Справа № 583/3021/15-а
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 р.Справа № 583/3021/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Тацій Л.В. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23.11.2015р. по справі № 583/3021/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України третя особа Сумський обласний військовий комісаріат

про визнання рішення неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

07 вересня 2015 року до Охтирського міськрайонного суду Сумської області з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Сумський обласний військовий комісаріат, про визнання рішення неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що у серпні місяці 2005 року він був звільнений з військової служби в запас за пунктом 67 підпункту «в» відповідно до «Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил СРСР (у зв'язку зі скороченням штатів). З 01 грудня 2007 року він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

18 січня 2012 року Сумською обласною медико - соціальною експертизою йому було встановлено ІІІ групу інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з виконанням обов'язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов'язку. Згідно Ст. 41 Закону України «Про військовий обов'язок та військову службу», Ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» даний факт дав йому право на виплату одноразової грошової допомоги, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» від 28 травня 2008 року за № 499.

На його запит у лютому 2012 року до Сумського ОВК про отримання та нарахування вищезазначеною грошової допомоги 14 травня 2013 року на його поштову адресу надійшов витяг з протоколу від 13 березня 2013 року № 3 Комісії з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України. З даного протоколу вбачається, що йому було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки на момент його звільнення діяла стаття Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка передбачала державне обов'язкове особисте страхування, а згідно з довідкою НАСК «Оранта» від 13 березня 2012 року № 02-21/488 йому виплачена страхова сума за державним особистим страхуванням в сумі 2125 гривень за 25 % втрати працездатності. Таку відмову він оскаржив у судовому порядку, судові рішення ухвалені на його користь. Так, як зазначає позивач, Постановою Охтирського міськрайонного суду від 09 вересня 2013 року та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2013 року визнано протиправним та скасовано рішення комісії, протокол від 13 березня 2013 року за № 3, пункт 68 щодо відмови у виплаті йому одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю третьої групи внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби, а також визнано за ним право на отримання цієї допомоги. Ухвалюючи рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги, відповідач виходив з того, що розмір грошового забезпечення на день його звільнення становить 2753 грн. 78 коп.

28 квітня 2015 року він звернувся до Міністерства оборони України з клопотанням про надання роз'яснень з приводу методики розрахунку розміру зазначеної допомоги, а також вжиття заходів на усунення порушень законодавства, що призвели до виплати допомоги у неповному обсязі, на що листом від 11 червня 2015 року за № 248/3/6/850/1172 Міністерство оборони України повідомило його про те, що рішення суду виконано у повному обсязі та його посилання на норми законодавства, якими передбачено розрахунок розміру допомоги виходячи з грошового забезпечення військовослужбовців на день встановлення інвалідності, визнано безпідставним. Позивач вважає таку позицію відповідача неправомірною; стверджує, що розмір одноразової грошової допомоги, на яку він має право у зв'язку з настанням інвалідності третьої групи внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби, повинен обчислюватися з розміру грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців на момент встановлення йому групи інвалідності.

З огляду на вищевикладене, позивач ОСОБА_1 просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України, протокол від 07 травня 2014 року № 1 в частині визначення йому розміру одноразової грошової допомоги по інвалідності; зобов'язати Міністерство оборони України здійснити йому перерахунок одноразової грошової допомоги по інвалідності, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» від 28 травня 2005 року за № 499, виходячи з щомісячного розміру грошового утримання на дату встановлення йому Сумською обласною медико - соціальною експертизою ІІІ групи інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з виконанням обов'язків військової служби при виконання інтернаціонального обов'язку від 18 січня 2012 року; стягнути з Міністерства оборони України на його користь моральної шкоди у розмірі 65772 гривні; зобов'язати Міністерство оборони України подати до суду звіт про виконання судового рішення після спливу двох місячного строку з моменту набрання законної сили постановою суду.

Постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23.11.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Сумський обласний військовий комісаріат, про визнання рішення неправомірними та зобов'язання вчинити дії - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України, протокол від 07 травня 2014 року № 1 в частині визначення йому розміру одноразової грошової допомоги по інвалідності. Зобов'язано Міністерство оборони України здійснити йому перерахунок одноразової грошової допомоги по інвалідності, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» від 28 травня 2005 року за № 499, виходячи з щомісячного розміру грошового утримання на дату встановлення ОСОБА_1 Сумською обласною медико - соціальною експертизою ІІІ групи інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з виконанням обов'язків військової служби при виконання інтернаціонального обов'язку, а саме на 18 січня 2012 року. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2 500 (дві тисячі п'ятсот) гривень. Зобов'язано Міністерство оборони України подати до суду звіт про виконання судового рішення після спливу двох місячного строку з моменту набрання законної сили постановою суду. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Міністерство оборони України, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, в апеляційній скарзі вказує, що рішення винесено з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23.11.2015 року в частині задоволення позову та прийняти нову, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог. Посилається на порушення предметної підсудності даної справи. Зазначає, що грошове забезпечення для виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю повинно визначатись на день його звільнення виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, тобто за останньою посадою, яку він займав на день звільнення. Посилається на положення ст. 99 КАС України.

