Справа № 826/20195/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 січня 2016 року № 826/20195/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві, Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві про зобов'язання виплати заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві, Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві про зобов'язання виплати заробітної плати, мотивуючи позовні вимоги тим, що при прийнятті Окружним адміністративним судом м. Києва постанови від 20.07.2015 р. у справі №826/8907/15 про поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділу фінансових розслідувань Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фінансової служби у м. Києві не вирішено питання щодо виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В позовній заяві позивач (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) просить суд зобов'язати Головне управління ДФС у м. Києві виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу; зобов'язати ГУ ДФС у м. Києві перерахувати та виплатити різницю грошових коштів за щорічну відпустку з урахуванням заробітної плати за час вимушеного прогулу; присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 здійснені витрати у вигляді судового збору у розмірі 73,08 грн.

Позивач надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі на підставі наявних матеріалів справи.

Представник Головного управління ДФС у м. Києві в наданих суду письмових поясненнях просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що відповідно до табелів обліку використання робочого часу грошове забезпечення за січень 2015 року виплачено в повному обсязі, за період з 01.02.2015 р. по 17.04.2015 р. не нараховувалось в зв'язку з неякою з нез'ясованих причин на службу, що підтверджується наявними в матеріалах справи табелями. Крім того, відповідач зазначив, що грошове забезпечення за 12 робочих днів з 12.08.2015 р. по 28.08.2015 р. та компенсація за невикористану відпустку, яка розрахована в календарних днях з посадового окладу, окладу на спеціальне звання, надбавки за вислугу років, нараховані та виплачені в серпні 2015 року.

При цьому, в ході судового розгляду даної справи встановлено, що виплата грошового забезпечення проводиться за рахунок кошторисних призначень ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи клопотання позивача та неявку представників відповідачів в судове засідання, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до наказу ГУ ДФС від 16 січня 2015 року №13 "Про проведення службового розслідування" наказано з 15 січня 2015 року по 15 лютого 2015 року провести службове розслідування, у тому числі, відносно слідчого слідчого відділу фінансових розслідувань ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС ОСОБА_1, для чого створено відповідну комісію у складі співробітників ГУ ДФС, та відсторонити позивача від займаної посади.

За результатами службового розслідування складено відповідний висновок від 06 лютого 2015 року (далі по тексту - висновок), в якому зокрема встановлено проведення слідчих дій ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0000077 на низькому професійному рівні, а саме: ОСОБА_1 складено запит на отримання відомостей за формою №1 без реєстраційного номера та дати; всі наявні в матеріалах кримінального провадження протоколи огляду слідчим ОСОБА_1 проведено без участі понятих; матеріали кримінального провадження містять копії фінансово-господарських документів, однак відповідний лист чи інший документ про доручення таких документів відсутній; не відомо яким чином до матеріалів кримінального провадження долучено постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2014 року та не з'ясовано стан апеляційного оскарження вказаної постанови; досудове розслідування проводиться з порушенням вимог статей 2, 9, 25, 28, 92 Кримінального процесуального кодексу України.

Крім того, у висновку зазначено, що слідчих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 затримано в порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України у кримінальному провадженні №0001719, досудове розслідування у якому здійснюється слідчим Генеральної прокуратури України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, за фактом вимагання та одержання через посередника неправомірної вигоди у розмірі 250 000,00 грн. та прийняття завідомо незаконного рішення про закриття кримінального провадження; 14 січня 2015 року слідчим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України.

З урахуванням висновків службового розслідування комісія рекомендувала звільнити ОСОБА_1 на підставі пункту 8 статті 12 та абзацу чотирнадцятого статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 1 наказу ГУ ДФС від 10 березня 2015 року №270 "Про результати службового розслідування" за неналежне виконання службових обов'язків, порушення підпунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 пункту 1, підпункту 2.2 пункту 2 посадової інструкції ОСОБА_1, вимог статей 2, 9, 25, 28, 92 Кримінального процесуального кодексу України та підпункту 2.1 пункту 2 Інструкції з організації діяльності слідчих підрозділів фінансових розслідувань Міністерства доходів і зборів України, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 28 травня 2013 року №130/ДСК, слідчого слідчого відділу фінансових розслідувань ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС ОСОБА_1 звільнено з органів (податкової міліції) на підставі пункту 8 статті 12 та статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Згідно з пунктом 2 наказу ГУ ДФС від 17 квітня 2015 року №319-о "По особовому складу податкової міліції" звільнено з посади та податкової міліції в запас за підпунктом "є" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницькими складом органів внутрішніх справ ОСОБА_1, старшого лейтенанта податкової міліції, слідчого слідчого відділу фінансових розслідувань ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС.

Незгода позивача зумовила звернення ОСОБА_1 до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Так, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.07.2015 р. позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково - постановлено визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 10 березня 2015 року №270 "Про результати службового розслідування" в частині звільнення ОСОБА_1 з органів податкової міліції; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 17 квітня 2015 року №319-о "По особовому складу податкової міліції" в частині звільнення з посади та податкової міліції ОСОБА_1; поновити ОСОБА_1 на посаді службі в податковій міліції на посаді слідчого слідчого відділу фінансових розслідувань Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві; в іншій частині адміністративного позову відмовити; допустити негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді службі в податковій міліції на посаді слідчого слідчого відділу фінансових розслідувань Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання постанови суду від 20.07.2015 р. №826/8907/15 ГУ ДФС у м. Києві прийнято наказ №650-о від 12.08.2015 р., яким скасовано наказ Головного управління ДФС у м. Києві від 10.03.2015 р. №270 «Про результати службового розслідування» щодо звільнення ОСОБА_1, скасовано наказ Головного управління ДФС у м. Києві від 17.04.2015 р. №319-о «По особовому складу податкової міліції» щодо звільнення ОСОБА_1; поновлено ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділу фінансових розслідувань ДПІ у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

В подальшому, наказом ГУ ДФС у м. Києві від 18.08.2015 р. №673-о «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено з 28.08.2015 р. із займаної посади та податкової міліції в запас за п. 64 пп. «ж» (за власним бажанням) на підставі рапорту позивача.

Водночас, позивач стверджує, що станом на момент звернення до суду з даним позовом не отримував заробітної плати за час вимушеного прогулу та різницю суми коштів за щорічну відпустку з урахуванням заробітної плати за час вимушеного прогулу, що і зумовило звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Вимогами ч.5 ст.124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 256 КАС України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

В силу вимог ч.2 ст.257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Згідно п. 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання постанови суду від 20.07.2015 р. №826/8907/15 ГУ ДФС у м. Києві прийнято наказ №650-о від 12.08.2015 р., яким поновлено ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділу фінансових розслідувань ДПІ у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Право на компенсацію заробітку, втраченого за час виконання судового рішення про поновлення на роботі, встановлено статтею 236 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Стаття 236 Кодексу законів про працю України передбачає обов'язок власника, а у сфері публічно-правових правовідносин - суб'єкта владних повноважень, виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. В цьому випадку орган, який розглядав спір, виносить ухвалу про виплату вказаного відшкодування.

Суд звертає увагу, що в силу положень ст. 236 Кодексу законів про працю України, саме той орган, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі, вирішує питання про здійснення виплати середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі.

Як уже зазначалось вище, питання щодо поновлення позивача на посаді вирішено Окружним адміністративним судом міста Києва у справі №826/8907/15, в якій, виходячи з наведеного, і повинно бути розглянуто вимогу позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не може розглядатись як новий публічно-правовий спір.

Така позиція викладена і в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 19 червня 2013 року №К/9991/92667/11 та від 16.10.14р. К/9991/59485/12.

Стаття 6 КАС України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що спосіб захисту, застосований судом у судовому рішенні, має призводити до поновлення права особи.

Крім того, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Враховуючи, що під час розгляду та вирішення даної справи по суті судом встановлено обрання позивачем способу захисту порушеного права, який не відповідає тому, що передбачений чинним законодавством, суд, з урахуванням наведеного, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що матеріалами справи підтверджується виплата грошового забезпечення за 12 робочих днів з з 12.08.2015 р. по 28.08.2015 р. та компенсація за невикористану відпустку, яка розрахована в календарних днях з посадового окладу, окладу на спеціальне звання, надбавки за вислугу років, нараховані та виплачені в серпні 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 69-71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилаються особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов