Справа № 808/1829/15
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року о 17 год. 44 хв.Справа № 808/1829/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Семененко М.О.

за участю секретаря судового засідання Бірюкової І.В.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області

про скасування податкових повідомлень рішень, рішень про застосування штрафних санкцій та вимог,

ВСТАНОВИВ:

31 березня 2015 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи підприємця ОСОБА_4 (далі позивач, ФОП ОСОБА_4В.) до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області (далі відповідач, ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя), в якому позивач просить суд скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) №Ф- та №Ф- від 06.03.2015.

Також, 28 квітня 2015 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ФОП ОСОБА_4 до ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя, в якому позивач просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 та № від 06.04.2015, а також рішення про застосування штрафних санкцій № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 від 06.04.2015.

Ухвалою суду від 23 липня 2015 року вищезазначені позовні вимоги обєднані в одне провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на безпідставність висновків контролюючого органу про заниження позивачем валового доходу за 2013 та 2014 роки, оскільки вони базуються виключно на припущеннях щодо придбання та неоприбуткування позивачем товару, зроблених на підставі аналізу податкової звітності інших платників податків. Зазначає, що внесення іншими особами податкових накладних до Єдиного державного реєстру податкових накладних щодо начебто поставленого на адресу позивача товару, не може бути безумовною підставою для висновків про реальність зазначених операцій, оскільки позивачем оплата даного товару не проводилась, транспортування товару не відбувалось, товар фактично не отримувався. Крім того, звертає увагу, що дані операції позивачем в податковій звітності з податку на додану вартість не відображались, податковий кредит з їх урахуванням не формувався, в ході перевірки порушень щодо повноти та правильності декларування податку на додану вартість не встановлено. Таким чином, вважає, що твердження відповідача про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування, несвоєчасне нарахування та сплату єдиного внеску, а також порушення норм ОСОБА_5 України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» щодо продажу товарів без застосування реєстратора розрахункових операцій у 2013 та 2014 роках є необґрунтованим, а прийняті на підставі висновків акту перевірки податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску є протиправними.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що в ході проведення планової документальної виїзної перевірки позивача було досліджено інформацію з Єдиного державного реєстру податкових накладних та встановлено наявність податкових накладних, виписаних у 2013 та 2014 роках на адресу позивача іншими платниками податків, які не були відображені позивачем у звітності. За результатами співставлення обсягів реалізації товарів згідно Книги обліку доходів і витрат позивача за перевіряємий період, встановлено неврахування позивачем доходів від реалізації вищезазначених товарів, у звязку з чим відповідач дійшов висновків про заниження позивачем валового доходу, що вплинуло на обєкт оподаткування податком на доходи фізичних осіб та відповідно спричинило неповноту нарахування та сплати єдиного внеску. Крім того, зазначене на думку відповідача свідчить також про порушення позивачем ОСОБА_5 України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оскільки продаж даного товару за даними реєстратора розрахункових операцій не зафіксований.

Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили з підстав, викладених у письмових запереченнях, просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з такого.

З матеріалів справи судом встановлено, що ФОП ОСОБА_4 зареєстрований відділом реєстрації Ленінської районної адміністрації м. Запоріжжя 21.04.1997, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 2 042978, знаходиться на загальній системі оподаткування, перебуває на податковому обліку в ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя з 21.04.1997, є, крім іншого, платником податку з доходів фізичних осіб та податку на додану вартість.

В період з 10.02.2015 по 27.02.2015 з урахуванням продовження терміну, співробітниками ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, про що складено акт № 128/08-28-17-02/НОМЕР_4 від 06.03.2015.

