Справа № 203/5981/15-а
Суддя: Казак С. Ю.
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 203/5981/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2016 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

Головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Місюра К.А.

за участю позивачки - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради, третя особа ОСОБА_3, про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що вона є донькою пенсіонера МВС України ОСОБА_3 та згідно Закону України «Про міліцію», як член його сімї, має право на 50% пільгу з оплати житла та комунальних послуг. Однак, з 01.07.2015 року вказана 50% пільга її родині була скасована, оскільки відповідач не визнає її право мати статус члена сімї працівника міліції та, як наслідок, її не внесено до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги. Вважає такі дії та рішення відповідача протиправними та такими, що суперечать нормам Конституції України, Закону України «Про міліцію», ЦК України та Житловому кодексу України, а також не узгоджуються з рішеннями Конституційного суду України В звязку з цим, позивачка просила суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо визнання її права на пільги, як члена сімї працівника міліції, звільненого зі служби за віком, хворобою або вислугою років; а також зобовязати відповідача внести до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають пільги, інформацію про право на 50% пільгу з оплати житла та комунальних послуг щодо неї(позивачки), як члена сімї працівника міліції, звільненого зі служби за віком, хворобою або вислугою років.

В судовому засіданні позивачка та третя особа підтримали позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просили задовольнити останній в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні посилаючись на те, що позивачка не зверталась до позивача з приводу визнання її особою, що має право на пільги та включення її до відповідного Єдиного державного автоматизованого реєстру, а тому Управління не порушувало прав позивачки та вважає позов безпідставним. Крім того, особи, що мають право на відповідні пільги чітко визначені діючим законодавством та з цього приводу ОСОБА_3, який звертався до відповідача з неодноразовими заявами було надано відповідні розяснення.

Заслухавши пояснення сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, не заперечувалось сторонами та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 є пенсіонером МВС України, звільнений від служби за хворобою та має право на пільги відповідно до ст.22 Закону України «Про міліцію».

Позивачка ОСОБА_1 є повнолітньою донькою ОСОБА_3, зареєстрована та мешкає разом із батьком в квартирі №10 по вул.ОСОБА_4Леніна,14 в м.Дніпропетровську.

Звертаючись до суду з позовом позивачка, позов якої було підтримано третьої особою ОСОБА_3, посилалась на те, що вона, як член сімї свого батька - пенсіонера МВС України, звільненого за хворобою, у відповідності до ст.22 Закону України «Про міліцію» має право на 50% пільгу по оплаті житла та комунальних послуг. Однак, за зверненням ОСОБА_3 з цього приводу до відповідача, останнім неправомірно було відмовлено у визнанні за нею такого права та включення до Єдиного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги.

Відповідно до п.1 Положення «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №117 від 29.01.2003 року, Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги - автоматизований банк даних, створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із законами України.

Згідно п.5 вказаного Положення для включення до Реєстру інформації про пільговика він подає уповноваженому органу копії документів, що підтверджують право пільговика та членів його сім'ї на пільги (з пред'явленням оригіналів цих документів), копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів, пред'являє паспорт та надає інформацію про характеристику житла та послуги, щодо отримання яких він має пільги та реально ними користується.

Відповідно до ч.4 ст.22 Закону України «Про міліцію» (в редакції від 20.12.1990 року) працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива.

Відповідно до ч.6 ст.22 Закону України «Про міліцію» (в редакції від 20.12.1990 року) за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом.

На підставі п.п.«а» і «в» п.п.1 п.68 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» в ст.22 Закону України «Про міліцію» внесено зміни: частину четверту доповнено словами «в межах норм, встановлених законодавством», а частину шосту доповнено словами «якщо середньомісячний сукупний доход сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008, на яке позивачка посилалась в своєму позові, ці зміни визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Ухвалюючи це рішення, Конституційний Суд України, ґрунтуючись на правових позиціях Суду, висловлених ним у Рішенні від 09.07.2007 року №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян), звернув увагу Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України на необхідність додержання законів при підготовці, прийнятті та введенні в дію Закону України «Про Державний бюджет України», яким повинні регулюватися лише правовідносини зі встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні відносини, а тому Закон України «Про Державний бюджет України» не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України. У зв'язку із цим Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що: «Зупинення Законом про Державний бюджет України дій інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачених законами України, не відповідає ст.ст.1,3, ч.2 ст.6, ч.2 ст.8, ч.2 ст.19, ст.ст.21,22, п.1 ч.2 ст.92, ч.ч.1,2,3 ст.95 Конституції України».

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що законом про Державний бюджет України не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя в законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини та громадянина.

У разі необхідності зупинення дій законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх не чинними мають використовуватись інші закони.

Згідно із ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином спірні правовідносини сторін, які виникли з приводу забезпечення державою соціального захисту позивачки, як члені сімї працівника МВС України, у вигляді надання 50% знижки з оплати житлово-комунальних послуг регулюються нормою ч.4 ст.22 Закону України «Про міліцію» в редакції від 20.12.1990 року.

Статтею 46 Конституції України передбачено право громадянина на соціальний захист, якому кореспондується обов'язок держави щодо його фактичного забезпечення, зокрема, за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законодавчим актом, який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, є Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що соціальні норми і нормативи - показники необхідного споживання продуктів харчування, непродовольчих товарів і послуг та забезпечення освітніми, медичними, житлово-комунальними, соціально-культурними послугами.

Згідно ст.4 Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» нормативи споживання - розміри споживання в натуральному виразі за певний проміжок часу (за рік, за місяць, за день) продуктів харчування, непродовольчих товарів поточного споживання та деяких видів послуг.

Згідно ст.5 Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» державні соціальні стандарти і нормативи формуються, встановлюються та затверджуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за участю та погодженням з іншими сторонами соціального партнерства, якщо інше не передбачено Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст.95 Конституції України бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами; виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків; держава прагне до збалансованості бюджету України.

У Рішенні від 27.11.2008 року №26-рп/2008 Конституційний Суд України вказав, що положення ч.3 ст.95 Конституції України щодо прагнення держави до збалансованості бюджету України у системному зв'язку з положеннями частини другої цієї статті, ст.46 Конституції України треба розуміти як намагання держави при визначенні законом про Державний бюджет України доходів і видатків та прийнятті законів, інших нормативно-правових актів, які можуть вплинути на доходну та видаткову частини бюджету, дотримуватися рівномірного співвідношення між ними.

З огляду на зазначене Конституцій Суд України в Рішенні від 26.12.2011 року №20-рп/2011 визнав принцип збалансованості бюджету як один із визначальних поряд з принципами справедливості та пропорційності (розмірності) у діяльності органів державної влади, зокрема, в процесі підготовки, прийняття та виконання державного бюджету на поточний рік.

Частиною 5 ст.51 Бюджетного кодексу України передбачено, що при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх виплати до членів сім'ї пільговика належать: дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, визнані інвалідами з дитинства І та ІІ групи або інвалідами І групи; особа, яка проживає разом з інвалідом війни І групи та доглядає за ним, за умови що інвалід війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка знаходиться під опікою або піклування громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним.

Отже, спірні правовідносини врегульовані спеціальними законодавчими актами, одним з яких є Бюджетний кодекс України, що і визначає поняття складу сім'ї пільговика, оскільки видатки на фінансування таких витрат здійснюються за рахунок коштів державного бюджету, а якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у Бюджетному кодексі України, застосовуються відповідні норми цього Кодексу (ст.4 Бюджетного кодексу України).

В звязку з вищевикладеним, оскільки позивачка, як повнолітня донька ОСОБА_3, відповідно до ч.5 ст.51 Бюджетного кодексу України не відноситься до членів сімї пільговика, суд приходить до висновку, що відповідачем було правомірно відмовлено позивачці у праві на отримання 50% пільги з оплати жилої площі та комунальних послуг та у включенні до єдиного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги.

А тому, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, як таких, що не ґрунтуються на законі.

Сплачені позивачкою при подачі позову судові витрати, в звязку з відмовою в задоволенні позову слід віднести на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,11,160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради, третя особа ОСОБА_3, про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, якщо останню не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі протягом десяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.Ю.Казак