Справа № 804/20501/14
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

20 січня 2016 рокусправа № 804/20501/14
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Нагорної Л.М. Юхименка О.В.

за участю секретаря судового засідання: Лащенка Р.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2015 року у справі № 804/20501/14 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень, -

в с т а н о в и в :

10 грудня 2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

- визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-, якою висунуто йому вимогу щодо сплати суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 34706,90 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями 26 569,34 грн., а загалом на суму 79708,01 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача за № , яким до нього застосовано штрафні санкції в розмірі 1 735,35 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Форми «Р» за № від 13.08.2014 року винесене відповідачем, яким йому збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість за основним платежем на суму 27 301 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 13 650,5 грн., а загалом на суму 40 951,50 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Форми «Р» за № від 13.08.2014 року винесене відповідачем, яким йому збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за основним платежем на суму 108 190,63 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 54 095,32 грн., а загалом на суму 162 285,95 грн.;

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимога є незаконними та необґрунтованими, оскільки прийняті на підстав висновків акту перевірки, що не відповідають суті спірних правовідносин. Також, позивач зазначає, що придбані ТМЦ, паливо та запасні частини були правомірно віднесені до валових витрат за звітний податковий період, оскільки вказані матеріали придбавались для обслуговування автомобілів, що використовуються позивачем у власній господарській діяльності.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.02.2015 року адміністративний позов задоволено: визнано протиправною та скасовано вимогу Державної податкової інспекції у Кіровському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 13.08.2014 року № Ф-; визнано протиправним та скасовано рішення Державної податкової інспекції у Кіровському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 13.08.2014 року № , яким до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції в розмірі 1 735,35 грн.; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 13.08.2014 року № та № , прийняті Державною податковою інспекцією у Кіровському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем, в порушення вимог норм податкового законодавства, віднесено до валових витрати щодо придбання палива та запасних частин, оскільки позивачем не надано до перевірки документів, що свідчили б про існування об'єктивної необхідності придбавати вказані паливо та запасні частини з метою їх подальшого використання в господарській діяльності позивача. Вказане, на думку відповідача, свідчить про порушення ФОП ОСОБА_1 приписів податкового законодавства.

Сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового процесу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 14.07.2014 року по 18.07.2014 року посадовими особами ДПІ в Кіровському районі м. Дніпропетровська Міндоходів у Дніпропетровській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності та повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2013 р. по 30 червня 2013 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2013 року по 30 червня 2013 року, за наслідками якої складено акт перевірки від 29 липня 2014 року №1654/173/НОМЕР_4.

За наслідками акту перевірки податковим органом встановлено порушення ФОП ОСОБА_1:

- ст.177 Податкового кодексу України у результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період, що перевіряється, на загальну суму 108 190,63 грн.;

- п.177.10. ст.177, п.44.5. ст.44 Податкового кодексу України, в частині не ведення книги обліку доходів та витрат за період з 01.01.2013 р. по 30.06.2013 р. (у зв'язку із крадіжкою) та не поновлення у встановлені терміни;

- п.198.3. ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у період, що перевіряється, на загальну суму 27 301 грн.;

- ч.4 ст.4, п.1 ч.2 ст.7, п.1 ч.2 ст.6 та ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого платнику донараховано єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період: 01.01.2013 р. - 30.06.2013 р. у загальній сумі: 34 706,90 грн.

На підставі акту перевірки від 29 липня 2014 року за № 1654/173/НОМЕР_4 відповідачем прийнято наступні рішення:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) за № Ф- від 13.08.2014 року, якою висунуто вимогу до ФОП ОСОБА_1 щодо сплати суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 34 706,90 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями 26 569,34 грн., а загалом на суму 79 708,01 грн.;

- рішення за № від 13.08.2014 року, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції в розмірі 1 735,35 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 13.08.2014 року № , яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість за основним платежем на суму 27 301 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 13 650,5 грн., а загалом на суму 40 951,50 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 13.08.2014 року № , яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за основним платежем на суму 108 190,63 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 54 095,32 грн., а загалом на суму 162 285,95 грн.

Правомірність та обґрунтованість зазначених податкових повідомлень - рішень, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належним чином складеними первинними документами підтверджено правомірність формування валових витрат, податку на прибуток та сум ЄСВ у зв'язку з чим, наявними є підстави для задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.177.1. ст. 177 ПК України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця .

Згідно з п.177.3. ст. 177 ПК України, для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг). До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно із п.138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що не враховуються при визначені оподатковуваного прибутку, визначені ст.139 ПК України.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цьогоКодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення понесених витрат, у зв'язку з придбаванням товарів (робіт, послуг), до складу валових витрат та сплачених сум ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту підприємства. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідок якої є поставка товару (робіт, послуг), понесення витрат, у зв'язку з господарською діяльністю платника, сплата (нарахування) податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт понесення витрат та сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними первинними документами.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, в період з 01 січня по 30 червня 2013 року, ФОП ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність у сфері надання послуг з перевезення вантажів.

При надані послуг з перевезення вантажів позивачем експлуатуються наступний вантажний транспорт: Краз 256Б1, д/н НОМЕР_5, Краз 256Б1, д/н НОМЕР_6, Краз 258, д/н НОМЕР_7, Краз 258, д/н НОМЕР_8, МАЗ 5516, д/н НОМЕР_9, МАЗ 5516, д/н НОМЕР_10, Краз 256Б1, д/н НОМЕР_11, Краз 256Б, д/н НОМЕР_12.

За результатами ведення власної господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу, включено дані по операціям з придбання запасних частин та ТМЦ (паливо) на загальну суму 957 763 грн.

Факт придбання запасних частин та палива підтверджено наявними в матеріалах справи товарними чеками, видатковими накладними, рахунками фактурами та специфікаціями. Факт понесення витрат з придбання запасних частин підтверджується платіжними дорученнями. (а.с.93-161).

Досліджені вище документи відповідають вимогам чинного законодавства, та визнаються судом апеляційної інстанції як первинні з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У відповідності до ч.2 ст.9 означеного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань платників здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення).

Надані позивачем для підтвердження реальності здійснення господарських операцій, первинні документи відображають зміст та обсяг укладеного договору, містять всі необхідні реквізити, та обов'язкові посвідчення, що вказує на безпідставність висновків податкового органу про неправомірне відображення позивачем сум податку на додану вартість та податку на прибуток у податковій звітності за вказаними господарськими операціями.

Відповідачем, на якого відповідно до ч.2 ст.71 КАС України покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення, не доведено того, що сторонами укладено угоди не з метою реального настання правових наслідків, а з метою порушення публічного порядку.

Таким чином, встановлені обставини справи свідчать про підтвердження позивачем належним чином наявність підстав для придбання запасних частин для автомобілів та палива з метою використання їх в господарської діяльності, а також правомірності відображення в податковій звітності вказаних витрат, які враховуються для визначення об'єкту оподаткування.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи відповідачем фактично не заперечувався факт придбання позивачем ТМЦ та його використання в господарській діяльності, в акті перевірки відповідач дійшов висновку щодо недоведеності позивачем достатності підстав для придбання ТМЦ, зокрема не складення ним актів в тому, що автомобілі потребують ремонту, тощо.

Суд апеляційної інстанції вважає вказані доводи відповідача необґрунтованими з огляду на те, що законодавець не ставить у залежність придбання палива та запасних частин з метою їх використання в господарській діяльності від обґрунтованості такого придбання та наявності виключних для нього підстав, єдиною вимогою документальне підтвердження витрат на придбання ТМЦ та їх подальше використання в господарській діяльності платника податку.

Щодо вимог позивача про визнання протиправною вимогу про сплату ЄСВ та рішення про застосування штрафних санкцій суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з п.11 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У відповідності до п.п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). До членів сімей фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, належать дружина (чоловік), батьки, діти та інші утриманці, які досягли 15-річного віку, не перебувають у трудових або цивільно-правових відносинах з такою фізичною особою - підприємцем, але спільно з ним провадять підприємницьку діяльність і отримують від цього частину доходу.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що для фізичних осіб-підприємців, які знаходяться на загальній системі оподаткування єдиний внесок нараховується у розмірі 34,7% на суми доходів отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Оскільки нарахування відповідачем сум ЄСВ та застосування санкцій ґрунтується лише на визначенні податкових зобов'язань з податку на доходи та податку на додану вартість, а тому, за умови скасування визначених позивачу грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб та ПДВ, скасуванню підлягають й вимога про сплату ЄСВ, рішення про застосування санкцій.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2015 року у справі № 804/20501/14 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Л.М. Нагорна

Суддя: О.В. Юхименко