Справа № 2-а-2754/11
Суддя: Басова Н. В.
Дата ухвалення: 2011-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

18.04.2011 Єдиний унікальний номер 2-а-2754/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2011 року м. Дніпропетровськ

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Залімська Н.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради про визнання дій неправомірними, стягнення недоотриманої суми одноразової щорічної допомоги на оздоровлення, суддя -

В С Т А Н О В И В :

21 жовтня 2009 року позивач звернувся з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради про визнання дій неправомірними, стягнення недоотриманої суми одноразової щорічної допомоги на оздоровлення за 2005, 2006, 2007, 2008, 2009 роки.

В позові позивач зазначив, що він є учасником ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи другої категорії. На підставі ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому передбачені щорічні виплати на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Проте в 2005 - 2009 роках йому було сплачено значно менші суми грошової допомоги на оздоровлення. 14 вересня 2009 року позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради з проханням провести йому перерахунок одноразової щорічної допомоги на оздоровлення з 2005 року, однак йому було відмовлено у здійсненні перерахунку. Позивач просив визнати такі дії відповідача неправомірними, стягнути недоотриману суму одноразової щорічної допомоги на оздоровлення за 2005 - 2009 роки.

Позивач надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради у судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надали суду заперечення, у якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, зазначили, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні з 01.01.2001 року як учасник ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи другої категорії та отримує станом на грудень 2009 року щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 100 грн.

Суддя, зясувавши обставини по справі, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи другої категорії. На підставі ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому передбачені щорічні виплати на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Проте в 2005, 2006, 2007, 2008, 2009 році йому було сплачено значно менші суми грошової допомоги на оздоровлення.

14 вересня 2009 року позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради з проханням провести йому перерахунок суми одноразової допомоги на оздоровлення з 2005 року, однак йому було відмовлено у здійсненні перерахунку.

На підставі ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради про визнання дій неправомірними та зобовязання здійснити перерахунок та виплату одноразової щорічної допомоги на оздоровлення в частині оспорюваного ним розрахункового періоду за 2005-2007 роки не підлягають задоволенню, оскільки, суддя не знаходить підстав для поновлення строку, встановленого ч. 2 ст. 99 КАС України.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено ст. ст. 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Підставою звернення позивача до суду є захист прав на належне соціальне забезпечення у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку управління праці та соціального захисту населення, що викликані бездіяльністю такого органу при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно із ст. 16 Конституції України, забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обовязком держави.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальної цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно зі ст. 63 Закону № 796-ХІІ, фінансування витрат, повязаних із реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету. До того ж ст. 13 Закону України №796-ХІІ встановлено, що Держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її за пошкодження здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зі змісту вимог законів України про встановлення розмірів мінімальних заробітних плат на 2005, рік, закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік» не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми статті 48 Закону № 796-ХІІ.

Щодо застосування положень ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 2008 та 2009 роки, то в цьому випадку необхідно керуватися висновком рішення Конституційного суду України від 22 травня 2008 року, якими положення підпункту 11 пункту 28 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" були визнані неконституційними та не чинними.

У відповідності із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України (254к/96-ВР), закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, аналізуючи здобуті по справі докази, суддя приходить до висновку щодо порушень прав позивача на отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2008, 2009 роки у розмірах, передбачених ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у звязку із чим Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради зобовязано здійснити позивачу перерахунок недоплаченої у 2008, 2009 роках щорічної допомоги на оздоровлення у розмірах, передбачених ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждалі внаслідок Чорнобильської катастрофи», забезпечивши виплату цих коштів.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 152 Конституції України, Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законами України «Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту», «Про Державний бюджет України на 2010 рік», Рішенням Конституційного суду України по справі № 10-рп/2008 від 22.05.2008р., ст. ст. 7, 8, 11, 17, 70, 86, 158-163 КАС України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради щодо недонарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової щорічної допомоги на оздоровлення за 2008, 2009 рік у розмірах, передбачених ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - неправомірними.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради здійснити перерахунок та виплати ОСОБА_1 одноразової щорічної допомоги на оздоровлення за 2008, 2009 рік у розмірах, передбачених ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через суд Ленінського району м. Дніпропетровська у порядку подання апеляційної скарги, яка може бути подана протягом 10-ти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано; якщо була подана апеляційна скарга, то постанова суду набиратиме законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Суддя Н.В. Залімська