Справа № 817/2067/15
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2016-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сало А.Б.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
УХВАЛА

іменем України

"14" січня 2016 р. Справа № 817/2067/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Зарудяної Л.О.

Франовської К.С.,

при секретарі Іщенко І.П. ,

за участю представника позивача, третьої особи ОСОБА_3 та

його представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "27" жовтня 2015 р. у справі за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "Україна" до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області Мішура Вадима Васильовича, Реєстраційної служби Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання протиправною державної реєстрації прав на нерухоме майно,скасування рішення та зобов'язання вчинення певних дій ,

ВСТАНОВИВ:

Приватне сільськогосподарське підприємство "УКРАЇНА" звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області Мішури Вадима Васильовича, Реєстраційної служби Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання протиправною державної реєстрації прав на нерухоме майно, скасування рішення та зобов'язання вчинення певних дій.

Позивач просить визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію, вчинену державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Здолбунівського районного управління юстиції Мішурою В.В. права власності на нерухоме майно - будівлю гаража для легкових автомобілів, що за адресою: Рівненська області, Здолбунівський район, АДРЕСА_3 (реєстрація від 20.03.2015 індексний номер 35245767). Крім того, позивач просить суд зобов'язати Реєстраційну службу Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області утриматись від реєстрації права власності на нерухоме майно, складання та видачі свідоцтва про право власності на вказаний об'єкт.

На обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно - будівлю гаража для легкових автомобілів, адреса об'єкта: Рівненська область, Здолбунівський район, АДРЕСА_3 (індексний номер 35245767) від 20.03.2015 відбулася на підставі поданих ОСОБА_3 документів, які не відповідають вимогам закону та порушують права позивача, у якого спірне майно перебуває в оренді відповідно до договору. Зазначає, що державний реєстратор, при вчиненні відповідних реєстраційних дій не звернув увагу, що для здійснення державної реєстрації права власності на будівлю гаража для легкових автомобілів в АДРЕСА_3, що є частиною цілісного майнового комплексу, спільною частковою власністю громадян співвласників майнових паїв, заявником не було виконано вимог закону і не було подано належних документів, які б засвідчили факт виникнення/перехід права власності на вказане майно, як одного із власників майнового паю.

Крім того, зазначає, що надане для реєстрації рішення - Протокол засідання комісії з організації майнових питань КСП "УКРАЇНА" від 09.03.2015р. не відповідає вимогам Закону і не свідчить про виникнення у ОСОБА_3 права власності на заявлений до реєстрації об'єкт.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Суд першої інстанції визнав протиправним та скасував рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області Мішури Вадима Васильовича про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.03.2015 індексний номер 35245767.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

З постановою суду першої інстанції не погодився третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову. Зокрема, вважає, що позивач заявив вимогу про захист порушеного цивільного права, тому справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, третьої особи ОСОБА_3 та його представника, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 20 березня 2015 року ОСОБА_3 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомості: будівля гаража для легкових автомобілів, що знаходиться Рівненська область, Здолбунівський район, АДРЕСА_3.

До заяви про реєстрацію прав та їх обтяжень заявником було додано: квитанції про сплату коштів, копію паспорта громадянина України, копії Протоколу засідання комісії з організації майнових питань КСП "УКРАЇНА" від 09.03.2015, копію рішення органу місцевого самоврядування від 10.03.2015 про присвоєння поштової адреси об"єкту, копію свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) серія 0100711, виданий Здовбицькою сільською радою 09.02.2015, копію технічного паспорта об'єкта.

Інших документів заявник не подавав.

Державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області Мішурою В.В. 20.03.2015р. прийнято рішення про проведення державної реєстрації вказаного об'єкту за заявником, відкрито запис в реєстрі та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім'я ОСОБА_3

Судами також встановлено, а сторонами не спростовано, що вказаний об'єкт нерухомості входить до цілісного майнового комплексу КСП «Україна», що в результаті приватизації був розпайований і відповідно до договору №3 «Оренди майна від 2000 року, переданий в оренду ПСП «Україна» і є спільною частковою власністю громадян-співвласників.

В свою чергу, будучи незгідним із вказаним рішенням державного реєстратора про проведення державної реєстрації вказаного об'єкту - будівлі гаража для легкових автомобілів, що знаходиться Рівненська область, Здолбунівський район, АДРЕСА_3 за заявником ПСП «Україна» звернулось до суду з даним позовом про скасування державної реєстрації.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем у справі - державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області Мішурою В.В. при проведенні реєстрації спірного майна за ОСОБА_3 не було дотримано приписів Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Зокрема, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність у ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) та рішення (протоколу) засідання комісії з організації майнових питань КСП "УКРАЇНА" від 09.03.2015р. є недостатніми для реєстрації права власності на спірний об'єкт нерухомо майна за заявником і в силу приписів вищевказаного Закону не давало підстав відповідачу для вчинення такої реєстрації. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до адміністративного суду чи на момент прийняття судом рішення, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Таким чином, у даному випадку підставами для визнання дій державного реєстратора неправомірними є невідповідність таких дій вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який вчиняє ці дії. А обов'язковою умовою визнання дій неправомірними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів у зв'язку з вчиненням таких реєстраційних дій.

