Справа № 826/12293/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 грудня 2015 року № 826/12293/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Аблова Є.В., судді Погрібніченка І.М., судді Шулежка В.П., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-західна залізниця" до Державної служби геології та надр України про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-західна залізниця" до Державної служби геології та надр України про зобов'язання вчинити дії, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідачем безпідставно та неправомірно анульовано спеціальні дозволи від 24.03.1999 року №1794 та №1797 на видобування піску Славутського родовища (ділянка №№6, 9, 10) та Сільцівського родовища (ділянка №№1, 7) та, крім того, порушено порядок повідомлення про прийняте рішення щодо анулювання вказаних дозвільних документів.

У позовній заяві позивач просить суд:

- зобов'язати Державну службу геології та надр України видати наказ про поновлення дії спеціального дозволу від 24.03.1999 року №1794 на видобування піску Славутського родовища (ділянка №№6, 9, 10) та здійснити відповідний запис в реєстрі документів дозвільного характеру про відновлення дії спеціального дозволу;

- зобов'язати Державну службу геології та надр України видати наказ про поновлення дії спеціального дозволу від 24.03.1999 року №1797 на видобування піску Сільцівського родовища (ділянка №№1, 7) та здійснити відповідний запис в реєстрі документів дозвільного характеру про відновлення дії спеціального дозволу;

- зобов'язати Державну службу геології та надр України утриматись від вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця».

Представник відповідача проти позову заперечував, зазначивши, що у зв'язку із встановленими правопорушеннями позивача, які викладені в акті перевірки та у зв'язку з невжиттям надрокористувачем заходів для усунення причин зупинення дії дозволу у встановлений строк було анульовано спеціальні дозволи наказом Держгеонадр України від 26.06.2012 року №299, про що повідомлено позивача листом від 02.07.2012 року №5975/01/14-12.

Відповідно до приписів ч.4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Представники сторін в судовому засіданні заявили суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, у зв'язку із чим, з урахуванням вимог частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Вирішуючи спір по суті, суд дійшов висновків про наступне.

Судом встановлено, що Державному територіально-галузевому об'єднанню «Південно-Західна залізниця» видано спеціальні дозволи на користування надрами №1797 від 24.03.1999 року та №1794 від 24.03.1999 року. Термін дії вказаних дозволів становить 20 років, а саме до 24.03.2019 року. Вказані дозволи видані Державною службою геології та надр України 07.05.2012 року.

На підставі плану ДО «Кіровська ТІДГК» з перевірок надрокористувачів щодо виконання ними умов спеціальних дозволів на користування надрами на 3 квартал 2011 року та наказу ДО «Кіровська ТІДГК» від 12.09.2011 № 123 було проведена Північною ТІДГК планову перевірку позивача.

Комісією ДО «Кіровська ТІДГК» у складі провідного державного інспектора Міщенко Романа Володимировича, державного інспектора І категорії ОСОБА_1, у присутності начальника кар'єра ОСОБА_2 14 вересня 2011 року здійснено планову перевірку дотримання встановленого порядку, норм і правил ведення робіт, пов'язаних з геологічним вивченням та використанням надр (спеціальні дозволи на користування надрами від 24 березня 1999 року № 1794 та від 24 березня 1999 року № 1797).

За наслідками планової перевірки відповідачем прийнято акт перевірки від 14.09.2011 року №261.

Так, перевіркою встановлені наступні порушення щодо використання спеціального дозволу від 24.03.1999 року №1794: не проводиться щорічний радіаційний контроль за породами в кар'єрі на відповідність вимогам НРБУ-97; відсутнє геологічне обслуговування гірничих робіт; на підприємстві відсутня книга обліку списаних запасів, відсутні акти на списання запасів корисних копалин, відсутній акт гірничого відводу, не переоформлений спеціальний дозвіл на користування надрами від 24 березня 1999 року № 1794 у зв'язку із зміною назви та місцезнаходження надрокористувача.

