Справа № 813/7016/14
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року № 876/860/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань: Гользбергер А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренам ЛТД» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренам ЛТД» до Державної податкової інспекції в Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

15.10.2014 ТОВ «Ренам ЛТД» (далі - позивач, Товариство) звернулося в суд із адміністративним позовом до ДПІ у Шевченківському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.08.2014 № /12127.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що висновки, які викладені у акті перевірки, на підставі якого прийнято оскаржене податкове повідомлення-рішення, не відповідають фактичним обставинам фінансово-господарської діяльності позивача, оскільки реальність господарських операцій ТОВ «Ренам ЛТД» з ТОВ «Зеленецьке» щодо поставки сої у січні 2014 року, підтверджуються усіма належним чином оформленими первинними документа, а саме: договором, видатковими та податковими накладними, товарно-транспортними накладними, доказами зберігання та подальшої реалізації сої.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.12.2014 у задоволенні позову відмовлено.

Із цією постановою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

У процесі апеляційного розгляду від відповідача поступило письмове клопотання про закриття провадження у справі у зв'язку з примиренням сторін шляхом досягнення податкового компромісу.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про його дату, час та місце, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, апеляційний розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а клопотання - повністю.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 23.07.2014 відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань правомірності формування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість та їх подальший вплив на правильність формування доходів та витрат по взаєморозрахунках з ТОВ «Зеленецьке» за січень 2014 року, за результатами якої складено акт № 349/33/13-07-22-08-09/22331281.

Згідно висновків цього акта, перевіркою встановлено порушення пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету за період, що перевірявся, по безтоварних операціях з ТОВ «Зеленецьке» на загальну суму 105000,00 грн в т.ч. за січень 2014 року в сумі 105000,00 грн.

07.08.2014 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № /12127, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість всього 131250,00 грн в тому числі за основним платежем 105000,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 26250,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов задоволеним бути не може, оскільки у процесі судового розгляду не підтверджено реальність господарських операцій позивача з ТОВ «Зеленецьке», щодо поставки сої, зокрема, щодо руху товару від продавця до покупця, так як зазначений в наданих позивачем ТТН транспортний засіб є легковим та належить іншій особі, а не перевізнику.

У процесі апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції отримано письмове клопотання Державної податкової інспекції в Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про закриття провадження у справі у зв'язку з примиренням сторін шляхом досягнення податкового компромісу, згідно пункту 7 підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України та пункту 11-2 розділу УІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» КАС України.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що 24.03.2015 ТОВ «Ренам ЛТД» звернулося до відповідача з заявою про досягнення податкового компромісу, а рішенням відповідача від 03.04.2015 № 5698/13-07-22-04-16 погоджено застосування податкового компромісу щодо податкового повідомлення-рішення від 07.08.2014 № /12127 в повному обсязі.

Відповідно до підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу.

Сума заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість сплачується в розмірі 5 відсотків такої суми. При цьому 95 відсотків суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість вважаються погашеними, штрафні санкції не застосовуються, пеня не нараховується. Сума погашеного податкового зобов'язання з податку на прибуток та/або податку на додану вартість в розмірі 95 відсотків внаслідок застосування податкового компромісу не враховується для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств.

Процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим.

Податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов'язань згідно із цим підрозділом. Після досягнення податкового компромісу згідно із цим підрозділом такі зобов'язання не підлягають оскарженню та їх розмір не може бути змінений в інших податкових періодах.

Податковий компроміс з урахуванням строків давності відповідно до статті 102 цього Кодексу застосовується до правовідносин, що виникли до 1 квітня 2014 року, та поширюється виключно на податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість незалежно від того, проводилися перевірки контролюючих органів чи ні за такі періоди.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що податкове повідомлення-рішення від 07.08.2014 № /12127 стосується податкового кредиту з податку на додану вартість за січень 2014 року, а тому до таких зобов'язань може бути застосовано податковий компроміс.

Рішенням ДПІ в Шевченківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області від 03.04.2015 № 5698/13-07-22-04-16, за результатами розгляду заяви позивача, погоджено застосування податкового компромісу щодо податкового повідомлення-рішення від 07.08.2014 № /12127 в повному обсязі, а від так сума податкового зобов'язання, яка підлягає сплаті для досягнення податкового компромісу становить 5250 грн (105 000 * 0,05).

Вказана сума податкового зобов'язання ТОВ «Ренам ЛТД» 01.04.2015 сплачена до бюджету, що підтверджується наданою відповідачем обліковою карткою платника податків.

Відповідно до пункту 11-2 розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» КАС України, підставою для примирення сторін на будь-якій стадії процесу є досягнення податкового компромісу щодо сплати податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств відповідно до підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Статтею 194 КАС України передбачено, що сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення апеляційного розгляду. У разі примирення сторін суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог статті 113 цього Кодексу.

Згідно ст. 113 КАС України, сторони можуть повністю або частково врегулювати спір на основі взаємних поступок. Примирення сторін може стосуватися лише прав та обов'язків сторін і предмета адміністративного позову. У разі примирення сторін суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі, у якій фіксуються умови примирення. Умови примирення не повинні суперечити закону або порушувати чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст. 203 КАС України, якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність перешкод щодо закриття провадження у справі у зв'язку з примиренням сторін у справі шляхом досягнення податкового компромісу. Разом з тим, виходячи з положень ст. 203 КАС України, закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції повинен надати оцінку законності рішення суду першої інстанції.

Переглядаючи постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками Львівського окружного адміністративного суду, з огляду на таке.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК України. Так, згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до наведеного вище визначення господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Так, відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 15.12.2015 № 21-4266а15.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.01.2014 позивачем (Покупець) з ТОВ «Зеленецьке» (Продавець) укладено договір поставки № 7/2014, згідно умов якого Продавець продає, а Покупець купує сою в кількості 150 тонн (+/- 10%) за ціною 4200 грн з ПДВ за тонну.

Позивачем надано видаткові та податкові накладні, згідно яких на виконання умов цього договору ТОВ «Зеленецьке» у січні відвантажило ТОВ «Ренам ЛТД» сою на 630 000 грн, у т.ч. ПДВ 105000 грн, які останнім віднесено до складу податкового кредиту за січень 2014 року.

Як зазначає позивач реальність господарських операцій, окрім вказаних вище документів, підтверджується товарно-транспортними накладними, договором перевезення від 01.11.2013 укладеним з ФОП ОСОБА_2, квитанцією про оплату транспортних послуг, договором зберігання від 06.12.2013 № 24 укладеним з ТОВ «Заліщицьке хлібоприймальне підприємство».

Однак, вказані вище документи не підтверджують реальність господарських операцій, оскільки як вбачається із пунктів 2 та 4 договору поставки від 01.01.2014 № 7/2014, відвантаження товару Продавцем мало відбуватись на автомобільний транспорт Покупця після проведення оплати його вартості (а.с. 36). Проте, ні під час перевірки, ні в процесі судового розгляду, позивачем не надано доказів оплати придбаної у ТОВ «Зеленецьке» сої.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у вказаному договорі сторони визначили, що право власності на товар до покупця переходить саме після оплати його вартості (п. 5.3 Договору).

Крім цього, з наданих позивачем ТТН, а також договору перевезення від 01.11.2013 та квитанції до прибуткового касового ордеру № 1 від 21.01.2011 (а.с. 57-62), вбачається, що перевезення сої здійснювалось ФОП ОСОБА_2 вантажним автомобілем НОМЕР_1 (водій ОСОБА_1.). Однак, у процесі судового розгляду відповідачем надано інформацію з АІС «Автомобіль» ДАІ МВС України (а.с. 100), згідно якої за вказаним реєстраційним номером зареєстрований інший пасажирський транспортний засіб - Ford Tourneo Connect, який за своїми технічними характеристиками не міг перевозити сою у кількості зазначеній в ТТН.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до підпункту 1.1 договору перевезення вантажу від 01.11.2013, у разі реального здійснення перевезення вантажу, у позивача мали б бути у наявності письмові замовлення, у яких б було зазначено пункт завантаження та розвантаження, а також уповноважена особа на одержання вантажу. Проте, таких у процесі судового розгляду не надано, а у наданих ТТН відсутні підписи вантажоодержувача про отримання товару.

Отже, за відсутності доказів реального придбання сої саме у ТОВ «Зеленецьке», не можуть бути прийняті до уваги і надані позивачем докази зберігання та подальшої її реалізації ТОВ «Агротехніка», оскільки з цих доказів не вбачається, що цей товар придбаний саме у ТОВ «Зеленецьке», а не у будь-якого іншого не встановленого суб'єкта господарювання.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та відсутність підстав для його скасування.

З огляду на те, що сторони у справі примирилися на стадії апеляційного розгляду шляхом досягнення податкового компромісу, то суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанову суду першої інстанції слід визнати нечинною і закрити провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 113, 157, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 212, 254, пункту 11-2 розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» КАС України, суд -

ухвалив:

клопотання Державної податкової інспекції в Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про закриття провадження у справі у зв'язку з примиренням сторін шляхом досягнення податкового компромісу - задовольнити.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренам ЛТД» - задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2014 року у справі № 813/7016/14 - визнати нечинною, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 28.01.2016.