Справа № 804/7304/15
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2015-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2015 рокусправа № 804/7304/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Дурасової Ю.В. Коршуна А.О.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2015 року

у справі № 804/7304/15

за позовом приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Технократ»

до відповідача Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Виробничо-комерційна фірма "Технократ" звернулося до суду з позовом до відповідача, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.02.2015 року № про збільшення грошових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 20 946,94 грн. (в тому числі за основним платежем - 16 757,55 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями - 4 189,39 грн.).

Позивач, посилаючись на доводи, викладені у позові, зазначив, що висновки перевірки, за результатами якої прийнято податкове повідомлення-рішення, щодо відсутності факту господарських операцій з ТОВ "Маркетінгстар ЛТД" є необґрунтованими.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2015 року адміністративний позов приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "Технократ" задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 05.02.2015 року № .

Постанова суду мотивована необґрунтованістю та недоведеністю відповідачем тих обставин, які стали підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення. Такі висновки суд обґрунтував встановленими обставинами справи, які свідчать про реальність господарських операцій, що не визнаються відповідачем, а також наявністю належним чином оформлених первинних документів, які підтверджують здійснення позивачем господарських операції, за наслідками яких підприємством визначено податкові зобовязання з податку на додану вартість.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, відповідач - Нікопольська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність рішення суду обставинам справи, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2015 року та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Так, відповідач вказує, що перевіркою не підтверджено реальність отримання товарів від ТОВ "Маркетінгстар ЛТД".

Нікопольською ОДПІ отримано довідку Вишгородської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області від 28.10.2014 р. №201/22-00/39247427 "Про результати зустрічної звірки ТОВ "Маркетінгстар ЛТД" щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за вересень 2014 р.", в якій вказано, що ТОВ "Маркетінгстар ЛТД" здійснювало діяльність спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третіх осіб.

Крім того, у зв'язку з відсутністю ТОВ "Маркетінгстар ЛТД" за податковою адресою та відсутності факту реального здійснення господарської діяльності ТОВ "Маркетінгстар ЛТД", відсутністю виробничого обладнання, складських та торгівельних приміщень, транспорту та торгівельного обладнання, сировини, матеріалів для здійснення основного виду діяльності та формуванням податкового кредиту не підтвердженого контрагентами-постачальниками, у ТОВ "Маркетінгстар ЛТД" вбачається відсутність об'єктів оподаткування при придбанні та продажу товарів (послуг) за вересень 2014р., які підпадають під визначення ст. 185, ст. 187, ст. 188, ст. 198 Податкового Кодексу.

Представник відповідача у судовому засіданні доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обгрунтоване.

При цьому, представник позивача зазначив, що показники податкової звітності підприємства підтверджено належними та допустимими доказами - документами первинного бухгалтерського обліку.

У судовому засіданні, заслухавши пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Нікопольською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській була проведена документальна позапланова виїзна перевірка приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "Технократ" з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині повноти нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ "МАРКЕТІНГСТАР ЛТД" () за вересень 2014 року та подальшого використання у своїй діяльності отриманих товарів (робіт, послуг) у фактичних періодах їх здійснення.

За наслідками проведеної перевірки було складено акт №112/2202/36723863 від 16.01.2015 року. Перевіркою встановлено порушення ПП "ВКФ "Технократ" п.п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в період, що перевірявся на загальну суму 16 757,55 грн., в тому числі: вересень 2014 року - 16 757,55 грн.

Висновок відповідача ґрунтується на довідці Вишгородської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області №201/22-00/39247427 від 28.10.2014 "Про результати зустрічної звірки ТОВ "Маркетінгстар ЛТД" (код за ) щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за вересень 2014 року".

Відповідно до вказаної довідки ТОВ "Маркетінгстар ЛТД" здійснювало діяльність спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам.

Також у акті перевірки зазначено, що у наданих на перевірку документах, складених на виконання договору №М/Т-1 від 29.08.2014 року, зазначається різна інформація щодо прийому-передачі товару.

До перевірки не було надано сертифікати якості на отриману продукцію чи гарантійні листи.

З цих підстав ОДПІ вказує на нереальність господарських операцій між ПП "ВКФ "Технократ" та ТОВ "Маркетінгстар ЛТД", що свідчить про неправомірність визначення ПП "ВКФ "Технократ" витрат та формування податкового кредиту по цим взаємовідносинам.

Будь-яких інших обставин, з якими б ОДПІ пов'язувала порушення ПП "ВКФ "Технократ" вимог податкового законодавства, акт перевірки не містить.

На підставі висновків Акту перевірки 05.02.2015 року Нікопольською ОДПІ було винесено податкове повідомлення-рішення №, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 20 946,94 грн., в тому числі основний платіж - 16 757,55 грн., штрафні (фінансові) санкції - 4 189,39 грн.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що податкові повідомлення - рішення відповідача прийнято не на підставі та не у спосіб, що передбачені, зокрема, Податковим кодексом України.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується з наступних підстав.

Відповідно до пп. 14.1.181 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави, за яких платник податків має право на віднесення понесених витрат, у зв'язку з придбаванням товарів (робіт, послуг), до складу витрат та сплачених сум ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту підприємства. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідком якої є поставка товарів (робіт, послуг), понесення витрат, у зв'язку з господарською діяльністю платника, сплата (нарахування) податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт понесення витрат та сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними первинними документами.

Дослідивши акт перевірки та документи первинного бухгалтерського обліку позивача у сукупності, суд встановив наступне.

Між ПП "ВКФ "Технократ" (покупець) та ТОВ "Маркетінгстар ЛТД" (продавець) було укладено договір №М/Т-1 від 29.08.2014 року.

Згідно вказаного договору з метою здійснення господарської діяльності продавець зобов'язується поставити покупцю товар за асортиментом, в кількості, за ціною, в строки і на умовах згідно з цим договором, а покупець прийняти і оплатити її в термін, зазначений в п.3.1 договору.

Постачання товару за асортиментом, в кількості, за ціною, в строки і на умовах згідно з цим договором визначається та здійснюється за видатковими накладними, податковими накладними і рахунками.

Згідно рахунків було поставлено товар, а саме: циліндр базальтовий, кожух сталевий оцинкований, проволока в'язальна, саморіз, повітропровід з оцинкованої сталі, фасонні вироби з оцинкованої сталі.

На виконання вказаного договору були складені рахунки №109/106, 109/107 від 01.09.2014 року, видаткові накладні №109/106 на суму 44 610,14 грн., в т.ч. ПДВ - 7 435,02 грн., 109/107 на суму 55 935,18 грн., в т.ч. ПДВ - 9 322,53 грн. а також податкові накладні.

Перерахування коштів підтверджується платіжними дорученнями №66 від 13.10.2014 на суму 6 033,00 грн.; №70 від 12.11.2014 на суму 49 902,18 грн.; №71 від 12.11.2014 на суму 44 610,14 грн.

Як вбачається з акту перевірки, який став підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, висновки про заниження податкових зобов'язань зроблені не з огляду на вищенаведені норми права, а з огляду на обставини, які викладені в довідці перевірки контрагента позивача ТОВ "Маркетінгстар ЛТД" яка, на думку ОДПІ, свідчить про нереальність укладених правочинів. В той же час, враховуючи вказані вище норми матеріального права, при дослідженні факту здійснення господарської діяльності повинні досліджуватись відносини, що мали місце безпосередньо між учасниками господарських операції, та документи первинного бухгалтерського обліку, на підставі яких сформовані дані податкового обліку.

Отже, обставини, викладені в акті перевірки, не можуть бути беззаперечним доказом порушення саме позивачем вимог податкового законодавства та підставою для прийняття контролюючим органом рішення про збільшення сум грошового зобов'язання.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи відсутні копії судових рішень або вироків суду, які набрали законної сили, на підтвердження здійснення контрагентом позивача фіктивної діяльності, підробки документів, наданих позивачем.

Щодо результатів перевірки контрагентів слід зазначити, що податкове законодавство України не ставить в залежність право покупця на податковий кредит від проведення та результатів перевірок податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб, а також наявності та змісту правових взаємовідносин цих осіб між собою.

У разі, коли контрагенти покупця чи треті особи не виконали свого зобов'язання зі сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо них. Будь-які факти, встановлені під час перевірки контрагентів, не є підставою для позбавлення покупця права на витрати та податковий кредит у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання права на кредит та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Отже колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовного того, що під час судового розгляду відповідач не надав беззаперечних доказів щодо правомірності податкових повідомлень-рішень.

Доводи відповідача стосовно того, що у наданих на перевірку документах, складених на виконання договору №М/Т-1 від 29.08.2014 року, зазначається різна інформація щодо прийому-передачі товару, слід зазначити наступне.

Так відповідач зазначає, що згідно товарно-транспортних накладних відвантаження товару відбувалось у м.Києві, тоді як у видаткових накладних зазначено м.Вишгород. В той же час, матеріали справи свідчать що, у видаткових накладних ТОВ «МАРКЕТІНГСТАР ЛТД» на поставку товарно-матеріальних цінностей, на відміну від даних товарно-транспортних накладних, місто Вишгород, яке є місцем реєстрації названого товариства, зазначено в якості місця складання документу, а не місця, в якому відбулося приймання-передача товару, у зв'язку з чим відповідач дійшов невірного висновку про невідповідність місця приймання-передачі товару, вказаного у видаткових накладних, місцю приймання-передачі товару, зазначеному в товарно-транспортних накладних.

