Справа № 825/3795/15-а
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2016-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2016 року м. Чернігів Справа № 825/3795/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бородавкіної С.В.,

за участі секретаря Гайдука С.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Полегешко Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби в Чернігівській області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 15.12.2015 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби в Чернігівській області (далі - ДПІ у м. Чернігові) та просить визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 06.02.2012 № , яким ОСОБА_1 донараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 15170,00 грн.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, клопотання позивача щодо поновлення строку звернення до суду було задоволене та визнано поважними причини пропуску звернення до суду у встановлений законодавством строк.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що ДПІ у м. Чернігові у порушення Класифікації діяльності у сфері права за кваліфікації видів економічної діяльності (КВЕД) Держкомстату України Держкомстату України, безпідставно визнала його, адвоката, фізичною особою-підприємцем та видала йому Свідоцтво про сплату єдиного податку. За наведених обставин, складені відповідачем акт перевірки та оскаржуване податкове повідомлення-рішення є незаконними. Крім того, зазначив, що Звіти, зокрема, Звіт суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного внеску за 4 квартал 2008 року, не складав, не підписував та не подавав до ДПІ у м. Чернігові. Акт про результати перевірки та оскаржуване податкове повідомлення-рішення не отримував, а дізнався про них лише з матеріалів адміністративної справи № 825/1311/14 у 2015 році.

Також, податкова інспекція з 2005 року приймала щоквартальні та річні Звіти, які подавались від його імені представником, за спрощеною системою оподаткування. При цьому, вважає, що відповідач не мав законного права переводити його на загальну систему оподаткування.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, надав заперечення та пояснив, що ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС на підставі вимог п.п. 78.1.7 п.78.1 ст. 78, ст.82 Податкового кодексу України та згідно судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця від 31.05.2011 № 2а/2570/2610/2011 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2008 по 30.06.2011. Перевіркою встановлено порушення платником податкового законодавства у зв'язку з чим до позивача застосовано штрафні санкції та винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Зазначив, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрований виконавчим комітетом Чернігівської міської ради, про що внесено запис до ЄДР 09.03.2005, та перебуває на обліку в ДПІ у м. Чернігові як платник податку з 09.03.2005. Підприємницьку діяльність позивач здійснював як із застосуванням спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності (з 01.01.2009 по 31.12.2010) так із застосуванням загальної системи оподаткування (з 01.10.2008 по 31.12.2008), подавав заяви на застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, подавав звіти платника єдиного податку та сплачував ставку єдиного податку.

Вказав, що відповідно до п. 4 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», для переходу на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єкт малого підприємництва подає письмову заяву до органу державної податкової служби за місцем державної реєстрації. Заява подається не пізніше ніж за 15 днів до початку наступного звітного (податкового) періоду (кварталу) за умови сплати всіх установлених податків та обов'язкових платежів за попередній звітний (податковий) період. Заява про право застосування спрощеної системи оподаткування з 01.01.2008 повинна була бути подана не пізніше 14.12.2007.

Фактично ФОП ОСОБА_1 заяву про право застосування спрощеної системи оподаткування до 14.12.2007 до ДПІ у м. Чернігові не подав, тобто не здійснив перехід на спрощену систему оподаткування з 01.01.2008, таким чином платником виконано умови самостійного переходу на загальну систему оподаткування з 01.01.2008.

Платником ОСОБА_1 було подано до ДПІ у м Чернігові заяву про право застосування спрощеної системи оподаткування від 14.02.2008 № 868 щодо прийняття на роботу з 01.02.2008 найманого працівника - ОСОБА_3 Однак, дана заява не взята до уваги оскільки ФОП ОСОБА_1 не перебував станом на 01.02.2008 на спрощеній системі оподаткування, а отже, і вказувати найманого працівника в заяві про право застосування спрощеної системи оподаткування не мав права.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову має бути відмовлено з таких підстав.

Встановлено, що на підставі вимог п.п. 78.1.7 п.78.1 ст. 78, ст.82 Податкового кодексу України, наказу начальника ДПІ у м. Чернігові від 19.12.2011 № 6127 та згідно судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця від 31.05.2011 № 2а/2570/2610/2011, працівниками податкового органу проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2008 по 30.06.2011, відповідно до затвердженого плану перевірки.

Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 проінформований письмовим повідомленням від 19.12.2011 № 338/С/17-216. Перевірка проводилась з 19.12.2011 по 23.12.2011.

За результатами перевірки складено акт від 30.12.2011 № 3817/17/НОМЕР_2 (а.с. 10- 24).

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п. 9 Порядку видачі свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом ДПАУ від 29.10.1999 № 599 «Про затвердження Свідоцтва про сплату єдиного податку та порядку його видачі», в результаті чого до ДПІ у м. Чернігові несвоєчасно подано звіти платника єдиного податку за 1 квартал 2009 року, 2009 рік, за 1 квартал 2010 року, а також не подано звіти платника єдиного податку за І півріччя 2010 року, за 9 місяців 2010 року та за 2010 рік;

- п.п. 49.18.2 п. 49.18, п. 49.2 ст. 49, п.п. 177.5.2 п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого до ДПІ у м. Чернігові не подано декларацію про доходи за 1 квартал 2011 року;

- ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян» (зі змінами і доповненнями), ст. 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено чистий дохід за 4 квартал 2008 на 75000,00 грн., за 1 квартал 2011 року на 25000,00 грн.

Усього донараховано податку на доходи фізичних осіб за актом перевірки - 15000,00 грн.

На підставі обставин, встановлених актом перевірки, ФОП ОСОБА_1 ДПІ у м. Чернігові винесено податкове повідомлення-рішення від 06.02.2012 № на суму 15 170,00 грн. (15 000,00 грн. за основним платежем та 170,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями) (а.с. 25).

Не погоджуючись з винесеним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає таке.

Питання, з проводу якого виникли спірні взаємовідносини, регулюються Податковим кодексом України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 № 727/98, Законом України від 22.05.2003 № 889 «Про податок на доходи фізичних осіб» та Декретом Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92 (чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України від 15.05.2003 № 755 «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (в редакції від 03.03.2005) ( далі - Закон № 755) державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ст. 5 Закону № 755 державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців проводиться державним реєстратором виключно у виконавчому комітеті міської ради міста обласного значення або у районній, районній у містах Києві та Севастополі державній адміністрації за місцезнаходженням юридичної особи або за місцем проживання фізичної особи - підприємця.

Розділом V вказаного Закону урегульовано питання державної реєстрації фізичної особи, яка має намір стати підприємцем.

Зокрема, згідно із ч. 1 ст. 42 Закону № 755 для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем (далі - заявник), повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем проживання такі документи:

заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця;

копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів;

документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону № 755 за відсутності підстав для відмови у проведенні державної реєстрації фізичної особи - підприємця державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця на підставі відомостей реєстраційної картки на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця.

Дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця є датою державної реєстрації фізичної особи - підприємця.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону № 755 в Єдиному державному реєстрі повинні міститися, в тому числі, такі відомості щодо фізичної особи - підприємця: ім'я фізичної особи; ідентифікаційний номер фізичної особи - платника податків; місце проживання; основні види діяльності.

Тобто, проведення державної реєстрації фізичної особи, як суб'єкта господарської діяльності здійснюється державним реєстратором виключно на підставі поданих такою особою та належно оформлених документів.

Судом встановлено, і сторонами в судовому засіданні не заперечувалось, що ОСОБА_1 зареєстровано як фізичну особу-підприємця Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради 09.03.2005, про що зроблено запис у журналі обліку реєстраційних справ за № 2 002277. При цьому, згідно з реєстраційними даними, видом його господарської діяльності визначено: діяльність у сфері права (74.11) (а.с. 11-12, 62-63).

