Справа № 804/6243/14
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

804/6243/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2016 року

справа № 804/6243/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Головко О.В.

суддів: Ясенової Т.І. Суховарова А.В.

за участю секретаря судового засідання: Спірічева Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЗТ ЄВРОМЕТАЛ» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 липня 2014 року в адміністративній справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЗТ ЄВРОМЕТАЛ»

до Дніпропетровської митниці ДФС

про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови,-

в с т а н о в и в :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 липня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «АТЗТ ЄВРОМЕТАЛ» та компанією JIANGSU DEX STAINLESS STEEL PRECISION TUBE CO., LTD, Шанхай, Китай, було укладено прямий зовнішньоекономічний контракт № 06-12/2013 від 06.12.2013.

За умовами контракту компанія JIANGSU DEX STAINLESS STEEL PRECISION TUBE CO., LTD зобов’язується поставити на умовах CIF (Інкотермс 2010), Україна, м. Одеса, а ТОВ «АТЗТ ЄВРОМЕТАЛ» прийняти та оплатити листи титану марки Cr. 2, за ціною 22,6 дол. США/кг.

З метою митного оформлення партії товару, поставленого за вищевказаним контрактом, декларантом – ТОВ «АТЗТ ЄВРОМЕТАЛ», було подано до відповідача вантажну митну декларацію № 110100000/2014/207330 від 26.03.2014, в якій заявлено митну вартість товару за ціною договору (контракту).

Проте Дніпропетровською митницею ДФС було прийнято рішення № 110100000/2014/200036/1 від 03 квітня 2014 року, згідно з яким здійснено коригування заявленої декларантом митної вартості товару та визначено митну вартість товару за резервним методом.

На підставі рішення про коригування митної вартості товару ТОВ «АТЗТ ЄВРОМЕТАЛ» було подано нову ВМД № 110100000/2014/208195 від 04.04.2014 та здійснено митне оформлення та випуск товару у вільний обіг під гарантійні зобов’язання.

Надаючи оцінку обґрунтованості висновків митного органу, правомірності оскаржуваного рішення про визначення митної вартості товарів та картки відмови, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно зі статтею 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу

Статтею 52 визначено, що у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

Відповідно до статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п’ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об’єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та (або) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов’язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов’язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов’язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Положеннями статті 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов’язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об’єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та(або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та(або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що метод визначення митної вартості товару за ціною договору є основним. На підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару, що визначена за першим методом, митному органу необхідно надати відповідні документи. При цьому застосування кожного наступного методу у їх послідовності можливе лише у разі обґрунтованої та об’єктивної неможливості застосування попереднього методу.

В ході перевірки правильності визначення митної вартості товарів Дніпропетровська митниця ДФС дійшла висновку про неможливість застосування методу визначення митної вартості товару за ціною договору, оскільки надані декларантом документи містять численні розбіжності та невідповідності, не містять відомості, що документально підтвердженні, визначені кількісно і достовірні для підтвердження числових значень митної вартості товару.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що виставлення рахунку на оплату після відвантаження товару не може вважатися підставою для визнання його таким, що має розбіжності. Крім того, за умовами контракту № 6-12/2013 від 06.12.2013 продавець може відвантажити на 10% більше або менше товару (толеранс), а тому вже після фактичного відвантаження товару був виставлений рахунок.

Проте суд апеляційної інстанції знаходить необґрунтованими такі доводи апелянта, адже відповідно до статті 137 Кодексу торговельного мореплавства України після приймання вантажу до перевезення перевізник вантажу, капітан або агент перевізника зобов'язані видати відправнику коносамент, який є доказом прийому перевізником вантажу, зазначеного в коносаменті.

Згідно зі статтею 138 Кодексу торговельного мореплавства України у коносаменті, зокрема, зазначається найменування вантажу, його маркування, кількість місць чи кількість та/або міра (маса, об'єм), а в необхідних випадках - дані про зовнішній вигляд, стан і особливі властивості вантажу.

Статтею 142 Кодексу передбачено, що вантажі, що потребують тари і пакування для запобігання втратам, нестачам і пошкодженню, повинні подаватися до перевезення у тарі та пакуванні, що відповідають вимогам законодавства та забезпечують повне збереження вантажів у процесі перевезення і перевантаження.

Суд зазначає, що згідно з коносаментом № ZIMUSNH31077440 товар прийнято судновласником до перевезення 25.02.2014, тоді як рахунок та пакувальний лист датуються 27.02.2014, що свідчить про розбіжності у вказаних документах, оскільки пакування товару неможливе після його відвантаження на судно.

При цьому наявність у контракті умови толеранс жодним чином не спростовує вказаної обставини та не спростовує наявність порушень вимог ст. ст. 137, 138, 142 Кодексу торговельного мореплавства України.

Щодо невідповідності суми оплати товару умовам договору № 6-12/2013 від 06.12.2013, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Зі змісту зовнішньоекономічного контракту вбачається, що поставлений товар оплачується покупцем наступним чином: 20% передплати та 80% проти копії коносаменту.

При цьому судом встановлено невідповідність суми передплати відсотковому значенню від загальної суми контракту, що підлягала сплаті.

Окрім того, датою коносамента є 25.02.2014, тоді як оплату решти 80% вартості товару здійснено 12.03.2014, що свідчить про невідповідність інформації, що міститься в документах, наданих на підтвердження митної вартості товару.

Відсутність спору між продавцем та покупцем жодним чином не спростовує вказаних обставин.

За умовами поставки CIF (Інкотермс 2010) продавець зобов’язаний укласти договір страхування та сплатити страхові внески. При цьому від продавця вимагається лише забезпечення страхування мінімальним покриттям, ціна передбачена в договорі купівлі-продажу плюс 10 % ( тобто 110%).

В разі, якщо покупець бажає мати страхування з більшим покриттям, він повинен спеціально домовитись про це з продавцем або сам прийняти міри з забезпечення додаткового страхування.

При цьому у страховому полісі зазначено, що останній видано на прохання страхувальника з урахуванням погоджених страхових внесків, тоді як в ньому відсутнє числове значення таких показників як «внесок» та «тариф» (за домовленістю), відсутня інформація щодо кількості та розміру узгоджених страхових внесків, відсоткова ставка страхування, у зв’язку з чим можливо зробити висновок, що сам позивач не замовляв такої інформації, а отже не доведення в повному обсязі складових митної вартості товару.

Посилання апелянта на те, що відповідачу на його вимогу було надано калькуляцію ціни продавця від 27.11.2013, в якій відображені розміри витрат на страхування, транспортування, виробництво, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки остання відсутня в матеріалах справи, для дослідження судом не надана, відповідачем вказана інформація не підтверджена.

Спростовуючи доводи апелянта, що додатково наданий на вимогу митного органу висновок експерта № ГО-1398 від 28.03.2014 безпідставно не був прийнятий до уваги, адже відповідачем не визначено жодних норм діючого законодавства, методів чи стандартів оцінки, які були порушені експертами і на підставі яких висновок не може бути взятий до уваги, колегія суддів зазначає, що позивачем до митного органу було надано два експертних висновки за ідентичними номерами та датами (№ ГО-1398 від 28.03.2014) з різними відомостями. При цьому жоден з них не містить ґрунтовних висновків, що піддаються обчисленню, з урахуванням складових митної вартості товару, що відповідають умовам поставки, ринковим цінам та партії товару.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не підтверджено необхідними та достатніми документами всі складові митної вартості товару, що не дає можливість її визначення за основним методом при здійсненні митного оформлення.

Також суд зазначає, що приймаючи оскаржувані рішення, митний орган в повному обсязі обґрунтував неможливість застосування основного методу при визначенні митної вартості товару та всіх інших у їх послідовності, що свідчить про наявність законних підстав для застосування суб’єктом владних повноважень резервного методу та визначення митної вартості на раніше визнаній митній вартості, МД від 10.01.2014 № 125120105/2014/300282.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЗТ ЄВРОМЕТАЛ» залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 липня 2014 року в адміністративній справі № 804/6243/14 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня складання в повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 26 січня 2015 року.

Головуючий: О.В. Головко

Суддя: Т.І. Ясенова

Суддя: А.В. Суховаров