Справа № 821/26/16
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2016-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/26/16

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бездрабка О.І.,

при секретарі - Вітічак О.Р.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Сімеоніді І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (далі - відповідач, УМВС в Херсонській області), в якому просить визнати незаконним наказ відповідача про звільнення з органів внутрішніх справ України в Херсонській області згідно з пунктом 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06.11.2015 р. у запас Збройних Сил України за пунктом 64 "г" через скорочення штатів, поновити в ОВС України в Херсонській області.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідачем було порушено порядок звільнення при скороченні штатів. Зокрема, в порушення ст.44, 49-2, 184 КЗпП України відповідачем не попереджено про скорочення штатів, не запропоновано іншої посади, не виплачено вихідної допомоги, не враховано переважне право залишитися на службі (одинока мати, на утриманні дві малолітні дитини 2011 р. та 2013 р., у сім'ї немає інших працівників з самостійним заробітком, має достатній стаж роботи та достатній кваліфікаційний рівень - 2 вищі освіти, не має стягнень). Крім того, УМВС України в Херсонській області не враховано вимоги ст.184 КЗпП України щодо заборони звільняти жінок, які мають дітей.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з вказаних підстав.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог вказавши на те, що звільнення позивача відбулось на підставі Закону України "Про Національну поліцію". Зазначила, що 02.07.2015 р. Верховною Радою України прийнято Закон України "Про Національну поліцію", який набрав чинності 07.11.2015 р. В Прикінцевих та перехідних положеннях даного Закону зазначено, що з дня опублікування цього Закону працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. Відповідно до п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону працівники міліції, які не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Зазначена норма кореспондується з пп."з" п.63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Враховуючи, що Закон України "Про Національну поліцію" було опубліковано 06.08.2015 р. в газеті "Голос України", відповідно 3-х місячний термін з дня опублікування закінчується 06.11.2015 р. Однак ОСОБА_1 звернулася із заявою про бажання проходити службу в поліції лише 11.11.2015 р., тобто, після завершення кадрових заходів, пов'язаних з реалізацією Закону України "Про Національну поліцію". Тому відповідачем правомірно винесено наказ від 06.11.2015 р. № 416 о/с про звільнення ОСОБА_1 на підставі пп."з" п.63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2006 року працювала в органах внутрішніх справ України, що підтверджується витягом з трудової книжки.

Наказом УМВС України в Херсонській області від 06.11.2015 за № 416 о/с, згідно з пунктами 10 та 11 Розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, ОСОБА_1 звільнено у запас Збройних Сил України за п.63 "з" (через скорочення штатів), з посади чергового з режиму приймальника-розподільника для дітей УМВС.

Не погоджуючись з даним наказом, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку оскаржуваному наказу, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч.3 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Спірні відносини регулюються Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 р. № 580-VIІI (далі - Закон № 580-VІІІ) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. № 114 (далі - Положення № 114).

При цьому суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Дана позиція викладена у листі Вищого адміністративного суду України від 26.05.2010 р. № 753/11/13-10 "Про розв'язання спорів, що виникають з відносин публічної служби".

Відповідно до ст.1 Закону № 580-VІІІ Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Тобто, позивач попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу Закону.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до вказаного Закону не є обов'язком роботодавця.

Разом з тим, приписами п.9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Отже, Законом № 580-VІІІ передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

З аналізу вказаних норм слідує, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений п.9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI. При цьому, бажання проходити службу в поліції реалізовується шляхом подачі відповідного рапорту або заяви до закінчення встановленого Законом № 580-VІІІ граничного терміну. Враховуючи, що Закон України від 02.07.2015 № 580-VIІI "Про Національну поліцію" було опубліковано 06.08.2015 р. в газеті "Голос України", відповідно 3-х місячний термін з дня опублікування закінчився 06.11.2015 р.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 05.11.2015 р. поштою направила заяву про бажання проходити служби в поліції, яку отримано відповідачем 11.11.2015 р., тобто, після встановленого Законом № 580-VІІІ граничного строку.

