Справа № 500/6338/15-а
Суддя: Бурнусус О. О.
Дата ухвалення: 2016-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 500/6338/15-а
Провадження № 2-а/500/17/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Бурнусуса О.О.,

при секретарі Петровій В.В.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державної фінансової інспекції в Одеській області про визнання неправомірною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 30.09.2015 року за № 15-0452/2015,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який уточнила та просила визнати неправомірною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 15-0452/2015 від 30.09.2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164-2 КУпАП.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 вересня 2015 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДФІ № 15-0307/2015, відповідно до якого ОСОБА_1 інкримінується порушення п. 4.6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 7 «Основні засоби», п. 1 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, що передбачає відповідальність за ч.1 ст. 164-2 КУпАП.

Разом з тим, відсутність складу правопорушення позивач доводить тим, що згідно п.6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» (П(с)БО 7) затвердженого наказом МФУ від 27.04.2000 року № 92 «придбані (створені) одиницею обліку основних засобів є обєкт основних засобів» В зазначеному випадку основні засоби прийняті на баланс Ізмаїльської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» не внаслідок придбання (створення), а були прийняті на облік у повній відповідальності до акта приймання передачі майна, майнових прав та зобовязань від 13.06.2013 року від державного підприємства «Адміністрація морських портів України». Тобто на баланс Ізмаїльської філії квартири були прийняті як державне майно, яке раніше обліковувалось на балансі ДП «Ізмаїльський морський торгівельний порт», квартири були відновлені на підставі акта перевірки Ізмаїльського обєднаного контрольно-ревізійного відділу від 20.04.2001 року. Відображення на балансі та облік квартир в Ізмаїльський філії ДП «Ізмаїльський морський торгівельний порт» здійснювалось як група основних засобів (п.4 П(с) БО7), яка отримана згідно розділу 1 (рядки 171, 172) зазначеного акта, а саме: група основних засобів 4 трьохкімнатних квартир на загальну суму 1808628,79 грн. та група основних засобів із 2 двокімнатних і 3 трьохкімнатних квартир на загальну суму 2079691,40 грн. Облік квартир групами не є порушення вимог П(с) БО 7. При цьому, квартира згідно визначень п. 4 П(с)БО 7 не може виступати в даному випадку закінченим обєктом, квартири мають спільні інженерні комунікації тощо. Квартири передавались з балансу на баланс як група основних засобів, яка визнана активом підприємства. При цьому при передачі з балансу на баланс квартир будь-яких первинних або інших документів, повідомлень (інформації) від балансоутримувача (та/або інших організацій і фізичних осіб) про те, що квартири перебувають у приватній власності не надано.

Таким чином, жодних законних підстав не відображати на балансі Ізмаїльської філії ДП «Адміністрація морських портів України» зазначені основні засоби (квартири) як державне майно і не нараховувати амортизацію не було, а твердження про порушення п.4, п.6 П(с) БО 7, що призвело до завищення витрат Ізмаїльської філії (на суму проведеної амортизації) на суму 69859,46 грн. та завищення в обліку вартості активів (вартості приватизованих квартир) на загальну суму 2213099,68 є безпідставним. Неможливо порушити п. 4 П(с) БО 7, який містить вимоги або зобовязання ведення бухгалтерського обліку, а лише визначає терміни, що наведені в Положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку. Висновок фахівців державної фінансової інспекції в Одеській області про порушення за рахунок завищення в обліку вартості активів (цих квартир) прямо суперечить висновкам ОСОБА_2 перевірки Ізмаїльського обєднаного контрольно-ревізійного відділу від 20.04.2001 року. При цьому за період з 2001 року по 2013 рік жодних зауважень та порушень щодо відображення у бухгалтерському обліку та нарахуванню амортизації по зазначеним основним засобам (квартирам) з боку контролюючих органів не було.

Крім цього, як посилається позивач в позові в порушення вимог ст. 256 КУпАП протокол не містить час вчинення адміністративного правопорушення, натомість наведено незрозумілий період часу 13.06.2012 30.04.2015, що є неприпустимим, оскільки ця обставина є однією з основних при встановленні та оцінці обставин справи, застосування строків на притягнення до відповідальності. Також, в графі для зазначення посади особи, що вчинила правопорушення, зазначено «бухгалтер», в той час як повна назва посади позивача згідно штатного розпису філії бухгалтер ІІ категорії центральної бухгалтерії Ізмаїльської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України».

Більш того, як зазначає позивач вона дійсно працює на підставі первинних документів. Акт приймання передачі майна, майнових прав та зобовязань від 13.06.2013 року в питанні обліку квартир є для неї головним документом, на підставі якого квартири обліковуються на балансі Ізмаїльської філії ДП «Адміністрація морських портів України» та на них нараховується амортизація. Іншого первинного документа про списання квартир не існує. Під час ревізії також не було встановлено наявність документів про списання або виведення квартир з обліку підприємства. Основні засоби, зокрема квартири, прийняття на баланс філії не внаслідок придбання (створення), коли підприємство вирішує визнавати/не визнавати дані обєкти активами, а вказані квартири були прийняті на облік від ДП «Адміністрація морських портів України» згідно акта приймання передачі майна, майнових прав та зобовязань від 13.06.2013 року та на момент передачі вже були активами і до її повноважень не належить право визначення зазначених квартир активами аюо не визнання їх активами Ізмаїльської філії.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі уточнені позовні вимоги та просила задовольнити адміністративний позов.

В судове засідання представник відповідача державної фінансової інспекції в Одеській області не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою позовні вимоги не визнає та заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що в ході проведення ревізії фінансово-господарської діяльності державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в частині діяльності Ізмаїльської філії (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) за період з 01.05.2012 року по 30.04.2015 року встановлено, що станом на 30.04.2015 року на балансі Ізмаїльської філії ДП «Адміністрація морських портів України» рахується 10 квартир балансовою вартістю 4400944,43 грн. Відповідно до листів Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області від 25.06.2015 року встановлено, що лише одна квартира із десяти, а саме за адресою: м. Ізмаїл, вул.Фаногорійська, б. 5/3, кв. 69 належить державному підприємству «Ізмаїльський морський торгівельний порт». Зазначені житлові квартири знаходяться в приватній власності фізичних осіб, й відтак не відносяться до основних засобів Ізмаїльської філії ДП «Адміністрація морських портів України» і таким чином, на вартість 9 квартир, які приватизовані фізичними особами, завищено витрати Ізмаїльської філії (на суму проведеної амортизації), а саме на суму 69859,46 грн. та завищено в обліку вартості активів (вартості приватизованих квартир) на загальну суму 2213099,68 грн., що призвело до викривлення фінансової звітності, є цілком правомірними.

Також, заперечуючи проти задоволення позову представник відповідача в письмових запереченнях зазначила, що згідно листа Ізмаїльської філії ДП «Адміністрація морських портів України» від 07.07.2014 року, адресованого в.о. Дунайського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері, керівництво Ізмаїльської філії підтвердило факт наявності в господарському віданні 10 житлових квартир, які були передані на підставі акта приймання передачі майна, майнових прав та зобовязань від ДП «Ізмаїльський морський торгівельний порт» до ДП «Адміністрація морських портів України» від 13.06.2013 року та обліковуються на балансі Ізмаїльської філії ДП «Адміністрація морських портів України». В листі також зазначено, що при оформленні передачі зазначеного майна, його попередній користувач та балансоутримувач не передав ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Ізмаїльської філії жодних правовстановлюючих технічних та проектно-кошторисних документів щодо нього. Зазначені квартири тривалий час зайняті мешканцями, посадові особи Ізмаїльської філії ДП «Адміністрація морських портів України» доступу до квартир не мають, їх використання та розпорядження ними наразі неможливе. Разом з тим, володіючи зазначеною інформацією, відповідальні особи Ізмаїльської філії ДП «Адміністрація морських портів України» продовжували нараховувати амортизацію на квартири, які перебували у приватній власності та не здійснили жодних дій, направлених на списання зазначеного майна. Посилання позивача на те, що п. 7 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», встановлені не повноваження позивача, а повноваження головного бухгалтера, є необґрунтованими, оскільки позивач є бухгалтером ІІ категорії централізованої бухгалтерії Ізмаїльської філії ДП «Адміністрація морських портів України», тобто особою, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що державною фінансовою інспекцією в Одеській області проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Ізмаїльської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» за період з 01.05.2012 р. по 30.04.2015 р.

За результатами ревізії складено ОСОБА_2 N 05-11/48 від 31 липня 2015 року та 23 вересня 2015 року головним державним фінансовим інспектором Ізмаїльської обєднаної державної фінансової інспекції в Одеській області ОСОБА_2 відносно бухгалтера Ізмаїльської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.164-2 КУпАП - ведення бухгалтерського обліку з порушенням встановленого порядку, а саме: нарахування амортизації на приватизовані квартири, що призвело до завищення витрат за період 13.06.2012 року по 30.04.2015 року.

Відповідач дійшов висновку, що позивачем порушено п.7 ст.8, п.1,5,8 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.4,6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 року №92.

30 вересня 2015 року начальником державної фінансової інспекції в Одеській області ОСОБА_3 винесено постанову про накладення на позивача ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн., в звязку з вчиненням правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164-2 КУпАП.

Вважаючи постанову про накладення адміністративного стягнення протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом та просила визнати неправомірною і скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 15-0452/2015 від 30.09.2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164-2 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті

обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В оскаржуваній постанові вказано, що в ході перевірки виявлено ведення бухгалтерського обліку з порушенням встановленого порядку, а саме: нарахування амортизації на приватизовані квартири, що призвело до завищення витрат за період 13.06.2012 року по 30.04.2015 року, але в судовому засіданні встановлено помилку в зазначенні періоду і вірним необхідно вважати з 13.06.2013 року по 30.04.2015 року.

Проведеною ревізією встановлено, що станом на 30.04.2015 року на балансі Ізмаїльської філії ДП «Адміністрація морських портів України» рахується 10 квартир балансовою вартістю 4400944,43 грн. Разом з тим, згідно до листів Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області від 25.06.2015 року лише одна квартира із десяти належить державному підприємству «Ізмаїльський морський торгівельний порт». Зазначені житлові квартири знаходяться в приватній власності фізичних осіб, й відтак не відносяться до основних засобів Ізмаїльської філії ДП «Адміністрація морських портів України» і таким чином, на вартість 9 квартир, які приватизовані фізичними особами, завищено витрати Ізмаїльської філії (на суму проведеної амортизації), а саме на суму 69859,46 грн. та завищено в обліку вартості активів (вартості приватизованих квартир) на загальну суму 2213099,68 грн., що призвело до викривлення фінансової звітності, є цілком правомірними.

В свою чергу в судовому засіданні встановлено, що основні засоби прийняті на баланс Ізмаїльською філією державного підприємства «Адміністрація морських портів України» відповідно до акта приймання передачі майна, майнових прав та зобовязань від 13.06.2013 року від державного підприємства «Адміністрація морських портів України». Тобто на баланс Ізмаїльської філії квартири були прийняті як державне майно та при передачі з балансу на баланс зазначених квартир будь-яких первинних або інших документів, повідомлень (інформації) від балансоутримувача (та/або інших організацій і фізичних осіб) про те, що квартири перебувають у приватній власності надано не було і виходячи з вказаного у позивача як у бухгалтера ІІ категорії центральної бухгалтерії Ізмаїльської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» підстав для не нараховування амортизації зазначених основних засобів (квартири) як державного майна не було.

Таким чином, в діях позивача, пов'язаних з нарахуванням амортизації на зазначені квартири, що призвело до завищення витрат за період 13.06.2013 року по 30.04.2015 року відсутня вина - суб'єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки первинного документа про списання квартир не існує та під час ревізії також не було встановлено наявності документів про списання або виведення квартир з обліку підприємства.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до державної фінансової інспекції в Одеській області про визнання неправомірною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 30.09.2015 року за № 15-0452/2015 обґрунтований і підлягає задоволенню, а постанова про накладення адміністративного стягнення № 15-0452/2015 від 30.09.2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164-2 КУпАП підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 6-11, 71, 158-163, 167 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до державної фінансової інспекції в Одеській області про визнання неправомірною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 30.09.2015 року за № 15-0452/2015 задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення № 15-0452/2015 від 30.09.2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164-2 КУпАП скасувати.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: ОСОБА_4