Також, перевіркою встановлені порушення щодо використання спеціального дозволу від 24.03.1999 року № 1797: не проводиться щорічний радіаційний контроль за породами в кар'єрі на відповідність вимогам НРБУ-97; відсутнє геологічне обслуговування гірничих робіт; на підприємстві відсутня Книга обліку списаних запасів, відсутні акти на списання запасів корисних копалин, відсутній акт гірничого відводу, не переоформлений спеціальний дозвіл на користування надрами від 24 березня 1999 року № 1797 у зв'язку із зміною назви та місцезнаходження надрокористувача.

У зв'язку з виявленими порушеннями на підставі п.22 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого Постановою КМУ від 30.05.2011 року №615, відповідачем запропоновано винести на розгляд комісії питань надрокористування питання щодо зупинення дії спеціальних дозволів, оформлені поданнями від 28.09.2011 року №1177 та від 28.09.2011 № 1178 щодо зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами від 24.03.1999 року №1794 та №1797 відповідно.

Листом від 31.10.2011 № 5453/01/14-11 Держгеонадра України повідомили Київський завод залізобетонних конструкцій Південно-Західної залізниці, що дію спеціальний дозволів на користування надрами від 24.03.1999 № 1794, № 1797 зупинено наказом Держгеонадр України від 25.10.2011 № 133.

Крім того, у вказаному листі вказано, що позивачу надано 21 календарний день з моменту відправлення цього повідомлення для усунення порушень.

Згодом, листом від 12.03.2012 № 2123/010/14-12 відповідач повідомив Київський завод залізобетонних конструкцій Південно-Західної залізниці, що наказом Держгеонадр України від 20.02.2012 № 51, власнику спеціальних дозволів на користування надрами №№ 1794, 1797 від 24.03.1999 продовжено термін до 01.05.2012 року для усунення порушень, які призвели до зупинення дії вищезазначених спеціальних дозволів.

Листом від 02.07.2012 року №5975/01/14-12 позивача повідомлено, що спеціальні дозволи на користування надрами №1797 та №1794 від 24.03.1999 року на видобування піску анульовано наказом Державної служби геології та надр України від 26.06.2012 року №299 у зв'язку з невжиттям заходів для усунення причин зупинення дії дозволу в установлений строк.

Згідно ст.2 Кодексу України про надра завданням Кодексу України про надра є регулювання гірничих відносин з метою забезпечення раціонального, комплексного використання надр для задоволення потреб у мінеральній сировині та інших потреб суспільного виробництва, охорони надр, гарантування при користуванні надрами безпеки людей, майна та навколишнього природного середовища, а також охорона прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій та громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Кодексу України про надра (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) надра є виключною власністю народу України і надаються тільки у користування.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Кодексу України про надра користувачами надр можуть бути підприємства, установи, організації, громадяни України, а також іноземні юридичні особи та громадяни.

Абзацом 3 статті 14 Кодексу України про надра передбачено, що надра надаються у користування, зокрема, для видобування корисних копалин.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Кодексу України про надра, надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Згідно зі статтею 16 Кодексу України про надра спеціальні дозволи на користування надрами надаються переможцям аукціонів, крім випадків, визначених Кабінетом Міністрів України, спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з геологічного вивчення та забезпечення раціонального використання надр або Радою міністрів Автономної Республіки Крим щодо розробки родовищ корисних копалин місцевого значення на території Автономної Республіки Крим. Порядок проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами та порядок їх надання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Станом на дату отримання позивачем спеціального дозволу на користування надрами таким органом виступав Державний комітет природних ресурсів України, який діяв на підставі Положення, затвердженого Указом Президента України від 10.02.2004 року №177/2004 (чинного на час виникнення спірних правовідносин).

На разі, відповідні повноваження передано Державній службі геології та надр України, яка діє на підставі Положення, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року №391/2011.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Кодексу України про надра, права користувачів надр охороняються законом і можуть бути обмежені лише у випадках, передбачених законодавством України.

