Справа № 808/5913/15
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2016-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року ( 11 год. 50 хв.)Справа № 808/5913/15 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Максименко Л.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Мєдніковій Р.О.

та представників

від позивача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 15.09.2015

від відповідача: Воронкова Н.В., довіреність № 148/В/08-22-10 від 13.01.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовною заявою: ОСОБА_3, м. Бердянськ

до відповідача: Бердянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області, м. Бердянськ

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся із адміністративним позовом до Бердянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області(далі - відповідач), в якому позивач, з урахуванням уточненого адміністративного позову просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 18.03.2013 № , № , від 27.05.2014 № 781-15 і від 13.07.2015 № 23941-15; зобов'язати відповідача повернути надміру сплачену позивачем суму у розмірі 79 297,10 грн., як земельний податок за податковими повідомленнями-рішеннями від 18.03.2013 № , № , від 27.05.2014 № 781-15.

В обґрунтування позову посилається на те, що в даному випадку відсутні підстави для застосування податковим органом п. 286.5 ст. 286 ПК України, оскільки визначальною ознакою вказаної норми для нарахування земельного податку є дані про перехід права власності на землю, а не на об'єкт нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці. Вважає, що за відсутності переходу права власності (користування) земельною ділянкою від одного власника (ТОВ «Бекіс») до іншого (ОСОБА_3), підстави для винесення БОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та покладання на ОСОБА_3 обов'язку зі сплати податку на землю, відсутні. Також зазначає, що в порушення вимог п. 58.1 ст. 58 ПК України, п. 2.4 Наказу Міністерства фінансів України № 1236 від 28.11.2012 «Про затвердження Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків» контролюючим органом жодного разу розрахунок податкового зобов'язання до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не надавався. Також, з посиланням на положення п. 17.1.10 п. 17.1 ст. 17, п. 43.1, п. 43.3 ст. 43 ПК України, позивач вважає, що сплачена за податковими повідомленнями-рішеннями від 18.03.2013 № , № та від 27.05.2014 № 781-15 сума в розмірі 79 297,10 грн. є надмірно сплаченим податком на землю, який підлягає поверненню.

У судовому засіданні 12.01.2016 представник позивача підтримав адміністративний позов, просить його задовольнити.

Відповідач адміністративний позов не визнав, у письмових запереченнях від 17.11.2015 вх. № 51203 посилається на те, що згідно Витягу Державного реєстру прав власності на нерухоме майно № 443935 від 12.02.2013 ОСОБА_3 має у власності нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Відповідно до Витягу з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земель № 1736 від 26.11.2008, виданого управлінням земельних ресурсів у м. Бердянськ Запорізької області, визначена оподатковувана площа земельної ділянки під нежитловим приміщенням у АДРЕСА_1, що складає 0,8335 га. З посиланням на положення ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України та рішення Верховного Суду України від 24.12.2010 № 21-59а10, від 24.12.2010 № 21-54а10 вважає, що з моменту виникнення у позивача права власності на нежитлову будівлю, розташовану за адресою АДРЕСА_1, у останнього виник обов'язок сплачувати земельний податок. На підставі викладеного, вважає, що контролюючим органом на законних підставах донараховані позивачу суми податкових зобов'язань, а тому підстави для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень - відсутні. Щодо вимоги про повернення надміру сплачених коштів зазначає, що обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошових коштів є подання платником податків заяви про таке повернення у відповідності до вимог п. 43.3 ст. 43 ПК України. Оскільки платник податків із такою заявою до податкового органу не звертався, то і не має правових підстав для вирішення питання про повернення таких коштів.

