Справа № 816/1921/15
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2016-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2016 року м. Київ К/800/42334/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 на ухвалу судді Полтавського окружного адміністративного суду від 5 червня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області про визнання рішення недійсним,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області про визнання недійсним рішення від 13 лютого 1991 року № 38 «Про удочеріння неповнолітньої ОСОБА_6.».

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 5 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2015 року, позовну заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області ОСОБА_7 про визнання недійсним рішення від 13 лютого 1991 року № 38 «Про удочеріння неповнолітньої ОСОБА_6.». повернуто позивачам для подання до належного суду.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, але відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 18 КАС України підсудний місцевому загальному суду як адміністративному, оскільки стороною у вказаній справі є орган місцевого самоврядування.

Однак, погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно вимог ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування та визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Усиновлення регулюється главою 19 Сімейного кодексу України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Враховуючи, що у даній справі відсутні ознаки публічності, то встановлена ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів на даний спір не поширюється.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Проте, як суд першої, так і суд апеляційної інстанцій цих вимог закону не врахували та помилково ухвалили про повернення вказаної позовної заяви для подання її до належного суду адміністративної юрисдикції.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

За таких обставин, оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу судді Полтавського окружного адміністративного суду від 5 червня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2015 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк