Справа № 2а/0570/11071/12
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2016-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" січня 2016 р. м. Київ К/800/5963/13

Колегія Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів Ємельянової В.І.,

Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Фонд) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Камнеобробний завод «Омфал») (ТОВ «Камнеобробний завод «Омфал») про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

за касаційною скаргою Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2012 року Фонд звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив стягнути з ТОВ «Камнеобробний завод «Омфал» адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2011 році в розмірі 67811 грн 76 коп та пеню в розмірі 1654 грн 32 коп.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2012 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2013 року, відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалені ними судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Справа вирішується в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами відповідно до статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відсутні клопотання всіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволенні касаційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач здійснив передбачені чинним законодавством заходи щодо створення умов для працевлаштування інвалідів та заходи щодо інформування центру зайнятості про наявну можливість на підприємстві для їх працевлаштування.

ТОВ «Камнеобробний завод «Омфал» подало до Фонду звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2011 рік форми №10-ПН, в якому зазначило, що середньооблікова кількість штатних працівників на підприємстві становила 136 осіб, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 5 осіб, кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 3 особи.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року №875-ХІІ (далі - Закон №875-ХІІ) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Статтею 20 Закону №875-ХІІ передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Згідно статті 18 даного Закону забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини третьої статті 18-1 Закону №875-ХІ передбачено, що державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Частиною другою статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно з частиною четвертою статті 20 Закону України «Про зайнятість населення» від 1 березня 1991 року №803-VII підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.

При цьому, про наявність вакантних місць роботодавці повинні повідомляти центри зайнятості, направляючи звітність у формі №3-ПН, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19 грудня 2005 року №420.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Камнеобробний завод «Омфал» подавало звіти про наявність вакансій форми №3-ПН щодо вакантних місць для працевлаштування інвалідів протягом 2011 року, а саме - 1 березня 2011 року, 11 березня 2011 року, 17 березня 2011 року, 21 березня 2011 року, 31 березня 2011 року, 6 квітня 2011 року, 11 квітня 2011 року, 21 квітня 2011 року, 21 квітня 2011 року, 1 червня 2011 року, 24 червня 2011 року, 11 серпня 2011 року, 31 серпня 2011 року, 8 вересня 2011 року, 23 грудня 2011 року.

Суд першої інстанції вказав, що протягом 2011 року відповідач виділяв робочі місця для працевлаштування інвалідів та інформував центр зайнятості шляхом надання звітів за формою №3-ПН. Суд апеляційної інстанції зазначив, що ТОВ «Камнеобробний завод «Омфал» щомісячно направляв центру зайнятості звіти форми №3ПН та вжив усіх необхідних заходів для недопущення правопорушення.

Проте, судами попередніх інстанцій не встановлено чи подавав відповідач до центру зайнятості дані про наявність вільних робочих місць (вакансій) для працевлаштування інвалідів за січень, лютий, травень, жовтень, листопад 2011 року та якими письмовими доказами дані обставини підтверджуються.

Судам необхідно було встановити, чи виконано відповідачем у повному обсязі обов'язок щодо інформування про створенню (пристосування) робочих місць та наявність вакансій для працевлаштування інвалідів.

Частиною першою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно зі статтею 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки неповноту встановлення обставин у справі допущено обома судовими інстанціями, то справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2013 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута у порядку і з підстав, передбачених статтями 235-237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.Й. Рецебуринський(

оповідача)

Судді В.І. Ємельянова

В.В. Швець