Представник відповідача у судовому засіданні 12.01.2016 підтримав заперечення з підстав викладених вище, просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

У судовому засіданні 12.01.2016 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що на підставі п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, п. 286.5 ст. 286 ПК України Бердянською ОДПІ Запорізької області винесені податкові повідомлення рішення: від 18.03.2012 № , яким ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання за 2012 рік за платежем земельний податок з фізичних осіб в сумі 6 589,34 грн.; від 18.03.2013 № , яким ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання за 2013 рік за платежем земельний податок з фізичних осіб в сумі 39 536,04 грн.; від 27.05.2014 № 781-15, яким ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання за 2014 рік за платежем земельний податок з фізичних осіб в сумі 33 171,72 грн. та від 13.07.2015 № 23941-15, яким ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання за 2015 рік за платежем земельний податок з фізичних осіб в сумі 41 431,48 грн.

Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями від 18.03.2013 № , № , від 27.05.2014 № 781-15 і від 13.07.2015 № 23941-15 ОСОБА_3 звернувся до суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Питання виникнення права власності або права користування земельними ділянками урегульовані Земельним кодексом України (далі - ЗК України), а відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, у тому числі зі сплати земельного податку та орендної плати, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства - Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Так, згідно з частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону; набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до статті 120 ЗК України, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Статтею 377 Цивільного кодексу України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Отже, законодавством визначено, що з виникненням права власності на будівлю чи споруду до власника переходить право власності чи користування на частину земельної ділянки, на якій розташована належна йому на праві власності будівля чи споруда.

Також, суд зазначає, що згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 07.07.2015 по справі №826/12388/13-а, вказано, що незважаючи на те, що набувач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК України, обов'язок зі сплати земельного податку виник у нього з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Крім того, згідно постанови від 24.12.2010 по справі № 21-59а10 вказано, що виконуючи покладені на Верховний Суд України завдання, у контексті розглядуваних правовідносин, суд виходить із того, що аналіз зазначених норм права дає підстави вважати, що з моменту набуття права власності на жилий будинок (будівлю або споруду) у набувача виникає право (власності чи користування) на земельну ділянку, на якій знаходиться цей об'єкт, а з ним і обов'язок сплачувати земельний податок чи орендну плату. У той же час перевагу мають спеціальні норми, що регулюють випадки набуття права власності на землю чи права користування нею внаслідок придбання споруди, розміщеної на земельній ділянці, за наведених обставин, стаття 120 ЗК України та стаття 377 Цивільного кодексу України (щодо відносин, які виникли після 1 січня 2004 року) .

В силу ч.2 ст. 161 КАС України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги положення діючого законодавства та правові висновки Верховного Суду України, суд дійшов висновку, що плата за землю повинна перераховуватись виключно власником об'єкта нерухомості, розміщеної на такій земельній ділянці.

Судом з'ясовано, що рішенням господарського суду Запорізької області від 05.06.2012 у справі № 5009/1880/12 визнано за ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме склад літ. «У» у складі: приміщення складу № 2 площею 876,4 кв.м., приміщення складу № 3 площею 986,8 кв.м.; склад літ. «У1» у складі: приміщення складу № 1 площею 371,1 кв.м., всього загальною площею 2234,3 кв.м.; два пандуси до літ «У»; козирок до літ. «У»; пандус до літ «У1»; козирок до літ. «У1», котельня літ. «С» у складі: котельна № 1 площею 76,4 кв.м., підсобне приміщення № 2 площею 3,9 кв.м., підсобне приміщення № 3 площею 2,7 кв.м., підсобне приміщення № 4 площею 1,6 кв.м., підсобне приміщення № 5 площею 5,5 кв.м., коридор № 6 площею 4,1 кв.м. всього загальною площею 94,2 кв.м.; ганок до літ. «С», вбиральна літ «Т», навіс літ. «Ц» паркан № 4, замощення 1.

18.06.2012 рішення господарського суду Запорізької області у справі № 5009/1880/12 набрало законної сили.

01.11.2012, на підставі рішення господарського суду Запорізької області від 05.06.2012 у справі № 5009/1880/12, за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на комплекс будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (Витяг у матеріалах справи).

Тобто, з моменту державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомості за адресою АДРЕСА_1, а саме з 01.11.2012, у ОСОБА_3 виник обов'язок сплачувати земельний податок.