Відповідно до п. 14 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок державної реєстрації суб'єктів підприємницької діяльності» від 25.05.1998 № 74 (чинного на момент проведення державної реєстрації платником податку позивача) підставою для взяття суб'єкта підприємницької діяльності на облік у органах державної податкової служби є копія реєстраційної картки, свідоцтво про державну реєстрацію та копія установчих документів (для юридичної особи).

Так, ФОП ОСОБА_1 взято на податковий облік 18.03.2005 за № 18717 в ДПІ у м. Чернігові (а.с. 11).

В судовому засіданні було досліджено особисту справу ФОП ОСОБА_1, сформовану 18.03.2005 ДПІ у м. Чернігові за № 18717, та встановлено, що позивач здійснював підприємницьку діяльність як із застосуванням спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, так і з застосуванням загальної системи оподаткування.

Відповідно до Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 № 727/98 (далі - Указ) (чинного на момент здійснення правовідносин) спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, зокрема, до фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень (п. 1 Указу).

Відповідно до п. 1 Указу виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Згідно із абзацом другим п. 2 Указу ставка єдиного податку для суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць.

При цьому, відповідно до п. 4 Указу для переходу на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єкт малого підприємництва подає письмову заяву до органу державної податкової служби за місцем державної реєстрації. Суб'єкт малого підприємництва - юридична особа обов'язково зазначає, яку ставку єдиного податку ним обрано.

Заява подається не пізніше ніж за 15 днів до початку наступного звітного (податкового) періоду (кварталу) за умови сплати всіх установлених податків та обов'язкових платежів за попередній звітний (податковий) період.

Рішення про перехід на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності може бути прийняте не більше одного разу за календарний рік.

Орган державної податкової служби зобов'язаний протягом десяти робочих днів видати безоплатно свідоцтво про право сплати єдиного податку або надати письмову мотивовану відмову.

Тобто, законодавством України, чинним на момент виникнення спірних взаємовідносин визначено обов'язкову умову переходу платника податку на спрощену систему оподаткування - подача платником відповідно заяви. У випадку не здійснення вказаної дії, до останнього застосовуються загальні умови оподаткування.

ФОП ОСОБА_1 було подано до ДПІ у м. Чернігові заяви про застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності 12.12.2008, 16.12.2009 (а.с. 72, 73). Тому, в період з 01.01.2009 по 31.12.2010 останній здійснював свою діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування, про що йому було видано свідоцтво про сплату єдиного податку від 01.01.2009 (вид діяльності - діяльність у сфері права) (а.с. 92). При цьому, у нього звітний період дорівнював кварталу.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач перебував на спрощеній системі оподаткування в 2005 році, 2007 році, що підтверджується свідоцтвами про сплату єдиного внеску від 16.03.2005 та від 01.07.2007 (а.с. 90, 91).

Відповідно до Порядку видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом ДПА України від 29.10.1999 № 599, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.1999, свідоцтво видається на зазначений в заяві термін, але в межах календарного року.

Одночасно суд зазначає, що для застосування спрощеної системи оподаткування з 01.01.2008 та 01.01.2011 ФОП ОСОБА_1 мав подати до ДПІ у м. Чернігові відповідну заяву не пізніше 14.12.2007 та 14.12.2010.

Однак, як встановлено в судовому зсіданні та підтверджено матеріалами особистої справи позивача, фактично ФОП ОСОБА_1 заяву про право застосування спрощеної системи оподаткування до 14.12.2007 та 14.12.2010 до ДПІ у м. Чернігові не подав, тобто не здійснив перехід на спрощену систему оподаткування з 01.01.2008 та 01.01.2011. Таким чином, платником не виконано обов'язкову умову самостійного переходу на спрощену систему оподаткування, а тому з 01.10.2008 по 31.12.2008 та з 01.01.2011 по 30.06.2011 позивач підприємницьку діяльність здійснював із застосуванням загальної системи оподаткування.

