Справа № 461/8316/15-а
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року Справа № 876/9055/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Кушнерика М.П.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника позивача Левицької Г.І.

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Галицького районного суду міста Львова від 14 серпня 2015 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третя особа ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

ГУ УПФ України у Львівській області 22.07.2015 року звернулося в суд з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третя особа ОСОБА_3, в якому просила визнати дій державного виконавця протиправними та скасувати постанову державного виконавця від 09.07.2015 року ВП №48051839.

Постановою Галицького районного суду міста Львова від 14 серпня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, неповністю досліджені та з'ясовані всі обставини справи.

Апелянт зазначає, що державним виконавцем порушені норми Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, у виконавчому документі відсутні дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано виконавчий документ, ідентифікаційний номер стягувача, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.07.2015 року ВП № 48051839. Так, п.3 ч.1 ст.18 Закону вимагає, що у виконавчому листі повинно бути зазначено ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб),індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України. Окрім того, вважає, що судове рішення у справі №2а-232/11 ухвалено на користь кількох позивачів. Відповідно до ч.1 ст.258 КАС України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист. Якщо судове рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину судового рішення треба виконати за кожним виконавчим листом. Також зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 09.07.2015 року ВП №48051839 не відповідає резолютивній частині постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2012 року, з врахуванням ухвали Вищого адміністративного суду України від 17.04.2015 року, зокрема щодо початкової дати перерахунку пенсії та виплачених сум. Вважає, що виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2а-232/11, виданого Галицьким районним судом м.Львова 02.06.2015 року, не підвідомче відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області.

При апеляційному розгляді представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав з зазначених в ній підстав, доповнивши, що рішення суду уже виконано після ухвалення рішення апеляційної інстанції .

Представник третьої особи вимоги апеляційної скарги заперечив, вважаючи ухвалене рішення законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що 30.06.2015 року по адміністративній справі № 2а-232/11 видано виконавчий лист, яким зобов'язано ГУ ПФУ у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 відповідно до наказу Міністра оборони України № 377 від 28.07.2008 року «Про затвердження схем розмірів посадових окладів військових навчальних закладів (військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів України) і наукових установ Збройних сил України».

Постановою Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області від 09.07.2015 року відкрито виконавче провадження ВП №48051839 відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2а-232/11 від 17 квітня 2015 року, виданого Галицьким районним судом м. Львова.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця при відкритті виконавчого провадження відповідають вимогам існуючого законодавства, тому позовні вимоги є необґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки вони ґрунтуються на фактичних обставинах справи та відповідають приписам чинного законодавства, з огляду на наступне.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує з матеріалів справи, постановою державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Романом Н.О. про відкриття виконавчого провадження ВП №48051839 від 09.07.2015 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа Галицького районного суду м.Львова №2а-232/11, виданого 30.06.2015 року про здійснення Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області перерахунку та виплати пенсії в користь ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 з 01.09.2008 року з врахуванням виплачених сум.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про виконавче провадження " примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами, та накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду, Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України та Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України.

Згідно частини 2 статті 20-1 вказаного Закону на підрозділ примусового виконання рішень відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції покладається виконання рішень, зокрема, за якими боржниками є територіальні підрозділи центральних органів державної влади, місцеві суди, міські або районні ради чи районні державні адміністрації, міські, районні, міжрайонні, інші прирівняні до них прокуратури, військові прокуратури гарнізонів, а також інші територіальні підрозділи органів державної влади.

Тобто, з аналізу змісту вказаної статті можна зробити висновок, що обов'язок з виконання рішень, за якими боржниками є, зокрема, територіальні підрозділи центральних органів державної влади покладено на підрозділи примусового виконання рішень відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції.

З оскаржуваної постанови державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Романа Н.О. про відкриття виконавчого провадження ВП №48051839 від 09.07.2015 року видно, що боржником у справі є Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

За змістом статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Отже, орган державної влади - це самостійний вид органів державної влади, які згідно з конституційним принципом поділу державної влади мають своїм головним призначенням забезпечення функціонування однієї гілки державної влади - виконавчої.

Згідно з п.1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 року №121/2001, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для їх виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, інших соціальних виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду України. Діяльність Пенсійного фонду України спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра праці та соціальної політики України.

Відповідно до п.15 вказаного Положення Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві, Севастополі, та управління Пенсійного фонду України в районах, містах районах у містах.

Як видно з Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління ПФУ від 27.06.002 №11-2 головні управління ПФУ в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі утворюють систему органів Пенсійного фонду України, який є центральним органом виконавчої влади.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що Пенсійний фонд України та його територіальні органи відносяться до органів виконавчої влади , як наслідок, - до органів державної влади, а тому обов'язок з виконання рішення суду, за яким боржником є Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області покладено на відповідний підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий адміністративний суд України, про що зазначено в ухвалі від 15.01.2014 року (справа №К/9991/54045/12).

Таким чином суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що доводи позивача про непідвідомчість відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Львівській області є безпідставними.

Щодо посилання апелянта на відсутність у виконавчому документі ідентифікаційного номера стягувача, колегія суддів зазначає наступне.

Частина 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» містить вимоги до виконавчого документа, у якому зокрема має бути зазначено й індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 цього Закону у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам ст. 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Пункт 3 ч. 3 ст. 11 Закону надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Верховний Суд України під час розгляду справи 6-62цс14 сформував правовий висновок від 25.06.2014 р., яким надав роз'яснення , що відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження, позаяк норми закону, яким керується державний виконавець в процесі примусового виконання судового рішення, наділяють його правом одержувати безоплатно від органів, установ, організації, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

З огляду на вищезазначене, відсутність ідентифікаційного номера боржника не може бути підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що посилання позивача на те, що виконавчий лист не відповідає резолютивній частині постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2012 року, не заслуговують на увагу, оскільки це не може слугувати підставою для скасування постанови про відкриття провадження у справі.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно зазначив, що виправлення описки у виконавчому листі згідно з вимогами КАС України здійснюється судом, що видав виконавчий лист.

Крім того, колегія суддів вважає за належне вказати, що згідно ч.2, 4 ст.259 КАС України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості та безпідставності позовних вимог та вважає, що постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області серії ВП №48051839 від 09.07.2015 р. про відкриття виконавчого провадження винесена правомірно та у відповідності до вимог діючого законодавства.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і така задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду міста Львова від 14 серпня 2015 року у справі №461/8316/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

В.П. Кушнерик

Ухвала у повному обсязі складена 26.01.2016 року.