Посилання представника позивача на те, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 передана Бердянською міською радою в оренду ТОВ «Бекіс» на підставі договору оренди землі від 03.12.2008, який на цей час є нерозірваним, суд дослідивши відхиляє, оскільки це не узгоджується із нормами чинного законодавства та вищевикладеними правовими позиціями ВСУ.

Таким чином, виконання податкового обов'язку по платі за землю (земельного податку) відносно земельної ділянки з нерухомістю, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 не може бути виконаний будь-якою іншою особою, окрім позивача у справі, а тому нарахування позивачу суми грошового зобов'язання з орендної плати за землю на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є правомірним.

Згідно зі ст. 271 ПК України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

У відповідності до п. 274.1 ст. 274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 цього Кодексу.

Згідно з п. 286.1 ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані з державного земельного кадастру.

Відповідно до Витягу з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земель № 1376 від 26.11.2008 та довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (форми 6-зем) від 07.12.2015 № 32-28-99-2-162/15-15 площа земельної ділянки у АДРЕСА_1 з кадастровим номером НОМЕР_2 складає 0,8335 га.

Як свідчать надані податковим органом розрахунки сум донарахованого земельного податку, при обчисленні земельного податку ним брались до уваги рішення Бердянської міської ради № 1 від 27.12.2005, де базова вартість 1 кв.м. землі м. Бердянськ станом на 01.01.2006 визначена у розмірі 77,71 грн. за кв.м. та № 62 від 12.07.2013, яким базова вартість земель в м. Бердянськ визначена на рівні 103,56 грн. за кв.м.

При цьому судом не приймається до уваги лист Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 07.12.2015 вих. № 9-28-99ю2-163/15-15, оскільки визначена нормативна грошова оцінка лише за 2014 -2015 роки. При цьому визначені суми не розписані за складовими, а є лише посилання на рішення сесії Бердянської міської ради № 62 від 12.07.2013 та № 1 від 27.12.2005.

Враховуючи те, що контролюючим органом розрахунок земельного податку здійснений за тими ж рішеннями Бердянської міської ради, то на думку суду, різниця саме полягає у визначені коефіцієнту функціонального використання.

Із технічної документації на об'єкт нерухомості за адресою АДРЕСА_1 та пояснень представника позивача судом з'ясовано, що це є складські приміщення. Вказане також підтверджується Витягом з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земель № 1376 від 26.11.2008.

Тому, застосування в даному випадку коефіцієнту 2,5 функціонального використання, як землі комерційного призначення, є цілком обґрунтованим. Іншого судом не встановлено, а сторонами не доведено.

Відповідно до п. 286.5 ст. 286 ПК України нарахування фізичним особам сум земельного податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Згідно з п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до п. 58.1 ст. 58 ПК України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій.

Аналогічні підстави щодо самостійного визначення контролюючим органом суми грошових зобов'язань передбачені і п. "в" п. 2.1 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012 № 1236 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2012 за № 2135/22447 (далі - Порядок).

Згідно з п. 2.2 Порядку у випадках, зазначених у пункті 2.1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ органу державної податкової служби складає податкове повідомлення-рішення за формою згідно з додатком 1 для платників податків - фізичних осіб (форма „Ф"), якщо відповідно до законодавства орган державної податкової служби самостійно визначає податкове зобов'язання платника податків з причин, не пов'язаних із порушенням податкового або іншого законодавства.

Пунктом 2.4 Порядку передбачено, що до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) з наведенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку) відповідного звітного періоду, щодо якого здійснюється розрахунок податкового зобов'язання, а також іншої інформації, необхідної для визначення грошового зобов'язання.

Тобто, чинним податковим законодавством передбачено, що до кожного податкового повідомлення-рішення має додаватись розрахунок податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Будь-яких виключень вказана норма не передбачає.