Також суд зазначає, що відділом УКЗ ГУНП в Херсонській області складено висновок за результатами розгляду заяви позивача, яким встановлено, що зважаючи на те, що рапорт ОСОБА_1 про згоду на подальше проходження служби в лавах Національної поліції України надійшов в УКЗ ГУНП лише 11.11.2015 р., а саме після завершення кадрових заходів, пов'язаних з набранням чинності Законом України "Про Національну поліцію", його реалізацію вважати неможливим.

Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що нею подавався рапорт на переведення на службу до поліції 04.11.2015 р., оскільки, по-перше, вони спростовуються поясненнями представника відповідача, висновком за результатами розгляду заяви ОСОБА_1, заявою ОСОБА_1 від 13.11.2015 р., у якій позивач вказує на те, що 04.11.2015 р. вона "направила" рапорт на проходження служби в поліції, довідкою Центру поштового зв'язку № 2 Херсонської дирекції УДППЗ "Укрпошта" від 25.01.2016 р. № 01/0222, згідно якої цінний лист № 296 на адресу УМВС відділ кадрів направлено із відділення поштового зв'язку Каховка 3 05.11.2015 р., по-друге, згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього кодексу. Між тим, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх доводів щодо подачі відповідної заяви чи рапорту 04.11.2015 р.

Тобто, ОСОБА_1 не скористалася наданим їй Законом № 580-VІІІ правом на подачу заяви про прийняття на службу до поліції до 06.11.2015 р., що в силу даного Закону вважається відсутністю згоди на проходження служби в поліції.

Згідно п.10 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Відповідно до пп."з" п.63 Положення № 114 особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що УМВС в Херсонській області при прийнятті оскаржуваного наказу діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу УМВС України в Херсонській області від 06.11.2015 № 416 о/с щодо звільнення ОСОБА_1 з посади чергового з режиму приймальника-розподільника для дітей УМВС є необґрунтованими.

Суд критично відноситься до тверджень ОСОБА_1 про наявність у неї переваженого права на залишення на роботі в органах внутрішніх справ, оскільки судом не встановлено, що позивач у встановлені Законом № 508-VІІІ граничні терміни - до 06.11.2015 р. виявила бажання на проходження служби в поліції шляхом подачі відповідного рапорту чи заяви.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" від 16.09.2015 р. № 730 ліквідовано як юридичні особи територіальні органи Міністерства внутрішніх справ. Згідно виписки з ЄДРПОУ УМВС в Херсонській області перебуває в стані припинення.

Одним з видів змін в організації виробництва, праці є ліквідація підприємства, установи, організації. Ліквідація логічно пов'язана із скороченням чисельності і штату працівників. У разі ліквідації чисельність працівників скорочується, а весь штат працівників ліквідується. Ліквідація - це така форма припинення юридичної особи, за якої припиняються її права та обов'язки, тобто вона знімається з реєстрації в усіх фондах та організаціях. Отже, при повній ліквідації чисельність працівників скорочується, а весь штат працівників ліквідується, крім працівників, відносно яких діють обмеження на звільнення, тобто, пряма заборона на звільнення перелічених працівників, оговорена в Законі.

Стосовно позивача судом не встановлено обмежень, які б перешкоджали відповідачу (при дотриманні встановленої законодавством процедури) приймати рішення про її звільнення через скорочення штатів.

При цьому, у зв'язку з ліквідацією територіальних органів Міністерства внутрішніх справ у відповідача відсутня можливість використання ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ, так як згідно наказу МВС України від 06.11.2015 р. № 1388 "Про організаційно-штатні питання" втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з переліком змін у штатах МВС, яким скасовано всі штати УМВС України в Херсонській області.

Суд не бере до уваги доводи позивача про порушення відповідачем вимог ст.184 КЗпП України щодо заборони звільняти жінок, які мають дітей, та у зв'язку з перебуванням у декретній відпустці, оскільки питання щодо звільнення працівників міліції врегульовано спеціальним Законом, яким в даному випадку є Закон України "Про Національну поліцію" і яким не встановлено обмежень щодо звільнення працівників міліції, які мають дітей, а згідно п.11 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Відповідно до ст.ст.11, 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем належними та допустимими доказами доведено правомірність свого рішення, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.8, 9, 12, 19, 71, 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 26 січня 2016 р.

Суддя Бездрабко О.І.

кат. 12.3