Справа № 812/339/15
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Борзаниця С.В.
Суддя-доповідач - Арабей Т. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року справа №812/339/15

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Арабей Т.Г., суддів: Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луганського міського центру зайнятості на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року № 812/339/15 за позовом Луганського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення незаконно отриманого матеріального забезпечення на випадок безробіття у розмірі 32 178,28 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

21 травня 2015 року Луганський міський центр зайнятості звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 про стягнення незаконно отриманого матеріального забезпечення на випадок безробіття у розмірі 32 178,28 грн. (а.с.2-3)

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року Луганському міському центру зайнятості у задоволенні адміністративного позову відмовлено (а.с.90-91).

Не погодившись з таким судовим рішенням, Луганський міський центр зайнятості подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідач перебуваючи на обліку в центрі зайнятості та отримуючи допомогу по безробіттю, внаслідок укладення договорів про надання юридичних послуг товариству став відноситися до зайнятого населення, що відповідно до п. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення з нього суми незаконно отриманої допомоги по безробіттю (а.с.98-100).

Представник позивача та відповідача в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

11 січня 2016 року до канцелярії суду надійшло клопотання від відповідача про розгляд справи за його відсутності (а.с. 141).

18 січня 2016 року від представника позивача до канцелярії суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 145).

За нормами статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень представника відповідача на неї, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження в адміністративній справі закрити, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 16 травня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до Луганського міського центру зайнятості з заявою про надання йому статусу безробітного (а.с. 8). На підставі вказаної заяви центром зайнятості відповідачу надано статус безробітного з та призначено допомога по безробіттю.

З 16 травня 2013 року по 15 квітня 2014 року відповідачу виплачено допомогу по безробіттю у загальному розмірі 32 178,28 грн. (а.с.9)

16 квітня 2014 року центром зайнятості проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Під час розслідування встановлено, що ОСОБА_2 в період перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітний (листопад 2013 року) виконував роботу на Товаристві з обмеженою відповідальністю "ЕОС Україна", шляхом надання юридичних послуг згідно договорів цивільно-правового характеру №14 від 01 грудня 2011 року (період надання послуг з 01 грудня 2011 року по 30 грудня 2012 року), №121201/1-У (період надання послуг з 01 грудня 2012 року по 30 листопада 2013 року).

В результаті розслідування посадовими особами позивача зроблено висновок, що на дату надання статусу безробітного відповідач був зайнятою особою згідно ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» та в порушення ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» не повідомив про обставини, що впливають на умови виплати забезпечення та надання соціальних послуг, незаконно отримав допомогу по безробіттю за період з 23 травня 2013 року по 15 квітня 2014 року.

Результати розслідування та висновки по ньому викладені в Акті № 579 від 16 квітня 2014 року (а.с.10).

16 квітня 2014 року Луганським міським центром зайнятості прийнято Наказ про повернення незаконно отриманої допомогу по безробіттю за період з 23 травня 2013 року по 15 квітня 2014 року у загальному розмірі 32 178, 28 грн. (а.с.20).

17 квітня 2014 року відповідачу направлено повідомлення № 1/09-2232 про добровільне повернення коштів в п'ятнадцятиденний строк з моменту його отримання (а.с.21).

У добровільному порядку відповідач зазначені кошти не повернув у зв'язку з чим позивач звернувся до суду із даним позовом.

Спірним питанням даної справи є правомірність стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів.

Приймаючи спірну постанову та відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач правомірно отримав допомогу по безробіттю, оскільки він не отримував дохід в період перебування на обліку в центрі зайнятості.

Суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв'язку з порушенням судом норм процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справою адміністративної юрисдикції, є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст.3 КАС України «суб'єкт владних повноважень» - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі при виконанні делегованих повноважень.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 17 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановленихКонституцією та законами України.

Отже, публічно-правовим спором є той спір, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з ч. 2 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди, завданої лише суб'єктом владних повноважень, якщо вони поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності останнього.

Частиною 4 ст. 50 КАС України встановлено, що громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що навіть якщо однією зі сторін спірних правовідносин є суб'єкт владних повноважень, то дана обставина не є беззаперечним доказом того, що даний спір є публічно-правовим.

Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 22 вересня 2015 року № 21-2209а15 та № 21-1884а15.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з предмету даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що наведений спір підлягає вирішенню загальним місцевим судом за правилами Цивільного процесуального кодексу України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 157,197, 198, 202, 203, 205, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Луганського міського центру зайнятості на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року № 812/339/15 - задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року № 812/339/15 - скасувати.

Провадження у адміністративній справі за позовом Луганського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення незаконно отриманого матеріального забезпечення на випадок безробіття у розмірі 32 178,28 грн.- закрити.

Роз'яснити позивачеві право звернення із даним позовом до місцевого суду у порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова