Справа № 818/3074/15
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2016-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 р.Справа № 818/3074/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бартош Н.С.

Суддів: Філатова Ю.М. , Мельнікової Л.В.

за участю секретаря судового засідання Афанасьєва О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Державної міграційної служби України в Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 11.11.2015р. по справі № 818/3074/15

за позовом ОСОБА_1

до управління Державної міграційної служби України в Сумській області

треті особи ОСОБА_2

про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до управління Державної міграційної служби України в Сумській області, третя особа - ОСОБА_2, в якому просить визнати протиправною відмову від ІНФОРМАЦІЯ_3 року Тростянецького районного сектору УДМСУ в Сумській області у проведенні реєстрації місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1, а також зобов'язати Тростянецький районний сектор УДМСУ в Сумській області вчинити дії щодо реєстрації її місця проживання за вказаною адресою.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 11.11.2015 р. позовні вимоги задоволено.

Управління Державної міграційної служби України в Сумській області, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, в апеляційній скарзі вказує, що рішення є необґрунтованим та незаконним, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 11.11.2015 р. та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В порядку, визначеному ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України оскаржувана постанова переглянута в межах апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації, має посвідку на постійне місце проживання в Україні, з метою реєстрації місця свого фактичного постійного проживання ІНФОРМАЦІЯ_3 року звернулася до Тростянецького районного сектору УДМСУ в Сумській області із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 28.07.2014 року 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1, на земельній ділянці Тростянецької міської ради, належить спадкоємцю ОСОБА_2 (а.с.19-22).

Із заяви про реєстрацію місця проживання вбачається, що ОСОБА_2 (донька позивача) надала згоду на реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за зазначеною адресою (а.с.10, зворотній бік).

Проте, позивачу відмовлено у проведенні реєстрації відповідно до п.2.2 розділу ІІ Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України від 22.11.2012 р. № 1077 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 р. № 2109/22421 за відсутністю згоди співвласника частини житла (а.с.23).

Не погодившись з рішенням управління Державної міграційної служби України в Сумській області позивач звернулася до суду за захистом своїх прав, вважає відмову Тростянецького районного сектору УДМСУ в Сумській області у проведенні реєстрації такою, що порушує її права.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, висновки відповідача є хибними та безпідставними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України (ч.1 ст.26 Конституції України).

Статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (далі - Закон України від 11.12.2003 р. №1382-IV) передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до статті 3 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-IV вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, довідка про звернення за захистом в Україні.

Враховуючи вимоги частини 1 статті 6 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-IV, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Згідно зі статтею 13 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-IV вільний вибір місця проживання обмежується в адміністративно-територіальних одиницях, які знаходяться: у прикордонній смузі; на територіях військових об'єктів; у зонах, які згідно із законом належать до зон з обмеженим доступом; на території, де у разі небезпеки поширення інфекційних захворювань і отруєнь людей введені особливі умови і режим проживання населення та господарської діяльності; на територіях, щодо яких введено воєнний або надзвичайний стан; на тимчасово окупованих територіях.

Вільний вибір місця проживання обмежується щодо: осіб, які не досягли 14-річного віку; осіб, до яких згідно із процесуальним законодавством застосовано запобіжні заходи, пов'язані з обмеженням або позбавленням волі; осіб, які за вироком суду відбувають покарання у вигляді позбавлення або обмеження волі; осіб, які згідно із законодавством перебувають під адміністративним наглядом; осіб, які згідно із законодавством про інфекційні захворювання та психіатричну допомогу підлягають примусовій госпіталізації та лікуванню; іноземців та осіб без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України.

Рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових та службових осіб з питань свободи пересування, вільного вибору місця проживання, реєстрації місця проживання чи місця перебування особи можуть бути оскаржені в установленому законом порядку (ст.14 цього ж Закону).

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 16.06.2014 року у справі №588/2279/13-ц за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Тростянець Сумської області, на частину жилого будинку з надвірними будовами, що розташований в АДРЕСА_1, на земельній ділянці, належній Тростянецькій міській раді (а.с.11-12).

В матеріалах справи наявна відповідь відділу реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тростянецького районного управління юстиції у Сумській області, з якої вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, про що свідчить актовий запис №235 від 20.08.2015 року (а.с.55).

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 року здійснила всі необхідні дії, направлені на реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, та надала відповідачу документи, передбачені статтею 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", отримавши згоду власника 1/2 частини житлового будинку щодо реєстрації свого місця проживання (а.с.37-43).

Судовим розглядом встановлено, що відносно зазначеної адреси місця реєстрації не встановлено обмежень, передбачених статтею 13 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-IV, та позивач не є особою, яка обмежена у вільному виборі місця проживання.

Відповідач відмовив позивачу у реєстрації місця проживання, посилаючись на пункт 2.2 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України від 22.11.2012 р. № 1077 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 р. № 2109/22421.

Вказаним пунктом передбачено, що для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС, а після утворення центрів надання адміністративних послуг (далі - центр) - до відповідного центру, серед іншого, й документи, що підтверджують право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї на реєстрацію місця проживання. У разі реєстрації місця проживання у центрі договір оренди житлового приміщення може бути засвідчено адміністратором центру (абзац 7 пункту 2.2 розділу ІІ Порядку №1077).

Колегія суддів зазначає, що п. 2.2 Порядку передбачено, що реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї на реєстрацію місця проживання, проте встановлено, що 1/2 частини будинку належить на праві власності ОСОБА_2, а ОСОБА_4, якому належало 1/2 частина житлового будинку, - помер.

З огляду на вищевказане, на момент звернення позивача до Тростянецького районного сектору УДМСУ в Сумській області із заявою про реєстрації місця проживання інші співвласники житла були відсутні, що унеможливлює надання ними відповідної згоди.

Посилання представника відповідача на можливість проведення реєстрації місця проживання ОСОБА_1 лише після спливу визначеного статтею 1270 Цивільного кодексу України шестимісячного строку для прийняття спадщини з часу її відкриття та отримання нею згоди від спадкоємців співвласника житла на реєстрацію місця проживання, а в разі їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття - згоди Тростянецької міської ради після визнання спадщини відумерлою та переходу її у власність територіальної громади, є необґрунтованими, оскільки така підстава для відмови у проведенні реєстрації місця проживання, як "не сплив шестимісячного строку для прийняття спадщини на момент звернення із заявою" не передбачена ані Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ані Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженим наказом МВС України від 22.11.2012 р. № 1077.

Судова колегія погоджується з думкою суду першої інстанції, що відповідач безпідставно відмовив у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Стосовно не надання позивачем разом із заявою про реєстрацію місця проживання копії документу, що підтверджує факт смерті ОСОБА_4, колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 4 розділу ІV Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2010 року №3307/5), зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 року за №719/4940, свідоцтво про смерть повторно видається другому з подружжя, а також дітям, у тому числі й усиновленим, та їх законним представникам, близьким родичам померлого (братам і сестрам, онукам, діду і бабі як з боку батька, так і з боку матері), особі, яка є спадкоємцем за законом або заповітом, представникові органу опіки та піклування у разі виконання ним повноважень з опіки та піклування стосовно осіб, які мають право на отримання такого свідоцтва.

На заяві (додаток 28) щодо повторної видачі свідоцтва про смерть відділ державної реєстрації актів цивільного стану зазначає дані документів, які підтверджують родинні стосунки заявника з померлим або право на спадкування (пункт 9 розділу ІV Правил №52/5).

Відтак, у позивача в даному випадку відсутня передбачена законодавством можливість отримати свідоцтво про смерть.

Крім того, пунктом 2.5 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів №1077 встановлена заборона вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів, ніж визначених п.2.2 вказаного Порядку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Отже, переглянувши постанову суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при її прийнятті суд першої інстанції у повному обсязі з'ясував обставини справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління Державної міграційної служби України в Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 11.11.2015р. по справі № 818/3074/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Бартош Н.С.
Судді Філатов Ю.М. Мельнікова Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 25.01.2016 р.