Справа № 822/3278/13-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2016-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/3278/13-а

Головуючий у 1-й інстанції: Данилюк У.Т.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

19 січня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Тонус" на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Тонус" до Державної податкової інспекції у м.Хмельницькому про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Тонус" звернулося до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової інспекції у м.Хмельницькому про скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2015 року скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Позивач в судове засідання повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

19.01.2016р. представник відповідача у зв'язку із неявкою представника позивача подав до суду заяву про розгляд даної справи в порядку письмового провадження.

Згідно із ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, працівниками відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Фірма "Тонус" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011 року по 30.09.2012 року.

За результатами перевірки складено акт № 725/22-6/23845071 від 27.02.2013 року.

В ході перевірки встановлені та зафіксовані в акті порушення позивачем вимог: п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п.п. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток в розмірі 683 957 грн.; п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в розмірі 778 237 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 16.05.2013 року за № /1211 (яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 778 237 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 194 559 грн.), та №/1210 (яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 683 957 грн. за основним платежем та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 70777 грн.).

Не погодившись із вказаними рішеннями позивач звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ТОВ "Фірма "Тонус", суд першої інстанції виходив з того, що позивач неправомірно сформував податкові зобов'язання з ПДВ та податку на прибуток за наслідками операцій, реальність яких документально не підтверджується.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із вказаними висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень слугував висновок податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства при формування витрат та податкового кредиту за результатами господарських операцій з ТОВ "Лайн Сервіс ЛТД" та ТОВ "Радіосистеми", які документально не підтверджені. На думку відповідача позивачем проведено лише документальне оформлення операцій з придбання послуг та будівельних матеріалів без їх фактичного здійснення.

Відповідно до п.200.1, п.200.2, п.200.3, п.200.4 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначений статтею 198 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6. ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п.138.1. ст.138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно із п.138.2. ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п.п.139.1.9. п.139.1. ст.139 ПК України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Таким чином, формування платником податку витрат підприємства допускається за умови наявності зв'язку цих витрат з її господарською діяльністю товариства та підтвердження відповідних сум належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" від 16.07.1999 року № 996-14 зі змінами і доповненнями встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно із пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 року за № 168/704, первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Крім того, колегія суддів зауважує, що будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні, акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Необхідною умовою для цього є факт придбання товарів (послуг) із метою їх використання в господарській діяльності. За відсутності факту придбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Визначальною має бути подія, підтверджена документально. При цьому, документи мають бути складені особою, відповідальною за здійснення господарської операції.

Верховний суд України в постанові від 27 березня 2012 року (справа №21-737во10) звертає увагу на те, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

- відсутність первинних документів обліку.

Згідно договору генерального підряду на капітальне будівництво №2/23-08 від 1 серпня 2008 р. позивач (генпідрядник) зобов'язався перед відділом капітального будівництва УМВС в Хмельницькій області (замовник) виконати роботи з будівництва навчальної бази з адміністративними приміщеннями УМВСУ в Хмельницькій області по вул. Зарічанська,7 в м.Хмельницькому.

В силу п.7.1 вказаного договору генеральний підрядник зобов'язаний узгоджувати із замовником постачальників матеріалів та устаткування. Залучення субпідрядників здійснюється генеральним підрядником за погодженням із замовником. Погодження здійснюється на основі інформації генерального підрядника, яка надається замовнику за 5 днів до початку виконання субпідрядником робіт. Замовник має право протягом 5 днів після одержання пропозиції відмовити у залученні запропонованого субпідрядника з обґрунтуванням причин такої відмови. Якщо замовник не зробить цього у визначений час, кандидатура субпідрядника вважається узгодженою.

Відповідно до договору генерального підряду на капітальне будівництво №2/3-10 від 07 червня 2010 р. позивач (генпідрядник) зобов'язався перед відділом капітального будівництва УМВС в Хмельницькій області (замовник) виконати роботи по будівництву 200-квартирного житлового будинку з вбудованими магазинами, офісними приміщеннями та вбудовано-прибудованим підземним паркінгом по вул.Зарічанській, 9 у м.Хмельницький

Зазначений договір передбачає в п.4.2, що генпідрядник має право залучати за власним вибором і за згодою замовника до виконання визначених обсягів робіт субпідрядні спеціалізовані будівельні та інші організації.

Відповідно до договору генпідряду в капітальному будівництві №1 від 3 листопада 2008 року, укладеним між ТОВ "Агроекспорт" (замовник) та ТОВ "Фірма "Тонус" (генпідрядник), генпідрядник забезпечує відповідно до проектної документації та умов договору виконання будівельних робіт, пов'язаних з будівництвом підземного паркінгу. Об'єкт будівництва - будівництво багатоповерхового будинку з офісними приміщеннями та підземним та надземним паркінгом. Згідно п.8.1 договору генпідрядник має право залучати до виконання робіт субпідрядників.

Встановлено, що між позивачем та ТОВ "Лайн Сервіс ЛТД" укладено договори підряду № П/07-10 від 05.10.2011 року, № П/08-10 від 10.10.2011 року, № П/09-10 від 06.10.2011 року, № 12 від 12.12.2011 року, № П/04-12 від 28.04.2012 року.

Відповідно до умов вказаних договорів ТОВ "Лайн Сервіс ЛТД" зобов'язувався виконати будівельно-ремонтні роботи (в будівлі учбової бази УМВСУ з адмінбудинком по вул.Зарічанській в м.Хмельницький; по будівництву 200-квартирного житлового будинку з вбудованими магазинами, офісними приміщеннями та вбудовано-прибудованим паркінгом по вул.Зарічанській, 9 у м.Хмельницький) та монолітні роботи (по будівництву підземно-наземного паркінгу на 63 бокси по вул. Свободи, 7Б/1 в м.Хмельницький), а позивач прийняти та оплатити їх.

На підтвердження факту виконання робіт та їх оплати позивачем надано акти приймання виконаних будівельних робіт (підписані представниками ТОВ "Фірма "тонус" та ТОВ "Лайн Сервіс ЛТД" без зазначення посади та ПІБ), довідки про вартість виконаних будівельних робіт (аналогічно підписані), податкові накладні, банківські виписки по рахунках.

Також між позивачем (покупець) та ТОВ "Лайн сервіс ЛТД" (продавець) було укладено договір купівлі-продажу №12 від 12.12.2011 р., згідно п.п.1.1, 2.1 якого продавець зобов'язується продати і передати у власність покупця товар, асортимент та ціни на який вказуються у рахунку-фактурі. Відповідно до п.4.2 товар поставляється на умовах самовивозу автотранспортом покупця.

На підтвердження факту продажу товарів позивачем надано видаткові та податкові накладні, подорожні листи вантажного автомобіля (на окремі матеріали), банківські виписки.

Також між позивачем та ТОВ "Радіосистеми" надано договори субпідряду № 06/03/12 від 30.03.2012 року та № 07/03/12 від 30.03.2012 року (згідно яких ТОВ "Радіосистеми" зобов'язується виконати роботи по розробленню ґрунту, механізмами та вручну, та заглибленню залізобетонних паль в ґрунти за адресою по вул.Зарічанській, 9 в м.Хмельницький, а позивач прийняти та оплатити їх), а також договір купівлі-продажу б/н від 20.03.2012 року, згідно якого ТОВ "Радіосистеми" зобов'язується поставити будівельні матеріали - цеглу.

На підтвердження факту виконання вказаних договорів позивачем надано акти приймання виконаних будівельних робіт (підписані представниками ТОВ "Фірма "тонус" та ТОВ "Радіосистеми" без зазначення посади та ПІБ), довідки про вартість виконаних будівельних робіт (аналогічно підписані), видаткові накладні на отримання ТМЦ, товарно-транспортні накладні на перевезення ТМЦ (цегли), банківські виписки.

Колегія суддів враховує, що договори генерального підряду на капітальне будівництво №2/23-08 від 1 серпня 2008 р. та №1 від 3 листопада 2008 року містять вимоги до можливих субпідрядників (мати ліцензію (дозвіл) на виконання робіт, визначених договором субпідряду, досвід виконання аналогічних робіт та ресурси, достатні для їх виконання, тощо).

Разом з цим, позивачем не надано жодних доказів погодження замовниками будівництва залучення до виконання будівельних робіт субпідрядників, що передбачено умовами окремих вищевказаних договорів; не надано доказів того, що залучені ним субпідрядники мали ліцензії на виконання будівельних робіт та відповідних фахівців у сфері виконання робіт. При цьому, згідно витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців у ТОВ "Радіосистеми" взагалі відсутній такий вид діяльності, як будівельні роботи.

Матеріали справи також не містять доказів наявності у контрагентів позивача необхідних засобів для здійснення певних технологічних процесів та виконання будівельних робіт (про використання яких субпідрядниками зазначає позивач).

Крім того, як встановлено податковим органом в акті перевірки, згідно бази даних ДПС "Пошуково-довідкова система" та "системи розшифровок та співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту, в розрізі контрагентів" у ТОВ "Лайн Сервіс ЛТД" працювало лише 3 особи (з них 2 - директор та головний бухгалтер). І хоча чинне податкове законодавство України не допускає покладення на платника відповідальності за дії третіх осіб у багатостадійному господарському обороті, наведені обставини можуть слугувати доказом фіктивності усіх операцій на шляху активу (у вигляді результатів виконаних робіт) від субпідрядників до позивача.

Позивачем не надано доказів того, що його посадовими особами контролювалось виконання робіт субпідрядниками; не надано доказів забезпечення доступу до об'єктів для виконання робіт, шляхом, зокрема, надання перепусток, подання списків осіб охороні тощо. Лімітно-забірних карток для відпуску будівельних матеріалів субпідрядникам (або інших первинних документів для обліку руху матеріалів згідно Наказу № 193 від 21 червня 1996 року "Про затвердження типових форм первинних облікових документів з обліку сировини та матеріалів"), які використовувались для здійснення будівельних робіт, позивачем також не надано (зокрема, договір субпідряду від 12.12.2011 р. за №12 передбачав виконання робіт з будівельних матеріалів, які мали надаватись позивачем).

Також договори підряду №П/07-10 від 05.10.2011 р., №П/08-10 від 10.10.2011 р., №П/09-10 від 06.10.2011 р., №12 від 12.12.2011 р., субпідряду №06/03/12 від 30.03.2012 р., №07/03/12 від 30.03.2012 р. передбачають, що вартість робіт погоджується сторонами в кошторисі, який є невід'ємною його частиною, однак укладення таких кошторисів та їх підтвердження позивачем не надано.

Крім того, акти приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт по взаємовідносинах позивача (генпідрядник) із замовниками робіт не містять зазначення субпідрядників, хоча місять відповідні графи, як того вимагають примірні форми № КБ-2в та КБ-3, визначені наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України "Про затвердження примірних форм первинних документів з обліку в будівництві" № 554 від 04.12.2009 року. Укладені ж аналогічні документи між позивачем та субпідрядниками (в яких замовником вказаний позивач) підписані без зазначення посади відповідальних осіб, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та не дає змоги ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарських операцій.

Згідно постанови про порушення кримінальної справи та об'єднання справ в одне провадження від 25.11.2011 року (т.1, а.с.113) ОСОБА_3 є засновником та директором як ТОВ "Лайн Сервіс ЛТД", так і ТОВ "Радіосистеми", отже вказані юридичні особи є пов'язаними.

Колегія суддів також враховує, що на підтвердження факту виконання договорів купівлі-продажу, укладених між позивачем та контрагентами (ТОВ "Лайн Сервіс ЛТД" та ТОВ "Радіосистеми") не надано документів, які б підтверджували факт доставки товарів, здійснення розвантажувально-навантажувальних робіт; відсутні докази на підтвердження подальшого використання такого товару в господарській діяльності позивача (рух товару по складу, передача матеріально-відповідальним особам, оборотно-сальдові відомості тощо).

Надані позивачем для підтвердження господарських взаємовідносин із ТОВ "Лайн Сервіс ЛТД" подорожні листи вантажного автомобіля взагалі не містять підтвердження будь-якого відношення до даного контрагента; надані товарно-транспортні накладні (щодо перевезення позивачем цегли) на підтвердження перевезень ТМЦ у взаємовідносинах із ТОВ "Радіосистеми" хоча й містить посилання на такого контрагента, однак не містить жодних посад, прізвищ осіб, яка їх підписала, та яка прийняла вантаж (наявні лише підписи). Крім того, відсутні відповідні довіреності на отримання вантажу для працівників позивача (відповідна графа у ТТН також не заповнена). Документи щодо оплати свідчать лише про переміщення коштів на банківських рахунках, та не є належними доказами реальності спірних договорів.

Враховуючи наведені обставини в сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем доведено факт відсутності належних первинних документів, що підтверджують реальність проведених позивачем операцій. Додані до апеляційної скарги документи не дають змогу ідентифікувати поставку та використання придбаного товару в господарській діяльності позивача чи виконання будівельних робіт контрагентами позивача, тобто не є первинними документами в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", а тому не беруться до уваги.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Тонус" залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Смілянець Е. С.