Справа № 2а-45861/09/1670
Суддя: Р.І. Молодецький
Дата ухвалення: 2015-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2015 року м. ПолтаваСправа № 2а-45861/09/1670

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Молодецького Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Дубінчин О.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Кушової І. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, треті особи: начальник Головного управління юстиції у Полтавській області Колотілова Тетяна Михайлівна, відділ Державної виконавчої служби Комсомольського міського управління юстиції про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позо вом до Головного управління юстиції у Полтавській області, треті особи: начальник Головного управління юстиції у Полтавській області Колотілова Тетяна Михайлівна, відділ Державної виконавчої служби Комсомольського міського управління юстиції про визнання нечинним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

09.11.2009 року постановою Полтавського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2010, відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2014 року ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2010 року скасовано, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2009 року в частині відмови у задоволенні позову про поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу змінено. У частині, що стосується поновлення на роботі судові рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Комсомольського міського управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби. У частині, що стосується стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

18 серпня 2014 року позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з Головного управління юстиції у Полтавській області середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 140 065,72 грн. без урахування коефіцієнту підвищення тарифних ставок; стягнути розмір індексації інфляційних за період з 19 червня 2009 року по 01 серпня 2014 року в сумі 19 704,43 грн.; стягнути витрати на проведення експертного економічного дослідження Полтавського бюро судово-економічної експертизи та аудиту від 11 серпня 2014 року в сумі 4 200 грн.; стягнути грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за період з 19 червня 2009 року по 2014 рік; відшкодувати моральну шкоду.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2014 року позов задоволено частково: зобов'язано Головне управління юстиції у Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 19 червня 2009 року по 20 серпня 2014 року. У решті позовних вимог відмовлено. Вказаним рішенням було встановлено, що стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинно бути здійснено з 19 червня 2009 року (день звільнення позивача) по день винесення рішення суду, тобто по 20 серпня 2014 року.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання Головного управління юстиції у Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 19.06.2009 по 20.08.2014 скасовано та в цій частині прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволені. Стягнуто з Головного управління юстиції у Полтавській області на користь ОСОБА_1 136 488,19 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19 червня 2009 року по 25 червня 2014 року. У решті судове рішення залишено без змін. У вказаному рішенні суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління юстиції у Полтавській області на користь ОСОБА_1 136488 грн. 19 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19 червня 2009 року по 25 червня 2014 року, оскільки позивача поновлено на посаді постановою Вищого адміністративного суду України від 25.06.2014 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 вересня 2015 року постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2014 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року в частині, що стосується стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до приписів частини 5 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

24.11.2015 року до суду від позивача надійшла заява про зміну позовних вимог, у якій ОСОБА_1 просив стягнути з Головного управління юстиції у Полтавській області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.06.2009 року по 25.06.2014 року, з урахуванням вже стягнутих коштів у розмірі 136 488,19 грн. в сумі 86 174,00 грн., а всього стягнути 222 663,18 грн.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Треті особи явку уповноважених представників до суду не забезпечили, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності третіх осіб - начальника Головного управління юстиції у Полтавській області Колотілової Тетяни Михайлівни та відділу Державної виконавчої служби Комсомольського міського управління юстиції - на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що позивача поновлено на роботі 25 червня 2014 року - день поновлення на посаді судовим рішенням. Так постановою Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2014 року ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2010 року скасовано, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2009 року в частині відмови у задоволенні позову про поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу змінено. У частині, що стосується поновлення на роботі судові рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Комсомольського міського управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби

Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Судовим розглядом встановлено, що позивач був звільнений 19 червня 2009 року та поновлений судом на посаді заступника начальника Комсомольського міського управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби 25 червня 2014 року. З матеріалів справи вбачається, що заява ОСОБА_1 про поновлення на роботі розглядалась судами більше одного року не з вини позивача. Інше під час розгляду справи сторонами не доведено.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За таких обставин суд приходить до висновку, що період з дати незаконного звільнення позивача із займаної посади до дати його поновлення на посаді, тобто період з 19.06.2009 по 25.06.2014 є часом вимушеного прогулу позивача. При цьому загальна кількість робочих днів за цей період становить 1259 днів.

З наведеного суд приходить до висновку, що в силу приписів статті 235 Кодексу законів про працю України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, позивач наділений правом на виплату йому середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Суд зауважує, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, призначення пенсії.

Позивач під час судового розгляду справи /т. 3 а. с. 126-127/ зазначив, що у випадку обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Всі виплати включаються при обчисленні середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахувань на податки, стягнення аліментів, тощо.

Також позивач зауважив, що відповідно до довідки про заробітну плату ОСОБА_1 № 03-15/4185 від 11.08.2014, виданої Головним управлінням юстиції у Полтавській області за підписом начальника управління Пашко І. С. та головного бухгалтера Целоусової Л. Р., розмір заробітної плати ОСОБА_1 за квітень 2009 року становить 2 479 грн. 19 коп., а за травень - 2 208 грн. 46 коп., в той час як відповідно до довідки про заробітну плату від 11.08.2014 № 03-15/4184 розмір заробітної плати ОСОБА_1 за квітень 2009 року становить 1 373 грн. 38 коп., за травень 2009 року - 1 445 грн. 18 коп.

З цього приводу суд зазначає таке. Згідно довідки Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 06.11.2015 № 03-12/6944 середньоденний заробіток ОСОБА_1, який працював у ВДВС Комсомольського МУЮ по 19.06.2009 року становив 108,41 грн./т. 3 а. с. 112/.

Відповідно до додаткових пояснень відповідача /т. 3 а. с. 160-162/ середньоденний заробіток ОСОБА_1 у розмірі 108,41 грн. був розрахований таким чином. Так, статтею 27 Закону України "Про оплату праці", пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якого пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Згідно з пунктом 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка, відповідно до пункту 8 Порядку, обчислюється шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

В той же час, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються, серед іншого, виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо), допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до пояснень відповідача /т. 3 а. с. 160-162/ у квітні та травні 2009 року позивачу крім інших виплат увійшла допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. У довідці про заробітну плату ОСОБА_1 № 03-15/4185 від 11.08.2014, виданій ГУЮ у Полтавській області за підписом начальника управління Пашко І. С. та головного бухгалтера Целоусової Л. Р., на яку посилається позивач, взято фактично нараховану заробітну плату, яка включає в себе оплату за відпрацьовані дні, оплату відпускних, листків непрацездатності та інше.

Відповідач зауважив, що середня заробітна плата ОСОБА_1, розрахована відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, за останні два місяці роботи становить 1 373 грн. 38 коп. (квітень 2009 року) та 1 445 грн. 18 коп. (травень 2009 року). Також, у довідці про заробітку плату премія розрахована пропорційно відпрацьованим дням.

При присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менше двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку № 100 від 08.02.1995.

Також суд вважає за необхідне зауважити, що індексація заробітної плати провадиться підприємством згідно зі ст. 33 Закону України "Про оплату праці" у період між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" і Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 1998 року N 663 (зі змінами та доповненнями).

Тобто заробітна плата за останні два місяці роботи перед звільненням визначається підприємством уже з урахуванням цієї величини за наявності умов, передбачених указаними законами.

В той же час, індексація суми середнього заробітку, який нараховується за час вимушеного прогулу, указаними нормативними актами не передбачена.

В той же час, працевлаштування позивача або нарахування йому допомоги по безробіттю впливає на розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до Порядку № 100.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до відповіді Ради адвокатів Полтавської області від 20.01.2015 № 8/2-15 06.04.2006 ОСОБА_1 склав Присягу адвоката України і отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 458. Рішення КДКА Полтавської області від 10.10.2006 (протокол № 10) адвокатську діяльність ОСОБА_1 зупинено відповідно до поданої заяви з 16.10.2006 у зв'язку з працевлаштуванням на роботу в органи Державної виконавчої служби. Рішенням КДКА Полтавської області від 26.11.2009 (протокол № 12) поновлено адвокатську діяльність ОСОБА_1 відповідно до поданої заяви з 18.11.2009 з причин звільнення з органів Державної виконавчої служби. Зазначені обставини сторонами під час судового розгляду справи не спростовувались та не заперечувались.

Матеріалами справи підтверджується, що за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 отримував доходів від заняття адвокатською діяльністю /том 3, а. с. 149/.

Згідно наданих на вимогу суду Державною фіскальною службою України відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб-платників податків за період з 01.04.2009 року по 30.06.2015 станом на 09.11.2015 ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) отримано доходи від податкових агентів у сумі 1001,43 грн. за 2012 рік /том 3, а. с. 120/.

Крім того, згідно відомостей податкових декларацій про майновий стан і доходи:

- за 2011 рік ОСОБА_1 задекларував суму загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження незалежної професійної діяльності у розмірі 1000,00 грн. /том 3, а. с. 129-130/;

- за 2012 рік ОСОБА_1 задекларував суму загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження незалежної професійної діяльності у розмірі 2252,00 грн. /том 3, а. с. 133/;

- за 2013 рік ОСОБА_1 задекларував суму загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження незалежної професійної діяльності у розмірі 16920,00 грн /том 3, а.с. 137/;

- за 2014 рік ОСОБА_1 задекларував суму загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження незалежної професійної діяльності у розмірі 14 638,00 грн., з них за січень - червень 2014 року всього у розмірі 7 320 грн. /том 3, а.с. 144/.

Разом з тим, суд зазначає, що ОСОБА_1 поновлений на роботі 25 червня 2014 року.

Загальна сума доходу, отриманого ОСОБА_1 від провадження незалежної професійної діяльності за період з 19.06.2009 по 25.06.2014 становить 28 493,43 грн. (1000,00 грн. + 2252,00 грн. + 16920,00 грн. + 7 320 грн. + 1001,43 грн.).

Оскільки, судом встановлено, що кількість днів вимушеного прогулу ОСОБА_1 (з 19 червня 2009 року по 25 червня 2014 року) становить 1259 робочих днів, то загальний розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу за період з 19 червня 2009 року по 25 червня 2014 року має складати 136 488,19 грн. (1259 днів вимушеного прогулу х 108,41 середньоденної заробітної плати).

З наведеного можна зробити висновок, що за час вимушеного прогулу дохід позивача від провадження незалежної професійної діяльності був значно нижчим ніж середній заробіток в органах виконавчої служби, а отже позивач за час вимушеного прогулу виконував нижчеоплачувану роботу, що, в свою чергу, відповідно до вимог частини другої статті 235 КЗпП, є підставою для прийняття рішення про виплату позивачу різниці в заробітку під час виконання нижчеоплачуваної роботи за час вимушеного прогулу.

За таких обставин, різниця в заробітку під час виконання нижчеоплачуваної роботи за час вимушеного прогулу за період з 19 червня 2009 року по 25 червня 2014 року, що підлягає стягненню з Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на користь ОСОБА_1, становить 108523,52 грн. виходячи із розрахунку: 136 488,19 грн. (загальний розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу за період з 19 червня 2009 року по 25 червня 2014) - 28 493,43 грн. (загальна сума доходу, отриманого від провадження незалежної професійної діяльності за період з 19.06.2009 по 25.06.2014.)

Згідно з частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, як визначено частиною першою вказаної статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, треті особи: начальник Головного управління юстиції у Полтавській області Колотілова Тетяна Михайлівна, відділ Державної виконавчої служби Комсомольського міського управління юстиції про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 червня 2009 року по 25 червня 2014 року в розмірі 108 523 (сто вісім тисяч п'ятсот двадцять три) гривні 52 (п'ятдесят дві) копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 19 січня 2016 року.

Суддя Р.І. Молодецький