Згідно висновків даного акту встановлено порушення позивачем:

- п.1 ст.3 ОСОБА_5 України «Про застосування реєстраторів розрахунком операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»: не ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 на загальну суму 12 930 497,05 грн., в т.ч. по періодам:

2013 рік 5 427 032,94 грн.,

2014 рік- 7 503 464,11 грн.;

- п.п.1 п.2 ст.6, п.8, п.12 ст.9, п.3 ст.25 ОСОБА_5 України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» та на підставі п.3 ст.9, п.п.6, 7, 8 п.1 ст.13, п.п.3 частини 11 ст.25 ОСОБА_5 України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», своєчасно не нарахована та не сплачена у строки, зазначені відповідно до цього ОСОБА_5 абзацом другим п.п.1 п.4.6 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міндоходів України від 09.09.2013р. №455, сума єдиного внеску в розмірі 142 457,62 грн., в т.ч. по періодах: 2013 рік 68 281,01 грн., 2014 рік 74 176,61 грн.

- п.п.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.п.164.1.3. п. 164.1 ст. 164, п.171.2. ст. 171, п.176.1 ст.176, п.177.2. п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, за 2013 рік у сумі 871 001,80 грн., за 2014 рік у сумі 1 266 740,33 грн.

Не погодившись з такими висновками, позивач подав заперечення на акт перевірки до відповідача, за результатами розгляду яких підтверджено висновки перевірки.

На підставі висновків акт перевірки контролюючим органом прийнято оскаржувані рішення, а саме:

- вимога про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску станом на 31 грудня 2013 року №Ф- від 06.03.2015 на суму 68 281,01 грн.;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску станом на 31 грудня 2014 року №Ф- від 06.03.2015 на суму 74 176,61 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 06.04.2015 № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 2 672 177,66 грн., у тому числі на основним платежем 2 1370742,13 грн. та за штрафними фінансовими санкціями (штрафами) 534 435,53 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 06.04.2015 № від 06.04.2015 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за порушення п.1 ст.3 ОСОБА_5 України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України, п.1 ст.17 ОСОБА_5 України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в сумі 1 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06.04.2015 № НОМЕР_2 в розмірі 6 828,10 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06.04.2015 № НОМЕР_3 в розмірі 3 708,83 грн.

Позивач, вважаючи вищезазначені рішення контролюючого органу протиправними, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки підставою прийняття оскаржуваних рішень контролюючого органу стали висновки акту перевірки, для вирішення позовних вимог суд вважає необхідним дослідити обґрунтованості цих висновків.

Свою позицію контролюючий орган обґрунтовує тим, що перевіркою правильності визначення валового доходу, відображеного в декларації про майновий стан та доходи, та даними про суми валового доходу, встановленими в ході перевірки, виявлено заниження валового доходу за 2013 рік на суму 5 427 032,94 грн. та за 2014 рік на суму 7 503 464,11 грн.

Суми валового доходу позивача, встановлені перевіркою, обраховані за результатом аналізу даних АІС «Податковий блок» та Єдиного реєстру податкових накладних.

Так, за даними Єдиного реєстру податкових накладних загальний обсяг придбаного позивачем товару у перевіряємий період склав: протягом 2013 року 7 876 639,60 грн., протягом 2014 року 9 937 135,75 грн. Згідно з даними Книги обліку доходів і витрат позивача, додатків 5 до податкових декларацій про майновий стан та доходи за 2013 та 2014 роки реалізовано придбаного товару у 2013 році на суму 2 449 606,66 грн, у 2014 році на суму 2 433 671,64 грн.

При співставленні вартості придбаного товару (без ПДВ) та вартості реалізованого товару (без ПДВ) виявлено невідповідність даних Книги обліку доходів і витрат позивача щодо залишків товарно-матеріальних цінностей, що, на думку відповідача свідчить про заниження позивачем валового доходу.

Разом з тим, суд не погоджується з висновками відповідача з таких підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, врегульовані приписами Податкового кодексу України (далі ПК України), у розділі IV якого встановлені норми щодо податку на доходи з фізичних осіб (статті 162-179).

Так, відповідно до пп.162.1.1 п.162.1 ст. 162 ПК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) платником податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно з п.163.1 ст 163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Підпунктами 164.1.1-164.1.3 ст.164 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до п. 177.2 ст. 177 та п. 178.3 ст. 178 цього Кодексу.

Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Відповідно до п.171.2 ст.171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є:

а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні;

б) платник податку - для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов'язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету.

Особливості оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, встановлені ст.177 ПК України.

Згідно з п.177.2 даної статті об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

За змістом п.177.3 даної статті для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Пунктом 177.4 визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п.177.5 фізичні особи-підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб та збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності на підставі документального підтвердження факту їх сплати.

Відповідно до п.177.10 ст.177 ПК України фізичні особи-підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Протягом 2013 та 2014 років порядок ведення Книги обліку доходів і витрат визначались положеннями Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 № 1025 (втратив чинність 18.10.2013, далі Порядок № 1025)) та Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481 (далі Порядок № 481).

Пунктом п.1 Положення № 1025 визначено, що відповідно до п. 177.10 ст. 177 та п.178.6 ст. 178 розділу IV ПК України фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій щоденно на підставі первинних документів здійснюються записи про операції.

Згідно з п.5 Положення № 1025 дані Книги використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації за звітний податковий період (рік).

Зазначене кореспондується з приписами п.1 та п.9 Положення № 481 наступного змісту: п.1 - відповідно до п. 177.10 ст. 177 та п. 178.6 ст. 178 розділу ІV ПК України фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобовязані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати; п.9 - дані Книги заповнюються у гривнях з копійками та використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що для визначення обєкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб фізичної особи-підприємця необхідно встановити загальний оподатковуваний дохід звітного періоду та обсяг витрат, повязаних зі здійсненням господарської діяльності. При цьому, підставою для обчислення фізичною особою-підприємцем загального оподатковуваного доходу та витрат є дані Книги обліку доходів і витрат за умови наявності документів щодо походження товару та документального підтвердження здійснених витрат. Ці самі дані використовуються фізичною особою-підприємцем при заповненні податкової декларації про майновий стан та доходи.

З Книги обліку доходів і витрат позивача, оригінал якої оглянуто судом під час судового засідання, а копію долучено до матеріалів справи, встановлено, що за підсумками 2013 року позивач отримав загальний дохід у сумі 2 732 480,48 грн., витрати виробництва (вартість реалізованого товару) склали 2 449 606,66 грн., загальні витрати 2 694 429,87 грн., чистий дохід 38 050,61 грн. Аналогічні показники відображені позивачем у податковій декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік № НОМЕР_5 від 10.02.2014.

За підсумками 2014 року позивач отримав загальний дохід 2 754 729,95 грн, сума витрат, повязаних з придбанням товарів, 2 433 671,64 грн., загальні витрати 2 715 775,70 грн., чистий дохід 38 954,28 грн. Аналогічні показники відображені позивачем у податковій декларації про майновий стан та доходи за 2014 рік № НОМЕР_6 від 10.02.2014.

З акту перевірки та пояснень представника відповідача, наданих в судовому засіданні, встановлено, що при обрахунку загального доходу позивача контролюючим органом не взято до уваги показники обліку позивача та первинних документів, а використано інформацією з Єдиного реєстру податкових накладних щодо вартості товару по виписаним у перевіряємий період на імя позивача податковим накладним на придбання товару.

З пояснень представника відповідача встановлено, що на його думку наявність в Єдиному державному реєстрі податкових накладних зареєстрованої податкової накладної, у якій позивач зазначений як отримувач товару, свідчить про отримання позивачем цього товару. У звязку з чим, настають відповіді юридичні наслідки, як то: обовязок провести реалізацію такого товару із застосуванням реєстратора розрахункових операцій, обовязок врахувати доходи від його реалізації у складі загального доходу підприємця.

Зазначаючи, що даний товар був позивачем фактично отриманий, але операції щодо його реалізації не відображені у звітності, а також порівнюючи вартість придбання цих товарів з вартістю фактично реалізованих позивачем товарів за даними Книги обліку доходів і витрат позивача, відповідач робить висновок про заниження позивачем загального оподатковуваного доходу.

На спростування даного твердження позивач послався на податкову звітність з податку на додану вартість за вказаний період та зазначив, що під час перевірки було підтверджено достовірність відображених позивачем показників з податку на додану вартість як щодо податкового зобовязання, так і щодо податкового кредиту. Позивач зазначив, що податкові накладні, вказані контролюючим органом в акті перевірки, позивачем у звітності з податку на додану вартість не відображались, їх походження позивачу не відомо, про їх існування він не знав, відповідних правовідносин не мав, товар не отримував, оплату за нього не здійснював, у звязку з чим не було підстав для відображення вартості такого товару в обліку позивача.

Суд зазначає, що за змістом ст.201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період. Виявлення розбіжностей даних податкової накладної та Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг. У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року № 1246 затверджено Порядок ведення єдиного реєстру податкових накладних (був чинним на момент спірних правовідносин), який визначає механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї, до Єдиного реєстру податкових накладних платників податку на додану вартість - продавців товарів (послуг), звіряння даних, що містяться у виданих платникам такого податку - покупцям товарів (послуг) податковій накладній та розрахунку коригування з відомостями, які містяться у Реєстрі (далі Порядок).

Пунктами 5 та 6 Порядку передбачено, що продавець складає податкову накладну та/або розрахунок коригування у форматі (відповідно до стандарту), затвердженому Державною податковою службою, з використанням спеціалізованого програмного забезпечення.

Після складення податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі на них накладається електронний цифровий підпис посадових осіб платника податку у такому порядку: першим - електронний цифровий підпис головного бухгалтера (бухгалтера) або електронний цифровий підпис керівника; другим - електронний цифровий підпис, що є аналогом відбитка печатки продавця.

Після накладення електронного цифрового підпису продавець здійснює шифрування податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі та надсилає їх Державній податковій службі засобами телекомунікаційного зв'язку з урахуванням вимог ОСОБА_5 України "Про електронний цифровий підпис" та "Про електронні документи та електронний документообіг". Примірник податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі зберігається у продавця.

Отже, податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем податку на додану вартість у ціні товару, є підставою для формування ним податкового кредиту з податку на додану вартість. Юридичні наслідки щодо порушення порядку її заповнення і реєстрації та відповідальність за її зміст несе продавець товару. При цьому, покупець не приймає участі в складанні податкової накладної та не має впливу на її зміст, а лише може не погодитись з ним, подавши відповідну скаргу.

Суд зазначає, що сама лише наявність податкової накладної, зареєстрованої в Єдиному реєстрі, не може беззаперечно свідчити про вчинення господарської операції, оскільки процедура придбання товару супроводжується також складенням певних первинних документів щодо укладення угоди на придбання товару, його транспортування, прийняття та оплата покупцем, переміщення по складам тощо.

З матеріалів справи та пояснень представників відповідача встановлено, що відповідачем не досліджувались фактичні обставини придбання такого товару, не встановлено факт понесення позивачем витрат на його придбання, здійснення транспортування товару, не встановлено наявності відповідних видаткових, товаро-транспортних накладних, актів прийому-передачі, платіжних документів тощо. Також, представник відповідача зазначив, що контролюючим органом не було проведено перевірку за даним фактом тих платників податків, які виписали дані податкові накладні.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем не доведено факт придбання позивачем вказаного товару, не наведено фактів реалізації саме тих товарів, які були поставлені на адресу позивача за даними виявлених податкових накладних, не надано жодного доказу отримання позивачем доходу від реалізації цього товару.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що за результатами співставлення переліку господарських операцій з придбання товару, зазначених в акті перевірки, та тих, які були включені позивачем до податкової звітності з податку на додану вартість, судом встановлено невідповідність наведеної контролюючим органом інформації.

