Справа № 802/4089/15-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

22 січня 2016 р. Справа № 802/4089/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Мошняги В.І.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

представника третьої особи: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про підсудність даної справи

за позовом: ОСОБА_1

до: Вінницької обласної клінічної лікарні ім.М.І.Пирогова, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - завідуючий відділенням мікрохірургії ока Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова ОСОБА_5

про: зобов"язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Вінницької обласної клінічної лікарні ім.М.І.Пирогова, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - завідуючий відділенням мікрохірургії ока Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова ОСОБА_5 про зобов"язання вчинити дії.

До початку розгляду справи по суті судом поставлено на розгляд питання щодо підсудності спору окружному адміністративному суду та застосування наслідків такої непідсудності.

Представник позивача вказуючи, що відповідач є органом місцевого самоврядування вказав на підсудність спору окружному адміністративному суду.

Представник відповідача вказала, що лікарня відноситься до органів місцевого самоврядування.

Представник третьої особи висловив свою позицію щодо непідсудності спору окружному адміністративному суду.

Суд розглянувши питання щодо підсудності спору адміністративному суду та застосування відповідних наслідків, заслухавши думку осіб, що беруть участь у справі, дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до частин першої, другої 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

В силу, частини другої статті 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім тих, для яких законом установлено інший порядок судового вирішення.

Частиною першою статті 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 50 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За визначенням, наведеним у пункті 1 частини першої статті 3 КАС України, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У пункті 3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 р. № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів", звернено увагу судів на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Отже, в порядку передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України розглядаються спори, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Як випливає із змісту роз'яснень Пленуму Вищого адміністративного суду України, які викладені у Постанові від 20.05.2013 р. № 8 та наведених норм процесуального закону критерієм віднесення спору до публічно - правового який підлягає розгляду в порядку передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України є суб'єктний склад такого спору та характер правовідносин у яких виник спір.

З аналізу наведених положень випливає, що публічно-правовим спором в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України є спір, у якому, по-перше, однією із сторін є суб'єкт владних повноважень, а по-друге, такий спір випливає із здійснення таким суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій по відношенню до позивача.

Разом з тим, в розумінні пункту 7 частини першої статті 3 КАС України, суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Так, згідно статті 6 Конституції України державна влада здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу і судову. Водночас, як слідує з розділу VI Конституції України, виконавчу владу в Україні складають Кабінет Міністрів, центральні (міністерства, відомства) та місцеві (обласні, районні державні адміністрації) органи виконавчої влади.

В свою чергу, відповідно до статті 5 Закону України "Про місцеве самоврядування", система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

При цьому, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи (ч. 1 ст. 11 ЗУ "Про місцеве самоврядування").

Як видно, відповідачем у цій справі визначено Вінницьку обласну клінічну лікарню ім. М.І. Пирогова.

Так, відповідно до пунктів 1.2 та 1.3 Статуту Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова, затвердженого рішенням 33 сесії обласної Ради 6 скликання від 27.02.2015 р. №829, Лікарня, відповідно до пункту 10 розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" є об'єктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління якою здійснює Вінницька обласна рада, є закладом охорони здоров'я - комунальним закладом, що надає медичну допомогу населенню. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 р. №311 "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)" та рішення 10 сесії 21 скликання від 30.10.1992 р. "Про перелік об'єктів комунальної власності обласної Ради народних депутатів, що передаються в управління обласної державної адміністрації та розмежування майнових інтересів між суб'єктами власності" Лікарня віднесена до об'єктів спільної комунальної власності територіальних громад області.

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про місцеве самоврядування України", право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

В свою чергу, територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.

Отже суд зазначає, що віднесення лікарні до об'єктів спільної комунальної власності, не робить її органом місяцевого самоврядування. При цьому, суд звертає увагу на те, що відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, врегульовано статтею 17 Закону України "Про місцеве самоврядування". Вказана норма чітко розмежовує «орган місцевого самоврядування» та «об'єкт комунальної власності», отже це не є тотожними поняттями.

Отже, з урахуванням вищезазначених норм чинного законодавства, Вінницька обласна клінічна лікарня ім.. М.І. Пирогова, на думку суду, не відноситься ні до органів виконавчої влади ні до органів місцевого самоврядування, відтак, не є суб'єктом вданих повноважень в розумінні КАС України.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Як видно із позовної заяви, позивач просить зобов'язати Вінницьку обласну клінічну лікарню ім. М.І. Пирогова притягнути до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади завідуючого відділенням мікрохірургії ока Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова ОСОБА_5.

Отже, даний спір стосується трудових відносин, які не пов'язані з проходженням публічної служби.

Таким чином, враховуючи, що жодна зі сторін не є суб'єктом владних повноважень, а заявлені вимоги не свідчать про наявність спірних публічно-правових відносин, а тому даний спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Окремо слід зазначити й таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином й беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

На підставі викладеного, суд доходить висновку про закриття провадження у справі. При цьому, керуючись частиною другою статті 157 КАС України, суд роз'яснює, що даний спір належить до юрисдикції місцевого загального суду з урахуванням територіальної підсудності

Керуючись ст.ст. 157, 165, 186, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

провадження у справі закрити.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то п'ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії ухвали суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна