Справа № 826/24893/15
Суддя: Нагорянський С.І.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ
26 січня 2016 року № 826/24893/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Нагорянський С.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особи: Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві Костенко Віталій Анатолійович, ОСОБА_2
провизнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, третя особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в якому просив:

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати відповідача скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі АДРЕСА_1 ;

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечував у повному обсязі.

Третя особа - ОСОБА_3 проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Третя особа - ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

03 грудня 2015 року суд дійшов до висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що квартира за адресою АДРЕСА_2 , перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_2 (батько позивача) 1/2 частина, ОСОБА_1 (позивача) 3/8 частини та ОСОБА_3 (третьої особи) 1/8 частина.

06 жовтня 2015 року позивач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві із скаргою, в якій повідомив, що з довідки ЖЕК № 402 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району» /форма 3/ від 23 вересня 2015 року № 3552 він дізнався, що за адресою: АДРЕСА_2 , працівниками підпорядкованого відповідачу територіального підрозділу Дніпровського районного відділу було зареєстровано місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди інших співвласників квартири.

У зв`язку із зазначеними обставинами, у своїй скарзі позивач просив вжити заходів щодо скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , у квартирі АДРЕСА_1 .

Листом Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві від 15 жовтня 2015 року № 1-16/С-1210-15 позивача було повідомлено, що 03 липня 2012 року ОСОБА_3 був зареєстрований у вищевказаній квартирі, згідно його заяви на підставі договору дарування частини зазначеної квартири.

З посиланням на ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідачем було відмовлено у скасуванні реєстрації ОСОБА_3 , оскільки реєстрація його місця проживання була проведена згідно Закону.

Вищенаведені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що висновок відповідача про те, що договір дарування частини квартири є документом, що підтверджує право на проживання в житлі, є протиправним. Відтак, на переконання позивача, реєстрація місця проживання ОСОБА_3 у квартирі, була проведена незаконно.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Для реєстрації особа або її законний представник подає:

письмову заяву;

документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України;

квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати;

талон зняття з реєстрації (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання;

документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;

військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі:

заяви особи або її законного представника;

судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;

свідоцтва про смерть;

паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;

інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Статтею 14 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових та службових осіб з питань свободи пересування, вільного вибору місця проживання, реєстрації місця проживання чи місця перебування особи можуть бути оскаржені в установленому законом порядку.

Відповідно до статті 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч. 2 ст. 325 Цивільного кодексу України, фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зі змісту ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України випливає зміст права власності. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 3, 8, ч. 1 статті 346 Цивільного кодексу України, підставою припинення права власності є припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі, а також право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника.

Визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК Української РСР права власника житлового будинку, квартири передбачають використання ним житла для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджання своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливо лише з підстав, передбачених законом.

Як було зазначено вище, стаття 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» містить виключний перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Водночас, позивачем не зазначено жодної із підстав, передбачених ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на підставі якої відповідач не вчинив дій щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 .

Так, позивач посилається на п. 7.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України 22 листопада 2012 року № 1077, де визначено, що реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи скасовується в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства.

З цього приводу суд зазначає, що частиною 1 статті 69 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивачем, у свою чергу, не надано суду жодного доказу, який б підтверджував, що реєстрація місця проживання ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 , була проведена з порушенням вимог чинного законодавства.

Суд звертає особливу увагу, що предметом розгляду у даній справі є бездіяльність відповідача щодо скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , а не дії відповідача щодо реєстрації зазначеної особи у квартирі АДРЕСА_1 .

Крім того, оскільки Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, суд вважає, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою; 5) інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав на право користування житловим приміщенням.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Водночас, судом встановлено, що позивачем не надавались відповідачу документи, що свідчать про припинення права користування жилим приміщенням ОСОБА_3 , в розумінні ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», та які б могли бути розглянуті відповідачем як достатні для застосування норми про зняття з реєстрації зазначеної особи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем було правомірно відмовлено у знятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 69, 71, 97, 112, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Нагорянський