Представник апелянта подав додаткові пояснення, в яких просить постанову Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23.11.2015 року скасувати та залишити позовну заяву без розгляду.

Представник позивача подав письмову заяву, в якій просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В частині відмови в позові постанова не оскаржена.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню частково.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову виходячи з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач ОСОБА_1 у серпні місяці 2005 року він був звільнений з військової служби в запас за пунктом 67 підпункту «в» відповідно до «Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил СРСР (у зв'язку зі скороченням штатів). З 01 грудня 2007 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

18 січня 2012 року Сумською обласною медико - соціальною експертизою ОСОБА_1 було встановлено ІІІ групу інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з виконанням обов'язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов'язку.

Постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 вересня 2013 року та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2013 року визнано протиправним та скасовано рішення комісії з розгляду питань, пов'язаних із визначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України, протокол від 13 березня 2013 року №3, пункт 68, про відмову у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю третьої групи внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби; визнати за ОСОБА_1 право на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю третьої групи внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби та зобов'язати відповідача прийняти відповідне рішення.

Як передбачено ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З копії листа Сумського обласного військового комісаріата від 04 червня 2014 року за № 11/632 вбачається, що ОСОБА_1 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 та згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із визначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України, на особовий рахунок платіжним дорученням від 30 травня 2014 року № 237 перераховано 72227 гривень 06 коп.

У листах Сумського обласного військового комісаріата від 30 травня 2014 року за № 11/620 та від 07 листопада 2014 року за № 11/1240 ОСОБА_1 був наданий розрахунок одноразової грошової допомоги згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, а саме - з розрахунку 27-місячного грошового забезпечення, визначеному на день звільнення з військової служби (для військовослужбовців, звільнених з військової служби) та з врахуванням раніше виплаченої страхової суми за державним обов'язковим особистим страхуванням (2125 грн. за 25 % втрати працездатності) відповідно до вимог п. 2 п.п. 4 абз. 4 вищезазначеної Постанови Кабінету Міністрів України зі змінами від 25 липня 2011 року за № 815.

28 квітня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України з клопотанням про надання роз'яснень з приводу методики розрахунку розміру зазначеної допомоги , а також вжиття заходів на усунення порушень законодавства, що призвели до виплати допомоги у неповному обсязі, копія листа мається у матеріалах справи.

На його запит Департамент фінансів Міністерство оборони України листом від 11 червня 2015 року за № 248/3/6/850/1172 повідомило ОСОБА_1 про те, що рішення суду виконано у повному обсязі та його посилання на норми законодавства, якими передбачено розрахунок розміру допомоги виходячи з грошового забезпечення військовослужбовців на день встановлення інвалідності, визнано безпідставним.

Положеннями ст. 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначено Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» за № 499 від 28 травня 2008 року.

Таким чином, оскільки позивач є особою, звільненою з військовою служби, а інвалідність ІІІ групи внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, йому встановлено у 2012 році (тобто після 1 січня 2007), він має право на виплату одноразової грошової допомоги у порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України за № 499 від 28 травня 2008 року.

Беручи до уваги те, що позивач ОСОБА_1 є особою, звільненою з військовою служби, якій встановлена інвалідність ІІІ групи внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби, суд першої інстанції вважає, що ОСОБА_1 має право на виплату йому одноразової грошової допомоги котра повинна обчислюватися з розміру грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців на момент встановлення йому групи інвалідності, як це зазначено у вищевказаному Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року за № 499.

Положеннями ст. 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином, позбавлення позивача права на виплати відповідно до нових редакцій вказаних законів є порушенням зазначеної конституційної норми.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності нормативно-правового акту закону України або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Оскільки вказаний Закон України та Постанова Кабінету Міністрів України мають вищу юридичну силу у порівнянні з листом Міністерства оборони України від 07 листопада 2014 року та Методичними рекомендаціями Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 01 липня 2008 року та від 03 серпня 2011 року, останні три правові акти у частині, що суперечить Закону і Постанові, застосуванню при розгляді зазначеної справи, не підлягають.

Пунктом 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року за № 499 встановлено, що грошове забезпечення визначається: для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, - за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а для звільнених з військової служби - на день звільнення, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

При цьому Постанова визначає лише посаду за якою визначається оклад, а не його розмір. Тобто зазначені норми визначають, що грошове забезпечення визначається для звільнених осіб за останньою посадою при звільненні, а не за розміром грошового забезпечення при звільненні, як вважає відповідач.

Трактування, зазначених норм відповідачем, фактично ставить в нерівні умови осіб, які мають право на спірну виплату в залежності від часу, який пройшов з моменту звільнення.

ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у серпня 2005 року, а 18 січня 2012 року Сумською обласною медико - соціальною експертизою йому було встановлено ІІІ групу інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з виконанням обов'язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов'язку.

