - Голови правління виданого Київським центром зайнятості.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2015 року заяву про забезпечення позову повернуто позивачеві.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити іншу, якою направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Так, підставою для залишення заяви про забезпечення позову без руху слугувало, зокрема не надання до суду належних документів на підтвердження повноважень адвоката ОСОБА_5 на подання та підписання заяви про забезпечення позову, зокрема, довіреності від 01.01.2015 року яка посвідчена 13.02.2015 року нотаріусом ОСОБА_6, у районі Районного суду м. Варна, виданої ОСОБА_2, на уповноваження ОСОБА_5 на вчинення певних дій від імені довірителя зі строком дії до 31.12.2015 з правом передоручення третім особам з проставлення апостиля компетентними органами держави, в якій документ був складений, або легалізованої в установленому законодавством порядку.

На виконання ухвали про залишення заяви про забезпечення позову без руху, адвокатом ОСОБА_5 подано клопотання про виправлення недоліків, в якому остання просила суд визнати належними та достатніми документи на підтвердження повноважень ОСОБА_5 щодо подання та підписання позовної заяви на підставі первинно поданої довіреності. В обґрунтування вказаного остання зазначає, що між Україною та Республікою Болгарія укладено договір про правову допомогу в цивільних справах, який ратифіковано Законом №2911-IV від 22.09.2005 року (далі - Договір).

ОСОБА_5 наголошує на тому, що згідно ч. 1 ст. 17 вказаного договору документи, які на території однієї Договірної Сторони складені або засвідчені органом або спеціально уповноваженою на це особою в межах їх компетенції і в установленій формі та засвідчені офіційною печаткою, приймаються на території іншої Договірної Сторони без будь-якого спеціального засвідчення. Те саме, стосується і засвідчення підпису громадянина, копій і перекладів документів.

З даного приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 1. ч.1 .ст. 1 Договору, цивільними вважаються такі справи, які виникають із цивільних, трудових, сімейних і комерційних правовідносин.

В даному випадку між сторонами склалися адміністративні правовідносини, оскільки однією зі сторін виступає суб'єкт адміністративної влади, тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що дія даного Договору не поширюється на правовідносини, що склалися в даному випадку.

Слід зауважити, що ч. 3 ст. 58 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що довіреності від імені органу, підприємства, установи, організації видаються за підписом керівника або іншої уповноваженої на те законом, положенням, статутом особи і засвідчуються печаткою цього органу, підприємства, установи, організації.

Одночасно за приписами норм ч. 6 цієї ж статті Кодексу довіреності або інші документи, які підтверджують повноваження представника і були посвідчені в інших державах, повинні бути легалізовані в установленому законодавством порядку, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Зокрема, порядок консульської легалізації встановлюється Міністерством закордонних справ України (ст. 54 Консульського статуту України, затвердженого Указом Президента України від 02 квітня 1994 року № 127/94) та Інструкцією про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої наказом Міністерства закордонних справ України від 04 червня 2002 року № 113, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України від 26 червня 2002 року № 535/6823.

Разом із тим, відповідно до статті 3 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року (дата приєднання України - 10.01.2002р., дата набрання чинності в Україні - 22.12.2003р.), єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису або якості, в якій виступала особа, що підписала документ, автентичності відбитку печатки або штампа, яким скріплено документ, є проставлення апостиля компетентними органами держави, в якій документ був складений. Згідно з положеннями даної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний у будь-якій іншій державі-учасниці Конвенції.

Стаття 4 даної Конвенції встановлює, що передбачений в частині першій статті 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.

Однак апостиль може бути складений офіційною мовою органу, що його видає. Типові пункти в апостилі можуть бути викладені також другою мовою. Заголовок «Apostille» (Convention de la Haye du 5 octobre 1961)» повинен бути викладений французькою мовою.

Абзац 2 статті 5 конвенції передбачає, заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ.

Також, висновки суду першої інстанції спростовуються тим, що, відповідно до п.п. 1 п. 1 Договору між Україною та Республікою Болгарія про правову допомогу в цивільних справах, затифікованого Законом № 2911-IV від 22.09.2005, - цивільними вважаються такі справи, які виникають із цивільних, трудових, сімейних і комерційних правовідносин.

Аналізуючи зміст адміністративного позову, колегія суддів зазначає, що його зміст певною мірою стосується трудових правовідносин, оскільки фактично Наказом Київського міського центру зайнятості №101 від 24.06.2015 року було заборонено застосовувати працю громадянина Болгарії ОСОБА_2, тому Договір між Україною та Республікою Болгарія про правову допомогу в цивільних справах, який ратифіковано Законом №2911-IV від 22.09.2005 розповсюджується на спірні правовідносини.

Також, колегія суддів зауважує, що правовідносини з представництва однієї особи іншою регулюються Цивільним кодексом України, так, зокрема, ч. 1 ст. 237 даного Кодексу встановлено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Частина 3 ст. 237 передбачає, що представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 42 Цивільного процесуального кодексу України, повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені, зокрема, довіреністю фізичної особи. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання.

Колегія суддів приходить до висновку, що дотримання процедури проставлення апостиля не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами, відміняють чи спрощують дану процедуру, або звільняють сам документ від легалізації.

До суду першої інстанції ОСОБА_5 надала: договір про надання правової допомоги від 01.09.2014 року, ордер, серії ДН №ООО, 26442 та довіреність від 01.01.2015 року, посвідчену 13.02.2015 року нотаріусом ОСОБА_6 (нотаріус у районі Районного суду м. Варна, реєстр. №192 Нотаріальної палати), свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1.

Колегія суддів вважає, що даних документів було достатньо для перевірки повноважень ОСОБА_5, і допускає поширення на спірні правовідносини Договору між Україною та Республікою Болгарія про правову допомогу в цивільних справах, який ратифіковано Законом №2911-IV від 22.09.2005.

Згідно з п. 4 частини першої ст. 204 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання щодо повернення позовної заяви Позивачу, у зв'язку з чим, апеляційна скарга задовольняється, Ухвала суду першої інстанції скасовується, а справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з частиною другою ст. 211 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

Керуючись ст.ст. 197, 199, 204, 205, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2015 року - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2015 року - скасувати, справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Київського міського центру зайнятості, треті особи, які не заявляють вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державна міграційна служба України, Державна прикордонна служба України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії - направити на продовження розгляду до суду першої інстанції для вирішення питання про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

(Повний текст Ухвали виготовлений 27 січня 2016 року)

.

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.