ФОП ОСОБА_1 було подано до ДПІ у м Чернігові заяву про право застосування спрощеної системи оподаткування від 14.02.2008 № 868 щодо прийняття на роботу з 01.02.2008 найманого працівника ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_3) (а.с. 70). Однак, дана заява не взята до уваги, оскільки ФОП ОСОБА_1 не перебував станом на 01.02.2008 на спрощеній системі оподаткування, а отже, і вказувати найманого працівника в заяві про право застосування спрощеної системи оподаткування не мав права.

Крім того, в 2008 році позивачем до ДПІ у м. Чернігові подавались звіти суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника податку (щокварталу): від 18.07.2008, від 18.04.2008, від 14.10.2008, від 19.01.2009 (а.с. 60, 61, 93, 94). Одночасно, у вказаних звітах ФОП ОСОБА_1 було зазначено суми виручки від проведення господарської діяльності, в тому числі за 4 квартал 2008 року в сумі 100 000,00 грн.

Перевіркою також встановлено, що згідно інформації отриманої з ДРФО в 1 кварталі 2011 року ФОП ОСОБА_1 від ПП «Фірма «МАТ» було отримано грошові кошти в сумі 25 000,00 грн., що не заперечувалось і позивачем в судовому засіданні (а.с. 18).

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють підприємницьку діяльність і обрали загальну систему оподаткування такої діяльності, регулюється ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2775, розділом IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92 (далі - Декрет) та Інструкцією про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженою Наказом ДПІ України від 21.04.1993 № 12, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 09.06.1993 за № 64 (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 177.1 ст.177 Податкового кодексу України та абзацу першого ст. 13 розділу IV Декрету, оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи.

Протягом 2008 року звітний період у ФОП ОСОБА_1 дорівнював кварталу.

Пунктом 4 ст. 14 розділу IV Декрету визначено що громадяни, які займаються підприємницькою діяльністю, надають податковому органу декларації за наслідками кожного звітного кварталу, а також звітного року у строки, визначені законом.

Відповідно до абзацу першого п.п. 14.5 п. 14 Інструкції фізичні особи, які займаються підприємницькою діяльністю, надають податковому органу податкові декларації наростаючим підсумком з початку року (за квартал, півріччя, три квартали, рік), у строки, визначені законом (протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу, тобто не пізніше: 10 травня - за 1 квартал, 9 серпня - за перше півріччя, 9 листопада - за 9 місяців, 9 лютого наступного року - за звітний рік). У декларації зазначаються загальні суми одержаного доходу, витрат і сплаченого податку за звітний податковий період, за який здійснюється оподаткування.

Протягом 2011 року звітний період у ФОП ОСОБА_1 дорівнював календарному року.

Відповідно до п. 49.2 ст. 49 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Згідно із п.177.5 ст. 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці подають до органу державної податкової служби податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Відповідно до п.п. 177.5.2 п. 177.5 ст.177 Податкового кодексу України фізичні особи-підприємці, які зареєстровані протягом року в установленому законом порядку або перейшли із спрощеної системи оподаткування на загальну систему оподаткування чи сплачували фіксований податок, подають податкову декларацію за результатами звітного кварталу, в якому розпочата така діяльність або відбувся перехід на загальну систему оподаткування

Підпунктом 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України встановлено, що податкові декларації за базовий звітний період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) подаються протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Відповідно до п.п. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи -фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Однак, в порушення вимог чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, ФОП ОСОБА_1 до ДПІ у м. Чернігові не подано декларації про доходи за 9 місяців 2008 року (граничний термін подання - 09.11.2008), за 2008 рік (граничний термін подання - 09.02.2009) та за 1 квартал 2011 року (граничний термін подання - 10.05.2011).

Для підприємницької діяльності в 2008 році згідно із абзацом другим та третім ст. 13 розділу IV Декрету оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходів. До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно із Законом України від 22.05.1997 № 283/97-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (далі - Закон №283).