Таким чином, грошове забезпечення для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю повинно визначатись за останньою посадою, яку він займав на день звільнення і за якою здійснюється його соціальний захист та пенсійне забезпечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з п. 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 р. №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) до події, факту застосовується той закон або нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали чи мали місце.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що для визначення конкретного розміру складових грошового забезпечення за останньою посадою, яку позивач займав при звільнені, повинні застосовуватися закони та підзаконні нормативні акти, що діяли станом на день встановлення позивачу Сумською обласною медико-соціальною експертизою ІІІ групи інвалідності - 18.01.2012 року.

Право позивача на призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв'язку з настанням інвалідності 3-ї групи встановлено постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09.09.2013 року та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2013 року по справі №583/2665/13-а та в силу приписів частини першої статті 72 КАС України не підлягають доказуванню.

Сама постанова Кабінету Міністрів України не встановлює, що треба брати оклад, який був на момент звільнення. Постановою Кабінету Міністрів України визначено, що потрібно виходити з посадового окладу та посади, яку він займав при звільненні, але не розміру, про розмір постанова Кабінету Міністрів України чітко не вказує.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що розмір одноразової грошової допомоги, на яку позивач має право у зв'язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби, повинен обчислюватись з розміру грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців на момент встановлення позивачу інвалідності.

Доводи апеляційної скарги про те, що грошове забезпечення для виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю повинно визначатись на день його звільнення виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, тобто за останньою посадою, яку він займав на день звільнення, колегія суддів вважає необґрунтованими з вищезазначених підстав.

Нарахування конкретної суми допомоги є дискредиційними повноваженнями Міністерства оборони України і суд не може їх перебирати на себе та визначати суму стягнення.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1174 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

З системного аналізу вказаної норми, колегія приходить до висновку що, для відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи не є кваліфікуючою ознакою наявність вини цієї особи, але право на відшкодування шкоди законодавством пов'язується з підставами виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умовами виникнення права на його відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права

При з'ясуванні фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, слід виходити з вимог ст. ст. 1167, 1187 ЦК України, які визначає підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 № 4, моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Враховуючи вищенаведене та беручі до уваги, що належна позивачу грошова допомога по інвалідності була виплачена позивачу у розмірі, що є значно меншим від передбаченого чинним законодавством, колегія суддів дійшла висновку, що вказані дії відповідача призвели до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв'язків і вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, з урахуванням принципу розумності та достатності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 2 500 (дві тисячі п'ятсот) гривень на користь позивача.

Колегія суддів також вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо наявності встановлених ст. 267 КАС України підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в частині зобов'язання Міністерство оборони України подати до суду звіт про виконання судового рішення після спливу двох місячного строку з моменту набрання законної сили постановою суду.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення предметної підсудності даної справи, то колегія суддів зазначає, що вони є необґрунтованими та не беруться до уваги, оскільки в матеріалах справи наявна ухвала Сумського окружного адміністративного суду від 18.06.2013 року, в якій встановлено, що матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - Сумський обласний військовий комісаріат, про визнання рішення неправомірним та зобов`язання вчинити певні дії, передати Охтирському міськрайонному суду Сумської області для розгляду за підсудністю, рішення набрало законної сили та в силу приписів частини першої статті 72 КАС України не підлягають доказуванню. (а.с. 32).

Крім того, в даному випадку спір стосується соціальної компенсаційної виплати, право на яку виникло у позивача вже після звільнення з військової служби. Згідно ст. 18 КАС України спори щодо соціальних виплат, пільг підсудні загальним судам як адміністративним.

Щодо застосування строків звернення до суду, а саме ст. 99 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Дана виплата фактично є компенсаційною, вона направлена на відшкодування шкоди заподіяній здоров'ю у зв'язку з проходженням військової служби.

Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не застосовується на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я.

Крім того, матеріали справи свідчать, що отримавши компенсацію, позивач вчиняв дії на з'ясування складових її розрахунку, та безпосередньо від відповідача, який здійснював нарахування та виплату отримав відповідь лише від червня 2015 року, та в межах 6 місячного строку звернувся до суду.

Наведене унеможливлює застосування положень ст. 99 та 100 КАС України, та залишення позову без розгляду.

При цьому колегія суддів зазначає на помилковості доводів представника відповідача, щодо застосування місячного терміну звернення до суду, оскільки відповідне положення ст. 99 КАС України не регулює спірні відносини.

Щодо інших вимог, які не задоволені судом, то апеляційна скарга не містить доводів неправомірності рішення суду, в скарзі відповідач вказує лише щодо неправомірності рішення в частині задоволення позову, а позивачем в цій частині постанова не оскаржена.

Колегія суддів зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при проведенні перевірки та при розгляді справи судом першої інстанції, виконав вимоги ч.1 ст. 71 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості власних дій, що є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При цьому колегія суддів зазначає на невідповідності вимогам ст. 53 КАС України, щодо залучення третьою особою військового комісаріату, оскільки рішення по справі жодним чином на нього не впливає. Однак в силу ч. 2 ст. 200 КАС України, дана помилка не є підставою скасування постанови суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову та зазначає, що доводи апеляційної скарги не впливають на правомірність висновків суду. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, ст. 198, ст.200, ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23.11.2015р. по справі № 583/3021/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Григоров А.М.
Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В. Подобайло З.Г.
Повний текст ухвали виготовлений 26.01.2016 р.