Справа № 317/604/15-а(2-а/317/21/2015)
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" січня 2016 р. м. Київ К/800/41242/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області про визнання незаконним рішення та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом до Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідачем протиправно було зменшено розмір її соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям на 40%, оскільки з 04 січня 2013 року вона перебуває на обліку як безробітна в Запорізькому районному центрі зайнятості та в період перебування у центрі порушень не має.

Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 09 червня 2015 року позов задоволено частково. Визнано незаконним рішення Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, що призвело до порушення права ОСОБА_4 у вигляді зменшення соціальної допомоги, передбаченої Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям». Зобов'язано Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області провести нарахування та виплатити ОСОБА_4 суму недоплаченої державної соціальної допомоги за період з дня прийняття незаконного рішення УСЗН до постановлення судового рішення. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 вересня 2015 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції. В обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що згідно пункту 17 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 250 від 24 лютого 2003 року, соціальна допомога не може бути зменшена, зокрема, особам, які в установленому порядку визнані безробітними та за інформацією центрів зайнятості не порушують законодавство про зайнятість щодо сприяння своєму працевлаштуванню. При цьому, згідно наявних у матеріалах справи доказів, позивачка належить саме до таких осіб, у зв'язку з чим висновок суду апеляційної інстанції щодо законності зменшення відповідачем розміру її соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям є помилковим.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно довідки № 281, наданої Виконавчим комітетом Сонячної сільської ради Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_4 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області та з 13 березня 2013 року отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям згідно із Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» та відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» отримує допомогу одиноким матерям.

Розмір державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям ОСОБА_4 було поступово зменшено: з березня 2014 року на 20%, з вересня 2014 року на 20%, з березня 2015 року на 10%, оскільки середньомісячний розмір доходів сім'ї позивачки за попередні шість місяців перед зазначеними місяцями був меншим ніж розмір мінімальної заробітної плати.

На письмові звернення до відповідача про перерахунок та виплату соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям позивачка отримала відмову з тих підстав, що протягом тривалого часу вона не працює, не приймає участь в громадських роботах, не використовує інших можливостей знаходження додаткових джерел для існування.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивачка звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виплачуючи позивачці соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям у зменшеному розмірі, відповідач діяв не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені законодавством України.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи позивачці у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дії відповідача по зменшенню ОСОБА_4 соціальної допомоги на 40% є правомірними, оскільки позивачка є працездатною особою, проте протягом тривалого часу не працює, не приймає участь у громадських роботах та не використовує інших можливостей знаходження додаткових джерел для існування. При цьому, посилання позивачки на те, що вона перебуває на диспансерному обліку в Запорізькій центральній районній лікарні з рядом тяжких хронічних захворювань і не може працювати за станом здоров'я, судом апеляційної інстанції залишено поза увагою, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутня довідка МСЕК, яка б підтверджувала непрацездатність чи інвалідність ОСОБА_4

Проте погодитись з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям призначається відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» №1768-III від 01 червня 2000 року та Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 250 від 24 лютого 2003 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям (далі - державна соціальна допомога) - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім'ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім'ї.

Малозабезпечена сім'я - сім'я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний доход нижчий від прожиткового мінімуму для сім'ї.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» призначена державна соціальна допомога може бути зменшена до 50 відсотків її розміру у разі невикористання сім'єю можливостей находження додаткових джерел для існування.

Згідно пункту 17 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям призначена соціальна допомога може бути зменшена до 50 відсотків її розміру у разі невикористання сім'єю можливостей знаходження додаткових джерел для існування.

У разі повторного подання інформації про відсутність доходів у працездатних осіб, які включені до складу сім'ї (крім осіб, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку або за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікувально-консультаційної комісії, але не більше ніж до досягнення ними шестирічного віку; осіб, які доглядають за інвалідами I групи або дітьми-інвалідами віком до 16 років та особами, які досягли 80-річного віку; осіб, які в установленому порядку визнані безробітними та за інформацією центрів зайнятості не порушують законодавство про зайнятість щодо сприяння своєму працевлаштуванню), а також якщо середньомісячний розмір доходів залишається меншим ніж розмір мінімальної заробітної плати, розмір соціальної допомоги поступово зменшується при кожному наступному зверненні за її призначенням відповідно на 20, 20 і 10 відсотків.

Соціальна допомога може призначатися без зменшення її розміру на підставі рішень районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій та виконавчих комітетів міських і районних у містах (у разі їх створення) рад або утворених ними комісій. Рішення про призначення соціальної допомоги в таких випадках приймається на підставі обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

Як було встановлено судом першої інстанції, відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 15 січня 2015 року ОСОБА_4 є одинокою матір'ю, проживає в двокімнатній квартирі разом з донькою, яка навчається у Державному навчальному закладі «Запорізьке вище професійне училище сфери послуг» на денній формі навчання. В квартирі старі меблі, нової побутової техніки немає; сім'я потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до наданої Комунальним закладом «Запорізьким районним центром первинної медичної допомоги» довідки ОСОБА_4 знаходиться на «Д» обліку у пульмонолога, кардіолога, ревматолога, невролога.

Запорізьким районним центром зайнятості направлявся запит головному лікарю Запорізької центральної районної лікарні щодо можливості виконувати роботу за окремими професіями, на який надано відповідь, що ОСОБА_4 за станом здоров'я рекомендована робота касиром на підприємстві або організації. Вказані роботи центром зайнятості позивачці не пропонувались.

Крім того, згідно довідки Запорізького районного центру зайнятості від 08 червня 2015 року ОСОБА_4 знаходиться на обліку у Запорізькому районному центрі зайнятості з 04 січня 2013 року по теперішній час, як безробітна, законодавство про зайнятість населення щодо сприяння своєму працевлаштуванню не порушує.

Враховуючи викладене вище, висновки суду апеляційної інстанції про обґрунтованість доводів відповідача, що ОСОБА_4 не використано можливостей знаходження додаткових джерел для існування та працевлаштування з підстав відсутності довідки МСЕК, яка б підтверджувала непрацездатність чи інвалідність позивачки, не ґрунтуються на вимогах законодавства, зокрема, положеннях пункту 17 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 250 від 24 лютого 2003 року.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

За таких обставин, колегія суддів, перевіривши у межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що апеляційний суд помилково скасував законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції, а тому постанова апеляційного суду підлягає скасуванню, а постанова суду першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 вересня 2015 року скасувати, а постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 09 червня 2015 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк В.В. Тракало