Справа № 820/9947/15
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2016-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

11 січня 2016 р. Справа № 820/9947/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Цибульник Г.В.,

представника позивача - Коваленко О.В.,

представника відповідача - Бирка Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Качалівське" до Богодухівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Качалівське" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Богодухівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд скасувати податкове повідомлення - рішення від 21.07.2015 року № Богодухівської ОДПІ (Краснокутське відділення).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що контролюючим органом було проведено перевірку Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Качалівське", за результатами якої складено Акт № 583/220/30739621 від 16.04.2015 року. На підставі даного акту, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 21.07.2015 року. Позивач зазначає, що приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення, контролюючий орган дійшов до неправомірного висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства, оскільки у позивача наявні всі первині документи які підтверджують факт взаємовідносин із контрагентом ТОВ "Сібол" та мав встановлене законом право на віднесення сум по даним взаємовідносинам до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування.

Представник позивача в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на те, що встановлені за наслідком перевірки порушення позивачем вимоги діючого законодавства є обґрунтованими, та як наслідок, прийняте на їх підставі спірне податкове повідомлення-рішення є законним, а тому позов не підлягає задоволенню.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалах справи вбачається, що Богодухівською ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Качалівське" з питань правильності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість при здійсненні взаємовідносин з ТОВ "Сібол" за період з 01.10.2013 року по 31.10.2013 рік.

За результатами перевірки податковим органом було складено акт № 583/220/3073962 від 16.04.2015 року, у висновках встановлені наступні порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 209.2 ст. 209 ПК України, а саме: завищення задекларованого за період з 01.10.2013 року по 31.10.2013 рік значення рядка декларації 24 "Залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду" в сумі 27060,00 грн.; завищення задекларованого задекларованого за період з 01.11.2013 року по 31.11.2013 рік значення рядка декларації 24 "Залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду" в сумі 27060,00 грн.; заниження задекларованого за період з 01.12.2013 року по 31.12.2013 рік значення рядка декларації 25.2 "Сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду та залишається у розпорядженні сільськогосподарського підприємства та/або спрямовується за спеціальний рахунок" в сумі 27060,00 грн..

Богодухівською ОДПІ (Краснокутське відділення) винесено податкове повідомлення - рішення від 28.04.2015 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 67650,00 грн., з яких за основним платежем 27060,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 40590,00 грн..

В подальшому, позивачем подано скаргу до ГУ ДФС у Харківській області та до ДФС України на вищезазначене податкове повідомлення - рішення.

Відповідно до рішення ГУ ДФС у Харківській області від 08.07.2015 року № 2009/10/20-40-10-04-14 скасовано податкове повідомлення - рішення Богодухівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області від 28.04.2015 року № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 27060,00 грн. (штрафна (фінансові) санкції), в іншій частині зазначене рішення залишено без змін.

На підставі рішення ГУ ДФС у Харківській області, Богодухівською ОДПІ (Краснокутське відділення) прийнято податкове повідомлення - рішення № від 21.07.2015 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 40590,00 грн.. з яких за основним платежем у розмірі 27060,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 13530,00 грн..

Відповідно до рішення ДФС України від 03.08.2015 року, залишено без змін податкове повідомлення - рішення від 28.04.2015 року № та рішення про результати розгляду первинної скарги.

Перевіряючи обґрунтованість висновків податкового органу, та як наслідок правомірність визначення позивачу суми грошового зобов'язання на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до положень 14.1.36 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 22.1. ст. 22 ПК України об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Згідно п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Суд зазначає, що відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання та виготовлення товарів.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, та складається із сум податків нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподаткованих операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними пунктами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

Відповідно до частини першої ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до вимог п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 зазначеного Положення господарські операції -це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Відповідно до ст. 209 ПК України, платник податку на додану вартість, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у п. 209.6 цієї статті (сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку4, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку-для інших виробничих цілей (п. 209.6 ст. 209 ПК України).

Відповідно до п. 209.6 ст. 209 ПК України, сільськогосподарським вважається, підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на давальницьких вимогах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, постановлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

З матеріалів справи вбачається, що між СТОВ "Качалівське" та ТОВ "Сібол" () було укладено договір купівлі-продажу № 78 від 01.10.2013 року.

Відповідно до умов договору, ТОВ "Сібол"- продавець, а СТОВ "Качалівське" - покупець. Предметом даного договору є надання продавцем покупцеві товарної продукції шляхом поставки (передачі) згідно договору. За цим договором товарною продукцією є засоби рослин. кількість та асортимент товарної продукції визначається відповідним додатком (додатками) до цього договору, які є невід'ємними частинами цього договору. Поставка товарної продукції проводиться партіями та оформляється товарними накладними; приймання товарної продукції по кількості та якості проводиться покупцем в момент її отримання від продавця.

Позивач зазначає, що реальність господарських відносин з ТОВ "Сібол" підтверджується видатковою та податковою накладними, прибутковим ордером, актом про використання мінеральних, органічних добрив та засобів хімічного захисту рослин за грудень 2013 року; платіжним дорученням та випискою банку, відповідного до яких оплата за товар здійснена шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ "Генера Союз" (), з яким ТОВ "Сібол" укладено договір уступки вимоги (цесії) від 15.04.2014 року, в рахунок погашення кредиторської заборгованості.

Також, в судовому засіданні представник позивача зазначив, що товаро-транспортна накладна не є тим первинним документом, який підтверджує факт придбання товарів та її відсутність не впливає на право підприємства на податковий кредит.

Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що необхідність товаро-транспортних накладних, подорожніх листів і відповідність вантажів, що перевозяться, товаро-транспортним документам передбачено Наказом міністерства транспорту України "Про затвердження правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні" від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованим в МЮУ 20.02.1998 року та ст. 49 Закону України "про автомобільний транспорт".

Первинна транспортна документація відноситься до первинних документів, на основі яких ведеться бухгалтерський облік.

Отже, товаро-транспортна накладна відноситься до первинної транспортної документації, ведення форм якої для всіх суб'єктів господарської діяльності незалежно від форм власності є обов'язковим.

Перевезення вантажів автомобільним транспортом як на комерційній основі так і для власних потреб, здійснюється тільки при наявності, належним чином оформлених товаро-транспортних накладних типових форм, що додаються до подорожнього листа, тобто для обліку товаро-матеріальних цінностей у дорозі, їх переміщення, оприбуткування, списання в оперативному та бухгалтерському обліку призначена саме товаротранспортна накладна.

Відповідно до п. 44.6 ст. 44 Податкового Кодексу України передбачено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Представник позивача в судовому засіданні не заперечував, що бухгалтерією товариства до перевірки не було надано товаро-транспортну накладку та подорожній лист.

Згідно з положеннями ст. 9 ЗУ "Про ліцензування видів господарської діяльності" та ст. 9 ЗУ "про пестициди", господарська діяльність у сфері торгівлі пестицидами та агрохімікатами (тільки регуляторами росту рослин) провадиться на підставі ліцензії. Ліцензійні умови провадження господарської діяльності затверджені наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 17.07.2013 № 439. Ці ліцензійні умови визначають організаційні, кваліфікаційні та особливі вимоги, обов'язкові для виконання при провадженні господарської діяльності з торгівлі пестицидами та агрохімікатами (тільки регуляторами росту рослин).

В ході розгляду справи до суду не надано доказів наявності у ТОВ "Сібол" ліцензії на провадження господарської діяльності з оптової, роздрібної торгівлі пестицидами та агрохімікатами (тільки регуляторами росту) чинної в жовтні 2013 року.

Також, відповідно до укладеного договору № 78 від 01.10.2013 року, якість продукції повинна відповідати даним, які наведено у сертифікаті якості, а продавець передає покупцю копії відповідних сертифікатів якості на партію продукції, що постачається.

Сертифікат якості - документ, який підтверджує, що продукція, системи якості, системи управління якістю, відповідає установленим вимогам конкретного стандарту чи іншого нормативного документа, визначеного законодавства. Документ має термін дії та містить інформацію про продукцію та її відповідальність вимогам ДСТУ, виробника продукції, ким видано сертифікат.

Слід зазначити, що технічних паспортів, сертифікатів якості/відповідності, інших документів, які б підтверджували якісні характеристики товаро-матеріальних цінностей придбаних у ТОВ "Сібол" у жовтня 2013 року до суду не надано, а відтак встановити відповідність товару всім нормам стандартизації не можливо.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. ст. 9, 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що при придбанні товару СТОВ "Качалівське" у ТОВ "Сібол" в жовтні 2013 року відбулося лише документальне оформлення операції з реалізації інших товарів, формування податкового кредиту та податкового зобов'язання спрямовані для надання податкової вигоди, що свідчить по не можливість підтвердження реальності здійснення операцій товарного характеру як при придбанні так і при реалізації в подальшому, відтак податкове повідомлення - рішення від 21.07.2015 року № Богодухівської ОДПІ (Краснокутське відділення) є таким, що прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб передбачений чинним законодавством, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Качалівське" до Богодухівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 15 січня 2016 року.

Суддя Р.В. Мельников