Питання надання спеціальних дозволів на користування надрами у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, а також процедура продовження строку дії, переоформлення, видачі дубліката, зупинення дії чи анулювання дозволу та внесення до нього змін врегульовані Порядком надання спеціальних дозволів на користування надрами, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 року №615.

Згідно з пп. 1, 5 п. 22 вказаного Порядку, дія дозволу може бути зупинена органом з питань надання дозволу безпосередньо або за поданням органів державного гірничого та санітарно-епідеміологічного нагляду, державного геологічного і екологічного контролю, органів місцевого самоврядування, органів державної податкової служби у разі: порушення надрокористувачем умов користування надрами, передбачених дозволом або угодою про умови користування ділянкою надр; порушення надрокористувачем вимог законодавства у сфері надрокористування та охорони навколишнього природного середовища.

Абзацом 14 пункту 22 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 року №615, встановлено, що дія дозволу поновлюється органом з питань надання дозволу після усунення надрокористувачем причин, що призвели до зупинення його дії, і сплати сум фінансових санкцій, застосованих у зв'язку із зупиненням дії дозволу.

В свою чергу, відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 26 Кодексу України про надра, право користування надрами припиняється у разі:

1)якщо відпала потреба у користуванні надрами;

2)закінчення встановленого строку користування надрами;

3)припинення діяльності користувачів надр, яким їх було надано у користування;

4)користування надрами з застосуванням методів і способів, що негативно впливають на стан надр, призводять до забруднення навколишнього природного середовища або шкідливих наслідків для здоров'я населення;

5)використання надр не для тієї мети, для якої їх було надано, порушення інших вимог, передбачених спеціальним дозволом на користування ділянкою надр;

6)якщо користувач без поважних причин протягом двох років, а для нафтогазоперспективних площ та родовищ нафти та газу - 180 календарних днів не приступив до користування надрами;

7)вилучення у встановленому законодавством порядку наданої у користування ділянки надр.

Право користування надрами припиняється органом, який надав надра у користування, а у випадках, передбачених пунктами 4,5,6 цієї статті, у разі незгоди користувачів, - у судовому порядку. При цьому питання про припинення права користування земельною ділянкою вирішується у встановленому земельним законодавством порядку.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що право користування надрами припиняється органом, який надав відповідний дозвіл, самостійно або у судовому порядку.

У разі відсутності спору відповідач має право у випадках, передбачених пунктами 1, 2, 3, 7 частини першої статті 26 Кодексу України про надра, самостійно припиняти право користування надрами, а у випадках, передбачених пунктами 4, 5, 6 цієї статті, у разі незгоди користувачів, це право припиняється у судовому порядку.

Таким чином, об'єднуючою ознакою цих випадків є неналежне використання права, зокрема, використання надр не для тієї мети, для якої їх було надано, порушення строків виконання певних робіт тощо.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Кодексу України про надра, законодавством України можуть бути передбачені й інші випадки припинення права користування надрами.

Тобто, у разі відсутності спору Державна служба геології та надр України має право у випадках передбачених п.1, 2, 3, 7 ч.1 ст.26 Кодексу України про надра, самостійно припиняти право користування надрами, а у випадках, передбачених пунктами 4, 5, 6 цієї статті, у разі незгоди користувачів це право припиняється тільки у судовому порядку.

Пунктом 23 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 615 від 30.05.2011 року визначено, що право користування надрами припиняється органом з питань надання дозволу безпосередньо або за поданням органів державного гірничого та санітарно-епідеміологічного нагляду, державного геологічного і екологічного контролю, органів місцевого самоврядування, органів державної податкової служби у разі: відсутності потреби у подальшому користуванні надрами; відмови надрокористувача від права користування надрами; ліквідації юридичної особи або смерті фізичної особи - підприємця, фізичної особи, що є власниками дозволу; встановлення рішенням суду факту подання надрокористувачем свідомо неправдивих відомостей, підробних документів; використання надр не за призначенням; визнання дозволу недійсним у судовому порядку; визнання недійсним у судовому порядку аукціону, за результатами якого надано дозвіл; вилучення в установленому законодавством порядку наданої у користування ділянки надр; невжиття надрокористувачем заходів для усунення причин зупинення дії дозволу в установлений строк; припинення без поважних причин робіт, передбачених дозволом, більш як на два роки, а у разі, коли дозвіл надано на користування нафтогазоносними надрами, - більш як на 180 днів; коли суб'єкт господарської діяльності протягом двох років, а щодо нафтогазоперспективних площ, родовищ нафти і газу - 180 календарних днів та газу (метану) вугільних родовищ - одного року з початку дії дозволу без поважної причини не розпочав користування надрами; припинення дії договору оренди (концесії) цілісного майнового комплексу, укладеного надрокористувачем, якому надано дозвіл відповідно до підпункту 8 пункту 8 цього Порядку, крім випадку набуття у власність об'єкта оренди (концесії). Припинення права користування надрами здійснюється шляхом прийняття Держгеонадрами наказу, а Радою міністрів Автономної Республіки Крим - розпорядження про анулювання дозволу.

З наведеної норми вбачається, що право користування надрами припиняється у разі невжиття надрокористувачем заходів для усунення причин зупинення дії дозволу в установлений строк.

Разом з цим, у Порядку визначено, що можуть мати місце додаткові підстави для припинення користування надрами, оскільки це передбачено ч.3 ст.26 Кодексу України про надра, однак підзаконний нормативний акт, який встановлює додаткові підстави для припинення користування надрами, не може змінювати правило, відповідно до якого у разі незгоди користувачів з припиненням права на користування надрами за неналежне користування ними, припинення такого права здійснюється у судовому порядку.

Вказана позиція висвітлена у постановах Верховного Суду України від 19.09.2011 року №21-164а11 та 25.06.2011 року у справі 21-36а11, та в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 27 березня 2014 року №К/800/66606/13.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу зупинено дію спеціальних дозволів на користування надрами від 24.03.1999 року №1797 та №1794 та надано 21 календарний день з моменту відправлення повідомлення для усунення порушень статей 17, 19, 24, 46, 53 Кодексу України про надра.

Так, відповідачем до матеріалів справи докази направлення позивачу вказаних листів про усунення порушень, з яких вбачається, що позивачем отримано відповідні повідомлення, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями з відмітками про вручення. Також, представником відповідача надано докази на підтвердження факту направлення позивачу повідомлення про анулювання спірних спеціальних дозволів.

З огляду на викладені обставини, суд вважає надані представником відповідача докази допустимими та належними, як на підтвердження складання відповідачем повідомлення для усунення порушень та направлення його позивачу, так і докази на підтвердження того, що позивач був обізнаний про факт видання наказу від 25.10.2011 року №133, а отже і докази на підтвердження факту початку перебігу строку на вжиття позивачем заходів для усунення причин зупинення дії дозволу встановленого вказаним наказом.

Крім цього, належними доказами підтверджується факт обізнаності позивача про анулювання спірних спеціальних дозволів, що, в свою чергу, позбавляло останнього на законних підставах продовжувати видобуток піску у зазначених у вказаних дозволах ділянках Славутського та Сільцівського родовищ.

До того ж, суд звертає увагу, що позивач у додаткових поясненнях, наданих до матеріалів справи, сам погоджується з тим, що згідно з актом повторної перевірки від 08.06.2012 року №141 встановлено не повне усунення порушень, встановлених раніше та, крім цього, позивач сам надав пояснення, що усунення порушень ще тривають.

Отже, враховуючи викладене, позивач не позбавлений права, в разі усунення всіх порушень, встановлених відповідачем, звернутись до останнього з вимогою про поновлення спірних спеціальних дозволів.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновків про необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-західна залізниця" відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя Аблов Є.В.

Суддя Погрібніченко І.М.

Суддя Шулежко В.П.