Справа № 2а-1179/12/2170
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2016-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2016 року м. Київ К/800/59808/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Маслія В.І., Цуркана М.І.,

секретар судового засідання Вишняк О.М.

за участю:

позивача ОСОБА_4.,

представника позивача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Херсонський завод карданних валів» до Херсонського державного бюро технічної інвентаризації, виконавчого комітету Херсонської міської ради, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_6, про скасування рішення частково, визнання незаконними дій державного реєстратора, що переглядається за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Херсонський завод карданних валів» на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2009 року публічне акціонерне товариство «Херсонський завод карданних валів» (далі - позивач) звернулося в Херсонський окружний адміністративний суд з позовом до Херсонського державного бюро технічної інвентаризації (далі - бюро), виконавчого комітету Херсонської міської ради (далі - виконавчий комітет), в якому просило частково скасувати рішення виконавчого комітету від 21 березня 2006 року №158 в частині видачі свідоцтва про право власності на окремо розташовані будівлі (літ. Ж-Ж7, літ. Ж9, літ. Ж10, літ. З, літ. З1-З8, літ. З9-З10) по АДРЕСА_1

В обґрунтування позову зазначало, що склади літ. Ж-Ж6, Ж10, літ. З, літ. З1-З8, літ. З9-З10, являють собою металеві конструкції та некапітальні споруди (без фундаменту) - приміщення, які відповідають ознакам малих архітектурних форм. За таких підстав, реєстрація права власності на ці споруди, як на об'єкти нерухомого майна та внесення його до технічного паспорту технічним працівником Херсонського державного бюро технічної інвентаризації, як об'єктів нерухомості відбулась з порушенням Закону, що призвело до видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно з внесенням рухомого майна до нього, є протиправною і підлягає скасуванню.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 4 серпня 2014 року - позов задоволено частково.

Скасовано рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 21 березня 2006 року №158 в частині видачі свідоцтва про право власності на майно на об'єкти літ. Ж, Ж2, Ж З, Ж4, Ж6, літ. З, літ. З1-З9, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1

Визнано незаконними дії державного реєстратора - Херсонського державного бюро технічної інвентаризації по реєстрації права власності нерухомого майна літ. Ж, Ж2, Ж З, Ж4, Ж6, літ. З, літ. З1- З9, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2014 року апеляційна скарга ОСОБА_6 задоволена частково.

Постанова Херсонського окружного адміністративного суду від 4 серпня 2014 року скасована.

Ухвалена нова постанова, якою позов публічного акціонерного товариства «Херсонський завод карданних валів» залишено без розгляду.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд зазначає наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 9 березня 2005 року позивачу згідно рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 3 березня 2005 року №118 було видано свідоцтво про право власності на комплекс за адресою: АДРЕСА_1.

Правовою підставою для видачі свідоцтва про право власності позивачу на майно стало рішення Господарського суду Херсонської області від 8 лютого 2005 року у справі №3/6-ПІІІ, в якому визнано за позивачем право власності на єдиний майновий комплекс за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язано виконавчий комітет Херсонської міської ради видати свідоцтво на право власності.

У 2004 році техніками бюро технічної інвентаризації було виготовлено технічну документацію на вищезазначений майновий комплекс на підставі заяви позивача, до переліку об'єктів, які входили до єдиного майнового комплексу, включалися і склади Ж-Ж7, Ж9, Ж10, 3, 31-38, 39, 310.

У березні 2006 року Херсонською міською радою на зазначені склади було видане свідоцтво про право власності на підставі заяви позивача та документів про виведенні із застави спірного нерухомого майна.

Відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20 червня 2006 року Херсонське бюро технічної інвентаризації зареєструвало право власності позивача, а саме на об'єкти : літ. Ж-Ж7, Ж9, Ж-10 - склади, літ. З, літ.З1-З10( запис №24106 в низі № 7).

26 червня 2006 року позивач за договором купівлі-продажу передав у власність ОСОБА_7 окремо розташовані об'єкти, а саме: літ. Ж-Ж7, Ж9, Ж-10 - склади, літ. З, літ. З 1-З10.

Як встановлено судом, та вбачається з акту прийому-передачі, на підставі договору купівлі-продажу від 26 червня 2006 року позивач передав у власність ОСОБА_7 вищезазначене нерухоме майно.

Отже, як встановлено судом, позивач, набувши право власності у встановленому законом порядку на нерухоме майно, а потім відчужуючи це майно, зазначене в договорі купівлі-продажу, та отримуючи за це грошові кошти, знав та засвідчив, що воно є нерухомим.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у порушення законодавства відповідач - виконавчий комітет Херсонської міської ради прийняв рішення про видачу свідоцтва про право власності на майно, яке не є нерухомим, а відповідач - Херсонське державне бюро технічної інвентаризації - зареєстрував право власності на майно, яке не є нерухомим.

Проте, задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду та не надано доказів, які б свідчили про поважність пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із частиною другою цієї статті, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства Українипередбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов - це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Оскільки предметом спору в цій справі є захист прав позивача у публічно-правових відносинах, застосуванню підлягає стаття 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Вищий адміністративний суд України погоджується з доводами суду апеляційної інстанції про те, що позивач про порушення свого права, якщо він вважав його порушеним, повинен був дізнатися при видачі йому свідоцтва про право власності від 28 березня 2006 року на спірне нерухоме майно, яке було зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 1 червня 2006 року.

Позивач мав правові підстави для вчасного звернення до суду з відповідним позовом у строки, встановлені статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, будь-яких перешкод для реалізації такого права судом не встановлено.

Відповідно до ,частини першої статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції цього періоду) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду, та він не надав доказів, які б свідчили про поважність пропуску строку звернення до адміністративного суду, суд апеляційної інстанції обґрунтовано залишив позов без розгляду.

Суд апеляційної інстанції правильно встановили обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Херсонський завод карданних валів» залишити без задоволення, а ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: