Справа № 826/15792/15
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2016-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

19 січня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

за участю секретаря Гуцул О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Дельта банк» Кадирова Владислава Володимировича на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Правнича консалтингова група» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Дельта банк» Кадирова Владислава Володимировича, треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Товариство з обмеженою відповідальністю «Скай Кепітал Менеджмент», Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про визнання протиправним дій, зобов"язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Правнича консалтингова група» (далі - Позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Дельта банк» Кадирова Владислава Володимировича (далі - Відповідач), треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Третя особа 1), Товариство з обмеженою відповідальністю «Скай Кепітал Менеджмент» (далі - Третя особа 2), Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (далі - Третя особа 3) про визнання протиправними дії та рішення Відповідача щодо визнання нікчемним Договору про відступлення прав вимоги від 12 вересня 2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент», яке діяло від власного імені та за рахунок Закритого венчурного недиверсифікованого пайового інвестиційного фонду «Фонд Дельта - венчурні проекти»; скасування рішення Відповідача про визнання нікчемним Договору про відступлення прав вимоги від 12 вересня 2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент», яке діяло від власного імені та за рахунок Закритого венчурного недиверсифікованого пайового інвестиційного фонду «Фонд Дельта - венчурні проекти».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 листопада 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Відповідача, пояснення представника Третьої особи 1, пояснення представника Третьої особи 3, який при апеляційному розгляді покладався на розсуд суду, заперечення представника Позивача та представника Третьої особи 2, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 вересня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами-адміністратор пенсійних фондів «Дельта Капітал» (в подальшому найменування змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент») (Новий кредитор) та Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» (Первісний кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги.

Пунктом 1.1. вказаного договору, з врахуванням змін внесених додатковим договором №1 від 22 грудня 2014 року, Публічне акціонерне товариство «Дельта банк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент» право вимоги виконання зобов'язань за договором кредитної лінії №ВКЛ-2007072/1 від 27 грудня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» та Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт».

Всього загальна сума вимог, які відступлені за договором, складала 53 741 706,99 грн.

Згідно п.1.4. договору про відступлення права вимоги від 12 вересня 2014 року, сторони домовилися, що ціна відступлення права вимоги за Основним договором, що підлягає сплаті Новим кредитором на користь Первісного кредитора, становить 58 129 954,99 грн.

Пунктом 1.5. вказаного договору сторони погодили термін оплати ціни відступлення - не пізніше 01 березня 2015 року.

12 лютого 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент» сплатило на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» 58 129 954,99 грн, що підтверджено платіжним дорученням №12.

Пунктом 5.2 договору про відступлення права вимоги від 12 вересня 2014 року, договір набирає чинності, а у його сторін виникають взаємні права та обов'язки, передбачені договором, виключно на наступний день після настання відкладальної обставини - відсутність добровільного повного погашення боржником - Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» заборгованості за договором кредитної лінії №ВКЛ-2007072/1 від 27 грудня 2013 року в строк до 11 лютого 2015 року включно.

Настання вказаної обставини підтверджено листом Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» №18.1-65/1 від 12 лютого 2015 року.

Таким чином, договір про відступлення права вимоги від 12 вересня 2014 року набрав чинності 12 лютого 2015 року.

12 лютого 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент» та Позивачем укладено договір про відступлення права вимоги №8/2-VP.

Пунктами 1.1, 1.3, 2.3 вказаного договору передбачено, що Позивач повністю замінює Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент» у договорі кредитної лінії №ВКЛ-2007072/1 від 27 грудня 2013 року та до Позивача перейшли всі права вимоги за договором кредитної лінії №ВКЛ-2007072/1 від 27 грудня 2013 року в повному обсязі і на умовах, що передбачені договором, включаючи права вимоги до позичальника - Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» по поверненню отриманого кредиту, сплати процентів, комісій, штрафів пені тощо.

Матеріально правовий інтерес Позивача в межах спірних правовідносин полягає в тому, що в ланцюгу: «Дельта Банк» - «Укрспирт» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент» - Товариства з обмеженою відповідальністю «Правнича консалтингова група», Позивач є останнім вигодонабувачем по праву вимоги до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт».

02 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України №150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02 березня 2015 року прийнято рішення №51 про запровадження з 03 березня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», , МФО: 380236, місцезнаходження: вул. Щорса, 36-Б, м. Київ, 01133.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича.

Відповідачем на адресу Третьої особи 2 направлено повідомлення №5597 від 22 липня 2015 року про нікчемність правочинів, в якому повідомлено про нікчемність договору про відступлення права вимоги від 12 вересня 2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент» згідно ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зі змісту вказаного повідомлення вбачається, що від Третьої особи 2 вимагається негайно повернути всі отримані нею, згідно з умовами нікчемного правочину, оригінали документів (кредитні договори, договори забезпечення, всі інші документи).

Не погоджуючись з такими діями Відповідача, Позивач звернувся до суду, оскільки визнання нікчемним договору про відступлення права вимоги від 12 вересня 2014 року, прямо впливає на інтереси Позивача, як особи, яка набула права вимоги від Третьої особи 2 до Третьої особи 3.

Положеннями статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

У разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни.

Припинення здійснення операцій застосовується до правочину (у тому числі договору), визначеного у цій частині, якщо він укладений протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку.

Згідно ст.54 Закону рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Оскарження рішень, визначених частиною першою цієї статті, не зупиняє виконання оскаржуваного рішення або дії.

Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів вважає, що уповноважена особа діє від імені Фонду у межах повноважень, передбачених Законом, вчиняє дії щодо збереження активів банку, зокрема, шляхом прийняття обов'язкових для виконання рішень особами, яких таке рішення стосується та може бути оскаржено в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач серед підстав, передбачених статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо нікчемності договорів, у повідомленні від 22 липня 2015 року №5597 перерахував наступні підстави, не вказавши в чому безпосередньо вони виявились відносно договору відступлення від 12 вересня 2014 року, а саме: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 3) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 4) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

З цього приводу слід зазначити таке.

Як зазначалось раніше, платіжним дорученням №12 від 12 лютого 2015 року Третя особа 2 сплатила на користь ПАТ «Дельта банк» 58 129 954,99 грн.

Колегія суддів зауважує, що чинне законодавство України та нормативні акти Національного банку України, не обмежують платника у виборі банку, через установу якого ним здійснюється платіж.

З врахуванням наведеного, посилання Відповідача про безоплатне відчуження майна (права вимоги) за договором про відступлення права вимоги від 12 вересня 2014 року не відповідають обставинам справи, а, отже, застосування відповідної підстави для визнання зазначеного договору нікчемним є безпідставним.

Зміст договору про відступлення права вимоги від 12 вересня 2014 року не передбачав прийняття Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» додаткових зобов'язань (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Внаслідок укладення вказаного договору Публічне акціонерне товариство «Дельта банк» виступило кредитором у зобов'язанні та відповідно будь-яких зобов'язань, у тому числі майнових, не набуло.

За договором відступлення права вимоги від 12 вересня 2014 року боржником є інша сторона договору - Третя особа 2, яка своє зобов'язання щодо оплати ціни відступлення права вимоги виконала, що підтверджується платіжним дорученням №12 від 12 лютого 2015 року.

Поряд з цим, в матеріалах справи відсутні відомості, що договір про відступлення права вимоги від 12 вересня 2014 року передбачав платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Відомості на підтвердження того, що Третій особі 2 внаслідок укладення договору відступлення права вимоги було передано майно чи здійснено платіж, в результаті чого Третя особа 2 отримала ті чи інші переваги (пільги) в матеріалах справи відсутні.

Слід звернути увагу, що розмір майнової вимоги до боржника - Третьої особи 3, яке було відступлено за договором від 12 вересня 2014 року становив 53 741 706,99 грн, тобто ціна відступлення права вимоги перевищувала розмір вимоги, яку було відступлено.

На момент укладення договору відступлення права вимоги від 12 вересня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта банк» не було визнано неплатоспроможним.

Віднесення ПАТ «Дельта банк» до неплатоспрожних та запровадження в банку тимчасової адміністрації відбулося з 03 березня 2015 року.

30 жовтня 2014 року ПАТ «Дельта банк» віднесено до категорії проблемних, на підставі постанови Національного банку України №392/БТ, тобто після укладення договору про відступлення права вимоги від 12 вересня 2014 року.

Також, судом першої інстанції не встановлено та матеріалами справи не підтверджується те, що договір відступлення права вимоги від 12 вересня 2014 року було укладено між пов'язаними особами.

Так, згідно інформації з порталу Агентство з розвитку інфраструктури фондового ринку України (SMIDA www.smida.gov.ua) за даними депозитарної установи - «Національний депозитарій України» учасниками Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» станом на 3 квартал 2014 року були: 1) фізична особа, громадянин України, частка у статутному капіталі 63.9009%; 2) Каргілл Файненшіал Сервісіз Інтернешнл, Інк. (Cargill Financial Services International, Inc.), 035904, США, частка у статутному капіталі 29.3940%.

В матеріалах справи міститься витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб підприємців, згідно якого станом на день укладення договору відступлення права вимоги - 12 вересня 2014 року, учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами-адміністратор пенсійних фондів «Дельта Капітал» були: 1) ОСОБА_5, розмір внеску до статутного фонду 513 993,44 грн або 7,2566% від загального розміру статутного фонду; 2) Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Дельта Життя», розмір внеску до статутного фонду 6 569 070,28 грн або 92,7433% від статутного фонду.

Положеннями ч.1 ст.52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що для цілей цього Закону пов'язаними з банком особами є: 1) контролери банку; 2) особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку; 3) керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку; 4) споріднені та афілійовані особи банку, у тому числі учасники банківської групи; 5) особи, які мають істотну участь у споріднених та афілійованих особах банку; 6) керівники юридичних осіб та керівники банків, які є спорідненими та афілійованими особами банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів цих осіб; 7) асоційовані особи фізичних осіб, зазначених у пунктах 1-6 цієї частини; 8) юридичні особи, в яких фізичні особи, зазначені в цій частині, є керівниками або власниками істотної участі; 9) будь-яка особа, через яку проводиться операція в інтересах осіб, зазначених у цій частині, та на яку здійснюють вплив під час проведення такої операції особи, зазначені в цій частині, через трудові, цивільні та інші відносини.

Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» істотна участь - пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи. Особа визнається власником опосередкованої істотної участі незалежно від того, чи здійснює така особа контроль прямого власника участі в юридичній особі або контроль будь-якої іншої особи в ланцюгу володіння корпоративними правами такої юридичної особи.

Отже, колегія суддів вважає, що Відповідачем необґрунтовано та безпідставно прийнято рішення про те, що договір відступлення права вимоги від 12 вересня 2014 року є нікчемним з тієї підстави, що вказаний договір було укладено між пов'язаним особами, оскільки ні Третя особа 2, ні її учасники не є такими відповідно до критеріїв, передбачених законодавством України.

Поряд з цим, колегія суддів не бере до уваги посилання Відповідача, як на допустимий доказ, на витяг з протоколу №21 від 20 липня 2015 року засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом № 67 від 11 березня 2015 року, оскільки порядок скликання та проведення засідань комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями не передбачений ні Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ні нормативно-правими актами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ні іншими актами законодавства України, що суперечить вимогам статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

Посилання апелянта на те, що договір про відступлення права вимоги від 12 вересня 2014 року є нікчемним, оскільки кошти, сплачені Третьою особою 2 були розміщені на поточному рахунку, відкритому у Публічному акціонерному товаристві «Дельта банк», колегія суддів не приймає до уваги, адже матеріали справи не містять відомості щодо обмеження прав Третьої особи 2 на використання та розпорядження коштами, що були розміщенні на його рахунку.

Відсутні будь-які відомості, які б свідчили про наявність обмежень на виконання Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» платежу Третьої особи 2 від 12 лютого 2015 року, шляхом виконання відповідного платіжного доручення.

Згідно ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 228 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Таким чином, колегія суддів вважає, що для застосування санкцій, передбачених статтею 228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків чи з метою неправомірного одержання з державного бюджету коштів шляхом відшкодування податку на додану вартість у разі його несплати контрагентами до бюджету.

Отже, оскільки в матеріалах справи відсутні та Відповідачем не надані відомості, які б свідчили, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави, тому дії та рішення Відповідача про визнання нікчемним договору про відступлення прав вимоги від 12 вересня 2014 року є протиправними.

Рішення Відповідача про те, що договір про відступлення права вимоги від 12 вересня 2014 року є нікчемним, порушує права Позивача, оскільки набуті за вказаним договором права вимоги Третя особа 2 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Скай Кепітал Менеджмент» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Правнича консалтингова група», на підставі договору про відступлення права вимоги №8/2-VP від 12 лютого 2015 року, а тому рішення Відповідача підлягає скасуванню, як протиправне.

В апеляційній скарзі Відповідач зазначає, що майнові права кредитора - ПАТ «Дельта банк», що випливають з умов кредитного договору та договорів забезпечення, були передані у заставу Національному банку України за договором застави майнових прав №06/ЗМП від 26 лютого 2014 року в забезпечення виконання банком свої зобов»язань по поверненню кредиту рефінансування та сплаті процентів за користування ними. За умовами вказаного договору ПАТ «Дельта банк» зобов'язаний не відчужувати майнові права в будь-який спосіб та не обтяжувати їх зобов'язаннями на користь третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди Національного банку України. Таким чином, уклавши договір відступлення від 12 вересня 2014 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами-адміністратор пенсійних фондів «Дельта Капітал», передав в заставу третій особі обтяжені НБУ майнові права за кредитним договором, чим порушив вимоги договору застави майнових прав №06/ЗМП від 26 лютого 2014 року.

Такі посилання апелянта колегія суддів не бере до уваги, з огляду на таке.

Так, 26 лютого 2014 року між Національним банком України (Кредитор) та ПАТ «Дельта банк» (Позичальник) укладено кредитний договір №06, за умовами якого Позичальнику надано кредит для збереження ліквідності у сумі 800 000 000,00 грн на строк з 26.02.2014 року по 20.02.2015 року.

Вказаним договором встановлені права та зобов'язання сторін, їх відповідальність; визначено строк дії договору та гарантії.

Крім того, 26 лютого 2014 року між Національним банком України (Заставодержатель) та ПАТ «Дельта банк» (Заставодавець) укладено договір застави майнових прав №06/ЗМП.

Вказаним договором визначена відповідальність сторін у разі недотримання умов цього договору та зазначено, що суперечки, які виникають при виконанні цього договору, вирішуються в порядку встановленому чинним законодавством України.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутні будь-які судові рішення, якими встановлено недотримання (порушення, невиконання, тощо) умов вищевказаних договорів ПАТ «Дельта банк».

Отже, обставини зазначені апелянтом є необґрунтованими та безпідставними і не впливають на вирішення цього спору.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 201, 202 КАС України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Дельта банк» Кадирова Владислава Володимировича залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 листопада 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Бужак Н.П.

Костюк Л.О.

Ухвала складена в повному обсязі 22 січня 2016 року.

.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді: Бужак Н.П.

Костюк Л.О.