Посилання відповідача на те, що податкове повідомлення - рішення форми «Ф» формується в АІС «Податковий блок» автоматично на рівні Державної фіскальної служби України, а тому формування розрахунку податкового зобов'язання в АІС «Податковий блок» не передбачено суд вважає необґрунтованим, оскільки технічна неможливість такого формування розрахунку не може виключати відповідальність суб'єкта владних повноважень щодо не формування розрахунку податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до кожного податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, не складання та не надіслання розрахунку донарахованих грошових зобов'язань до кожного оскаржуваного платником податків податкового повідомлення-рішення форми «Ф» є порушенням контролюючим органом вимог п. 58.1 ст. 58 ПК України.

Однак, враховуючи те, що позивач в прохальній частині адміністративного позову не ставить питання про визнання протиправними дій контролюючого органу в частині ненаправлення розрахунку до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, то суд лише констатує невідповідність дій податкового органу вимогам чинного законодавства.

При цьому, посилання позивача на те, що в силу положень п. 58.3 ст. 58 ПК України податкові повідомлення-рішення без розрахунку донарахованого зобов'язання, є не врученими суд відхиляє, оскільки сам платник не заперечував факт отримання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання контролюючий орган повернути суми земельного податку в розмірі 79 297,10 грн. як надмірно сплачені.

Положеннями пп. 17.1.10 п. 17.1 ст. 17 ПК України визначено, що платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до пп. 14.1.115 п. 14.1 ст. 14 ПК України надміру сплачені грошові зобов'язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Пунктом 43.4 статті 43 ПК України встановлено, що платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Приписи п. 87.1 ст. 87 ПК України визначають, що джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Пунктом 43.3 статті 43 Податкового кодексу України встановлено, що обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Згідно з п. 43.4 ст. 43 ПК України ст. 43 ПК України платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Відповідно до п. 43.5 ст. 43 ПК України контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Судом з'ясовано, що ОСОБА_3 сплачено за податковим повідомленням-рішенням від 18.03.2013 № земельний податок в розмірі 39 536,04 грн., що підтверджується квитанцією № 4894790 від 28.08.2013; за податковим повідомленням-рішенням від 27.05.2014 № 781-15 земельний податок розмірі 33 171,72 грн., що підтверджується квитанцією № 0710077 від 11.08.2014, № 9345391 від 19.08.2014 та № 9359190 від 20.08.2014, - всього в розмірі 79 297,10 грн.

Однак, із заявою в порядку ст. 43 ПК України позивач до податкового органу не звертався. Вказану обставину не заперечував і представник позивача у судовому засіданні.

Тобто, платник податків не дотримався порядку та процедури, визначеної ст. 43 ПК України.

Отже, враховуючи те, що суд вже з вищевикладених підстав дійшов висновку про законність та обґрунтованість донарахування позивачу податкових зобов'язань з податку на землю згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а також враховуючи недотримання ОСОБА_3 процедури повернення надмірно сплачених грошових коштів, то підстави для задоволення позову в частині зобов'язання контролюючий орган повернути надмірно сплачені кошти в розмірі 79 297,10 грн. відсутні.

Твердження позивача про подвійну сплату земельного податку як з його боку, так із боку фактичного орендаря земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, ТОВ «Бекіс», суд відхиляє, оскільки предметом даного позову було саме дослідження правомірності сплати ОСОБА_3 сум донарахованого контролюючим органом земельного податку. Матеріалами вказаної справи підтверджується законність покладання на ОСОБА_3 з 01.11.2012 обов'язку щодо сплати земельного податку за земельну ділянку у АДРЕСА_1.

При цьому, суд зазначає, що ТОВ «Бекіс» не позбавлений права звернутися як до податкового органу в порядку ст. 43 ПК України, із відповідною заявою, так із позовом до суду щодо повернення надміру сплачених сум.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на встановлені судом обставини правомірності та законності здійснених донарахувань податковим органом платнику податків - ОСОБА_3 сум земельного податку за спірні періоди та проведену ним оплату земельного податку в сумі 79 297,10 грн., у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 слід відмовити повністю.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент звернення позивача до суду) під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст. 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Бердянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та зобов'язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 (інпп.НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України 2014,07 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.Я. Максименко