Положення ст. 5 наведеного Закону застосовується в частині підтвердження первинними документами витрачених сум згідно із операціями ( які відповідають переліку ст.5 ), за результатами або за участю яких у звітному періоді безпосередньо отриманий дохід. До декларації про доходи, одержані за звітний період, включаються тільки прямі валові витрати, що відповідають фактичній сумі отриманого в цьому періоді валового доходу в будь-який формі від визначеного виду діяльності та підтверджені документально.

На підставі ст. 13 Декрету та ст. 5 Закону № 283 оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між валовим доходом (виручкою у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходів.

Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то в 2008 ропі вони враховувались за нормами, визначеними Головною Державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву, затвердженими Головною державною податковою інспекцією України 18.01.1993 № 36-32.

Однак, позивачем на перевірку не було надано первинні документи, які підтверджують витрати, пов'язані з отриманням доходів протягом періоду, що перевіряється, чим порушено ст. 13 Декрету.

Норма витрат згідно додатку № 6 до Інструкції про прибутковий податок з громадян для здійснення інших видів діяльності, включаючи торгівельну становить - 25% від суми отриманого валового доходу.

Для підприємницької діяльності в 2011 році згідно ст. 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю фізичної особи-підприємця. Для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Згідно із п. 138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів. Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. До декларації про доходи, одержані за звітний період, включаються тільки прямі валові витрати, що відповідають фактичній сумі отриманого в цьому періоді валового доходу в будь-який формі від визначеного виду діяльності та підтверджені документально.

Враховуючи те, що позивачем не сплачено податок на доходи фізичних осіб в 2008 році та 2011 році, ДПІ у м. Чернігові, на підставі наявних даних та п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України, донараховано ФОП ОСОБА_1 на загальну суму 15000,00 грн.

Відповідно до п.120 ст. 120 Податкового кодексу України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки в 2008 році та 2011 році ФОП ОСОБА_1 не було подано до ДПІ у м. Чернігові заяву про застосування спрощеної системи оподаткування, яка відповідно до вимог чинного на той час законодавства мала подаватися щорічно, останній правомірно був переведений на загальну систему податкового обліку та звітності. Таким чином, позивач був зобов'язаний подавати до податкового органу декларацію про доходи та сплачувати відповідний податок на доходи фізичних осіб. Оскільки ФОП ОСОБА_1 самостійно вказані дії не здійснювались суд вважає правомірним донарахування податку на доходи фізичних осіб ДПІ у м. Чернігові та застосування до платника податку штрафних санкцій за порушення законодавства України.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на ту обставину, що він не був обізнаний про встановлені в судовому засіданні та підтверджені матеріалами особистої справи, обставини, оскільки ФОП ОСОБА_1 вказав, що всі дії з подання податкової звітності здійснювались уповноваженим на це його представником.

Стосовно зауваження ФОП ОСОБА_1 щодо неможливості застосування до нього правового статусу фізичної особи-підприємця, так як він здійснює з 2005 року адвокатську діяльність суд зазначає, що відповідно до реєстраційних даних, занесених до реєстраційної справи та відображених у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, видом його господарської діяльності є діяльність у сфері права (74.11), а не адвокатська, а тому вони є необґрунтованими.

Фізична особа, яка здійснює незалежну адвокатську діяльність, не може бути підприємцем у межах такої адвокатської діяльності. При цьому чинним законодавством не заборонено фізичній особі, яка здійснює незалежну адвокатську діяльність, бути підприємцем та здійснювати іншу підприємницьку діяльність, не заборонену законом, в тому числі діяльність у сфері права.

За наведених обставин суд вважає, що прийняте ДПІ у м. Чернігові податкове повідомлення-рішення 06.02.2012 № , є правомірним, а тому в задоволенні позовних вимог фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування вищевказаного рішення, слід відмовити.

Керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя С.В. Бородавкіна