Справа № 2-а-400/2010
Суддя: Курач І. В.
Дата ухвалення: 2010-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-400/2010
Провадження № 2-а-400/2010
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2010 м.Енергодар

Суддя Енергодарського міського суду Запорізької області Курач І.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Енергодар Запорізької області, про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду та оскарження бездіяльності відповідача і зобов'язання здійснити перерахунок та виплату недоплаченої щомісячної суми допомоги "Дітям війни" , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Енергодар Запорізької області (надалі - відповідач), в якому просить відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів за період з 01.01.2006 р. по 31.12.2009 р., визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку та невиплати надбавки до пенсії згідно до Закону України „Про соціальний захист дітей війни (надалі - Закон), зобов'язати відповідача перерахувати та виплатити надбавку до пенсії, згідно з вищезазначеним Законом за той самий період, у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Вимоги мотивовані тим, що позивач має статус «Дитини війни» та згідно з положеннями Закону України «Про соціальний захист дітей війни», органами Пенсійного фонду України зазначені виплати не здійснювалися у 2006-2009 роках, в наслідок чого він звернувся до суду за захистом порушеного права.

Позивач в судове засідання не зявився, в позові зазначив про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася та надіслала заяву в якій просила розглянути справу у її відсутність та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У обгрунтування своїх вимог надіслала письмові заперечення, в яких зазначила, що відповідно на ст. 7 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, де визначено джерело фінансування соціальних виплат, а саме - за рахунок коштів державного бюджету України, а не з бюджету Пенсійного Фонду України. Вважала, що пункт 9 Положення про Пенсійний Фонд України, затвердженого постановою КМУ від 24.10.2007 р. № 1261, передбачає вичерпний перелік напрямів використання коштів ПФУ, які використовуються винятково за призначенням і вилученню не підлягають. Крім того, на її думку законодавством України до 01.01.2008 р. не був визначений механізм розрахунку підвищення пенсій, передбачених ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, тобто вважала про відсутність законних підстав щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії. З 01.10.2008 р., та у продовж 2009 р. відповідно до діючого законодавства підвищення до пенсії позивачці виплачувалося у розмірі 49,80 грн. Також вважає, що позивач пропустив строк звернення з позовом до суду. Наполягала на відмові у задоволенні зазначеного адміністративного позову відповідно до ст. 100 КАС України.

Дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

В судовому засіданні встановлено, що позивач народився 15.06.1944 року, що підтверджується його паспортом (а.с.6-8), має пенсійне посвідчення з відповідною відміткою в ньому, у звязку з чим відноситься до категорії громадян, які мали право на отримання підвищення пенсії, яке передбачено Законом України «Про соціальний захист дітей війни» (а.с. 9-10).

У ст. 6 Закону У країни «Про соціальний захист дітей війни» в редакції, яка діяла у 2006-2009

роках, було визначено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цім Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»).

05.11.2008 р. та 17.08.2009 р. позивач звертався до відповідача стосовно нарахування недосплаченої щомісячної надбавки до пенсії, у звязку тим, що має статус „дитини війни. Однак отримав письмові відповіді від 17.11.2008 р. та 27.02.2009 р., де йому було відмовлено в нарахуванні та виплаті зазначених сум (а.с. 12-17).

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Затверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами Украйни встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19, ч.І ст. 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами.

Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави. У Законі України «Про соціальний захист дітей війни» визначено, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії) визнано такими, що не відповідають Конституції України ст. 111 та п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення щодо обмежень соціальних виплат законом України « Про державний бюджет України на 2008 рік».

У відповідності до ст.152 Конституції України, Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» встановлений у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, в розмірах, що діяли у грудні 2008 року. Згідно ч 1 ст. 1 Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» встановлений прожитковий мінімум, в тому числі для осіб, які втратили працездатність: з 1 листопада 2009 р. - 573 грн, з 1 січня 2010 року- 695 грн. В подальшому Законом України № 1715 від 06.11.2009 р. внесени зміни до ст. 54 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» і встановлені вищезазначені розміри прожиткового мінімуму.

Враховуючи, що будь-яких обмежень дії ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» Законом України «Про державний бюджет України на 2009 рік» не приймалося, вимоги позивача за 2009 рік підлягають задоволенню.

Доводи відповідача щодо неможливості задоволення позовних вимог у зв'язку з відсутністю бюджетних коштів, призначених на ці виплати, судом не можуть бути прийняті до уваги. Суд вважає необхідним зазначити, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно- правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання суб'єктами владних повноважень на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Статтею 99 КАС України встановлено, що адміністративний позов може бути поданий в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач подала позов до суду 04.03.2010 року, тобто не в межах встановленого ст. 99 КАС України річного строку. Доказів поважності пропуску строку звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів позивачем до суду не надано.

Враховуючи наведене, суд вважає вимоги позивача обгрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню частково за період з 04.03.2009 р. по 31.12.2009 р.

Керуючись ст.ст. 19, 124, 152 Конституції України, ст. 1,6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст.ст. 61, 69 Закону України «Про Конституційний Суд України», рішеннями Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008р., ст.ст. 9, 11, 60, 69-70, 86, 99, 122, 158, 160, 163, 186, 254 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м. Енергодар Запорізької області щодо не здійснення перерахунку та не виплати ОСОБА_1 надбавки до пенсії згідно ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни за період з 04.03.2009 р. по 31.12.2009 р.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Енергодар Запорізької області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 надбавки до її пенсії згідно ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни за період з 04.03.2009 р. по 31.12.2009 р.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження постанови суду може бути подано протягом 10 днів із дня її складання в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги.

Суддя І. В. Курач