Так, за даними Розшифровки податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (додаток 5 до податкової декларації з податку на додану вартість) та Реєстру виданих та отриманих податкових накладних позивач мав, крім іншого, господарські правовідносини з такими постачальниками:

1) 2013 рік:

- березень, ТОВ «Азов Транс» (ІПН 22), ФОП ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_7);

- травень, ФОП ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_7);

- жовтень, ТОВ «Дакорт» (ІПН 99);

2) 2014 рік:

- січень, ТОВ «Дакорт» (ІПН 99), ТОВ «Азов Транс» (ІПН 22);

- лютий, ТОВ «Дакорт» (ІПН 99);

- квітень, ТОВ «Кронос-Логістікс» (ІПН 91);

- червень, ТОВ «Азов Транс» (ІПН 22);

- жовтень, ТОВ «Атлантіс» (ІПН 25), ТОВ «Торговий дім «Фрегат» (ІПН 21);

- листопад, ТОВ «Дрінк Дістрібушн Сістем» (ІПН 57), ТОВ «Атлантіс» (ІПН 25);

- грудень, ТОВ «Сандора» (ІПН 09), ТОВ «УДК» (ІПН 77), ТОВ «Атлантіс» (ІПН 25).

В п.2.5.1 та 2.5.2 акта перевірки щодо податку на додану вартість контролюючим органом зазначено, що за результатами автоматичного співвідношення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів за січень 2013 грудень 2014 розбіжностей не встановлено.

Разом з тим, у переліку податкових накладних, визначених контролюючим органом в якості підстави для висновків про обсяги придбання товару позивачем, у зазначені періоди операції з даними контрагентами не відображені.

Представники відповідача в судовому засіданні не змогли пояснити, чи були під час перевірки враховані операції з придбання товару, відображені позивачем у податковій звітності, чи була використана лише інформація щодо виявлених податкових накладних, відсутніх у звітності позивача.

Крім того, з аналізу наведених в акті перевірки контролюючим органом обрахувань суми заниження валових доходів, встановлено, що відповідачем досліджувалось співвідношення вартості придбаного товару, та вартості реалізованого товару (стор.28 акту), однак не було враховано вартість товарів, що залишилися не реалізованими на кінець звітного періоду.

Також, при обрахуванні результатів перевірки правильності визначення оподатковуваного доходу за 2014 рік у таблиці на стор.31 акту, контролюючим органом допущено суттєву арифметичну помилку, яку в подальшому покладено в основу обрахування суми податкового зобовязання, оскільки різниця між даними перевірки та даними декларації про доходи складає 7 803 464,11 грн., а не 7 503 464,11 грн. як зазначено в акті (7 842 418,39 грн. 38 954,28 грн. = 7 803 464,11 грн.)

На думку суду, все вищевикладене це свідчить про неповне зясування контролюючим органом всіх суттєвих обставин, у звязку з чим висновки відповідача про заниження позивачем загального доходу є необґрунтованими.

Враховуючи, що зазначені висновки відповідача про заниження позивачем загального доходу за 2013 та 2014 роки та реалізацію товарів по виявленим податковим накладним, покладені в основу твердження про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб, неповноту нарахування та сплати єдиного внеску, порушення норм ОСОБА_5 України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», що мало наслідком прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вимог та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), суд приходить до висновку про їх безпідставність та необґрунтованість.

Відтак, оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимоги та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) є протиправними, у звязку з чим суд вважає за необхідне їх скасувати.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 71, 86, 158-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов фізичної особи підприємця ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- та №Ф- від 06.03.2015, податкові повідомлення рішення № та № від 06.04.2015 та рішення про застосування штрафних санкцій № та № від 06.04.2015.

Судові витрати в розмірі 772,12 грн. (сімсот сімдесят дві гривні 12 коп.) присудити на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області до спеціального фонду Державного бюджету України решту суми судового збору в розмірі 6949,08 грн. (шість тисяч девятсот сорок девять гривень 08 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.О. Семененко