Крім того, відповідно до п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» у видаткових накладних ТОВ «МАРКЕТІНГСТАР ЛТД» в якості особи, яка була відповідальна за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, брала безпосередню участь у здійсненні господарської операції зі сторони ПП «ВКФ «ТЕХНОКРАТ», зазначено директора підприємства - Глушкова А.П., який отримав товар від продавця за довіреністю №3 від 01.09.14. Дата підписання видаткової накладної на отримання товару у відповідності з п.2.2 розділу 2 договору купівлі-продажу №М/Т-1 від 29.08.2014 є датою поставки товару та переходу права власності на товар до покупця - ПП «ВКФ «ТЕХНОКРАТ».

Разом з тим, приймання товару для перевезення водієм-експедитором ОСОБА_3 зі складу ТОВ «МАРКЕТІНГСТАР ЛТД» відбувалося вже після переходу права власності на товар від ТОВ «МАРКЕТІНГСТАР ЛТД» до ПП «ВКФ «ТЕХНОКРАТ», вищезазначена особа не була уповноважена отримувати вантаж безпосередньо у ТОВ «МАРКЕТІНГСТАР ЛТД» і на таку особу довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «МАРКЕТІНГСТАР ЛТД» не виписувалась, в тому числі й з причини, що ОСОБА_3 не є працівником ПП «ВКФ «ТЕХНОКРАТ». Приймання товарно-матеріальних цінностей для перевезення на складі продавця у м.Києві, вул. Здолбунівська 6.6, водієм-експедитором ОСОБА_3 відбувалося не від ТОВ «МАРКЕТІНГСТАР ЛТД», а від власника товарно-матеріальних цінностей - ПП «ВКФ «ТЕХНОКРАТ» на підставі укладеного з ФОП ОСОБА_3 договору №Д/Т від 27.08.2014 на перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Таким чином, відповідачем не враховано, що приймання-передача товару від продавця (ТОВ «МАРКЕТІНГСТАР ЛТД») покупцю (ПП «ВКФ «ТЕХНОКРАТ»), яка засвідчує факт переходу прав власності на товарно-матеріальні цінності, які були предметом договору купівлі товару №М/Т-1 від 29.08.2014, та отримання товару ФОП ОСОБА_3 для перевезення від ПП «ВКФ «ТЕХНОКРАТ» на підставі укладеного з останнім договору №Д/Т від 27.08.2014 на перевезення вантажів автомобільним транспортом є різними за змістом господарськими операціями. Доказів на спростування названих пояснень відповідач не надав. За таких обставин, пояснення позивача стосовно причин невідповідність особи, яка приймала товар у продавця (директор ПП «ВКФ «ТЕХНОКРАТ» - Глушков А.П.) згідно даних видаткових накладних ТОВ «МАРКЕТІНГСТАР ЛТД», та особи, яка отримувала товар для перевезення (водій-експедитор - ФОП ОСОБА_3) згідно даних товарно-транспортних накладних вже після переходу прав власності на товарно-матеріальні цінності від продавця до покупця є достатньо обґрунтованими та такими, що не спростовані відповідачем. Стосовно наявності сертифікатів якості чи гарантійних листів слід зазначити наступне.

Наказом Держаного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики 01.02.2005 року № 28 ( у редакції наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 06.11.2013 №1308) (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04.05.2005 р. за № 466/10746), затверджено перелік продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні. Відповідачем не доведено, що придбані ПП «ВКФ «Технократ» у ТОВ «МАРКЕТІНГСТАР ЛТД» товарно-матеріальні цінності відповідно до Наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики 01.02.2005 року № 28 ( у редакції наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 06.11.2013 №1308) (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04.05.2005 р. за № 466/10746), підлягали обов'язковій сертифікації, тому твердження про ненадання для проведення документальної перевірки сертифікатів якості на придбання ПП «ВКФ «Технократ» у ТОВ «МАРКЕТІНГСТАР ЛТД» продукцію є некоректним і таким, що не може спростовувати факт здійснення господарської операції між суб'єктами господарської діяльності.

В той же час, відповідно до ч. 2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Пунктом 44.1. статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Враховуючи викладене вище, а також, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано доказів підробки документів посадовими особами позивача, чи притягнення осіб, пов'язаних з ТОВ «МАРКЕТІНГСТАР ЛТД», до кримінальної відповідальності за злочини у сфері господарювання, суд апеляційної інстанції погоджується висновками суду першої інстанції стосовно того, що показники податкового обліку позивача підтверджено належними та допустимими доказами, якими є документи первинного обліку, правомірність складення яких відповідачем не спростовано.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено законність і обґрунтованість прийнятого податкового повідомлення-рішення, що є підставою для задоволення позову.

На підставі викладеного, апеляційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області слід залишити без задоволення, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2015 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2015 у справі № 804/7304/15 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення рішення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення судового рішення в повному обсязі.

Ухвалу в повному обсязі складено 19.01.2016 року.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: А.О. Коршун