Як встановлено судами та стверджується матеріалами справи, позивач є правонаступником реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства "Агроспілка Україна" (а.с.43-44) і на підставі Договору №3 "Оренди майна", що знаходиться в цілісному майновому комплексі і є спільною частковою власністю громадян-співвласників (а.с.55-71) володіє та користується переданим йому майном на умовах оренди, в тому числі і спірним гаражем. Позивач покликається на те, що в силу приписів ст.ст.1, 7, 9, 31 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" від 14.02.1992 р. №2114-ХІІ свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) саме по собі не є документом, що встановлює виникнення, перехід, припинення прав на індивідуально визначене нерухоме майно. При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник КСП (в цьому випадку позивач у справі) одночасно з підписанням акта приймання-передачі майна робить відмітку про виділення майна в натурі у свідоцтві про власності на майновий пай члена КСП. Таке свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі та акт приймання-передачі майна є підставою для оформлення в установленому законом порядку права власності на майно за конкретною особою.

Аналіз наведених норм права та встановлених обставин у справі дає підстави вважати, що відносини з приводу реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств не виключають у правонаступника права на захист інших прав та інтересів, які не пов'язані з правом власності юридичної особи.

Відтак, вчинення відповідачем реєстраційних дій щодо переходу права власності на спірне майно (гараж) до іншої особи впливає на права позивача.

Відповідно до ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду від 20.05.2013р. № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" роз"яснено, що відповідно до частини другої статті 30 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року №1952-IV дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації.

Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на вказане вище колегія суддів вважає, що заявлений спір, зважаючи на його зміст та юридичну природу, належить до встановлених законом публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

З висновками суду першої інстанції та доводами позивача колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Питання щодо виділення в натурі частки в майні колективного сільськогосподарського підприємства було врегульовано, зокрема, Законом України від 14 лютого 1992 року № 2114-XII «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указом Президента України від 29 січня 2001 року №62 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки», постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року №177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» і Порядком розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств (далі Порядок), затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року №62.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" майно колективного підприємства належить його членам на праві спільної часткової власності.

Згідно з частиною 1 статті 358 Цивільного кодексу України та пунктів 9, 16 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України №62 від 14 березня 2001 року, виділення із складу пайового фонду майна в натурі окремими власниками за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється згідно із затвердженою загальними зборами власників майнових паїв структурою пайового фонду підприємством правонаступником та не інакше як на підставі рішення загальних зборів співвласників.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 р. №177 затверджено Типове положення про комісію з вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки (далі - Типове положення).

У п. 3 цього Типового положення зазначено, що основним завданням комісії є уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів підприємства, у тому числі реорганізованих, де не завершено процес паювання майна і не здійснено належного оформлення та реалізації цих прав відповідно до законодавства.

Пунктами 4, 5 Типового положення визначені права комісії, які зводяться до проведення розрахунків щодо пайового майна, визначення структури пайового фонду тощо.

Згідно з підпунктом 10 п. 4 Типового положення комісія вносить пропозиції щодо виділення групі осіб (окремим особам), які є власниками паїв, індивідуально визначених об'єктів із складу майна реорганізованого підприємства та передачі їх у спільну власність.

Типовим положенням не передбачено право комісії проводити розрахунки майном пайового фонду з іншими особами та (або) укладати договори з особами, які б передбачали розпорядження майном пайового фонду.

Відповідно до п. 10 Порядку комісія готує для розгляду на загальних зборах перелік майна для виділення його у натурі окремо для кожної групи осіб у спільну часткову власність єдиним комплексом та список осіб, які виявили бажання отримати свої майнові паї у натурі.

Пунктом 12 Порядку встановлено, що питання розподілу майна пайового фонду вирішується загальними зборами співвласників майнових паїв, які затверджують подані комісією пропозиції, після чого згідно з п. 15 Порядку таке майно виділяється підприємством правонаступником з оформленням акта приймання-передачі.

Таким чином, законодавством встановлено, що до компетенції комісії не віднесено повноважень на розпорядження майном і право на розпорядження майном мають лише загальні збори співвласників майнових паїв.

Щодо предмету спору - вчинення відповідачем оспорюваних реєстраційних дій, то колегія суддів зазначає таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон №1952) визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №1952, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно.

Статтею 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачений порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, а саме: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до приписів ст.17 цього ж Закону текст документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, повинен бути написаний розбірливо. Прізвище, ім'я, по батькові фізичних осіб та їх місце проживання, а також найменування юридичних осіб та їх місцезнаходження повинні бути написані повністю.

Документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедура взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначена Порядом державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі - Порядок № 868).

Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст (п. 8 Порядку №868).

Заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита (п. 13 Порядку №868).

Згідно з пунктом 15 Порядку № 868 під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); повноважень заявника; відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Згідно з пунктом 16 Порядку №868 у разі подання документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав, не в повному обсязі державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття.

Пунктами 20, 28 Порядку № 868 передбачено, що за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Частиною 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Як зазначалось вище, відповідно до приписів ч.3 ст. 17 Закону №1952-IV від 01.07.2004р. документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Як вбачається із матеріалів, справи, предметом оскарження є рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на будівлю гаража, що є частиною цілісного майнового комплексу.

Судами встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що в якості документа, що встановлює виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень державним реєстратором серед інших документів було отримано від заявника: протокол засідання комісії з організації майнових питань КСП "УКРАЇНА" від 09.03.2015р., яким за заявою ОСОБА_3 виділено йому в натурі в рахунок майнового сертифіката на суму 3208 грн. нерухоме приміщення - гараж для легкових автомобілів за адресою с.Здовбиця, Здолбунівського району та свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) серія 0100711 виданий ОСОБА_3 Здовбицькою сільською радою 09.02.2015.

З огляду на наведені вище приписи Типового положення про комісію з вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 р. №177 в частині повноважень комісії, за відсутності рішення загальних зборів співвласників майнових паїв, свідоцтва з відмітками про виділення майна в натурі та акта прийому-передачі спірного нерухомого майна від позивача, як правонаступника КСП, ОСОБА_3, колегія суддів дійшла висновку, що у відповідача не було підстав для оформлення права власності на зазначене майно - будівлю гаража за ОСОБА_3

Колегія суддів також вважає неспроможними доводи апелянта та відповідача щодо того, що наказ Міністерства аграрної політики від 14.03.2001 №62 втратив чинність відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства від 11.04.2013 №235, відтак, на думку останніх, свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) та рішення (протокол) засідання комісії з організації майнових питань КСП "УКРАЇНА" від 09.03.2015р. є достатніми для реєстрації права власності на індивідуально визначений об'єкт нерухомо майна.

З урахуванням того, що на даний час практично відсутній інший спеціальний нормативно-правовий акт, направлений на врегулювання порядку виділення членам реорганізованого сільськогосподарського підприємства майна в натурі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що положення Порядку №62 підлягають до застосування в частині визначення переліку документів на підставі яких відбувається реєстрація права власності на майновий пай виділений в натурі індивідуально.

Аналогічна позиція була викладена в Роз'ясненні Державної реєстраційної служби України від 06.06.2014 №9299/05-15-14 щодо порядку оформлення права власності на майно, виділене в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств, яке доведено до відома начальників реєстраційних служб обласних управлінь юстиції і підлягало до застосування державними реєстраторами.

Також суд першої інстанції правильно вказав на дефектність протоколу засідання комісії з організації майнових питань КСП "УКРАЇНА" від 09.03.2015р., оскільки, як вбачається з відповіді Здовбицької сільської ради на адвокатський запит від 24.06.2015р., членами комісії з організації майнових питань КСП "УКРАЇНА" були п'ятнадцять осіб і серед них не вказано прізвищ ОСОБА_5 та ОСОБА_6, разом з тим поданий на реєстрацію протокол містить прізвища та підписи лише трьох осіб. Будь-яких документів щодо змін у складі комісії сторони суду не надали.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач в силу положень частини 2 статті 71 КАС України не спростував покликання позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення повно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають обставинам справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального права, підстав для її скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "27" жовтня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Л.О. Зарудяна

К.С. Франовська

Повний текст cудового рішення виготовлено "15" січня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Приватне сільськогосподарське підприємство "Україна" вул.Шосова,267,с.Здовбиця,Здолбунівський район, Рівненська область,35709

3- відповідачу: Державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області Мішура Вадим Васильович вул.Пушкіна,44,м.Здолбунів,Рівненська область,35705

4-Реєстраційна служба Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області вул.Пушкіна,44,м.Здолбунів,Рівненська область,35705

5-третій особі: ОСОБА_3 - АДРЕСА_1,33000

6- ОСОБА_7 АДРЕСА_2,