Справа № 826/20912/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 січня 2016 року 11:55 № 826/20912/15

Окружний адміністративного суду міста Києва у складі судді Кобилянського К.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «РОМЗА»
до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
про визнання протиправними дій, скасування рішень, зобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «РОМЗА» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач) і , в якій просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у визнанні прийнятої податкової декларації з податку на додану вартість товариства з обмеженою відповідальністю «РОМЗА» () за квітень 2015 року (від 20.05.2015 та червень 2015 року в електронній формі (від 20.07.2015 № );

- скасувати рішення відповідача, оформлене у вигляді листа-повідомлення від 21.07.2015 № 16760/10/26-53-11-02-08, про відмову у визнанні прийнятої податкової декларації з податку на додану вартість товариства з обмеженою відповідальністю «РОМЗА» () декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року податковою звітністю;

- зобов'язати відповідача відновити в автоматизованій інформаційній системі «Податковий блок», зокрема, у підсистемі «Аналітична система», показники податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ, які були відкориговані податковим органом на підставі висновків, викладених у акті від 30.04.2014 № 6778/26-53-15-01/38648610;

- визнати протиправними дії та скасувати рішення відповідача щодо розірвання договору № 100720141 від 10.07.2014 про визнання електронних документів, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «РОМЗА» () та Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києва, яке оформлено листом від 21.07.2015 № 16770/10/26-53-11-02-08 щодо розірвання договору про визнання електронних документів № 100720141 від 10.07.2014, укладеного між Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві та товариством з обмеженою відповідальністю «РОМЗА» ().

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що у контролюючого органу були відсутні законні підстави для не прийняття податкової звітності з податку на додану вартість, внаслідок чого позовні вимоги є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, позивач зазначив, що у відповідача були відсутні законні підстави для розірвання договору про визнання електронних документів в односторонньому порядку.

Представник відповідача проти позову заперечував, про що подав письмові заперечення на позов. Вважає, що подана позивачем податкова звітність містила помилку - невірне зазначення адреси місцезнаходження суб'єкта господарювання. За таких обставин, відповідач просив суд в позові відмовити.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України за поданим сторонами письмовим клопотанням про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

20 травня 2015 позивач засобами електронного зв'язку подав до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2015. Разом із декларацію позивач подав Додаток 1 до податкової декларації з податку на додану вартість (розрахунок коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість) та Додаток 5 до податкової декларації (розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів).

Відповідно до квитанції № 2 від 20.05.2015 зазначено наступне: «Документ доставлено до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві. Прийнято пакет».

20 липня 2015 позивач засобами електронного зв'язку подав до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2015. Разом із декларацію позивач подав Додаток 1 до податкової декларації з податку на додану вартість (розрахунок коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість) та Додаток 5 до податкової декларації (розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів).

Відповідно до квитанції № 2 від 20.07.2015 зазначено наступне: «Документ доставлено до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві. Прийнято пакет».

Однак, в подальшому, на адресу позивача Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві направлено лист № 16760/10/26-53-11-02-08 від 21.07.2015. В даному листі зазначено, що надіслана позивачем податкова декларація з податку на додану вартість за податковий період червень 2015 не визнана як податковий звіт, тому що вона не відповідає вимогам діючого законодавства - підписана керівною особою, яка не причетна до створення та ведення фінансово-господарської діяльності підприємства.

Жодних повідомлень стосовно не визнання/не прийняття податкової декларації з ПДВ за квітень 2015 на адресу позивача, як свідчать матеріали справи, не надходило.

Натомість, 20.08.2015 відповідачем складено акт камеральної перевірки № 6778/26-53-15-01/38648610, згідно якого встановлено неподання позивачем податкової звітності з ПДВ за квітень, червень 2015.

Крім того, на адресу позивача відповідачем направлено повідомлення № 16770/10/26-53-11-02-08 від 21.07.2015 про розірвання договору, яким до відома позивача доведено , що у зв'язку з істотними порушеннями умов договору, зобов'язання сторін, визначені договором про визнання електронних документів, припиняються.

Позивач, не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у прийнятті податкової декларації та розірванню договору про визнання електронних документів в односторонньому порядку, звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Порядок подання податкової декларації до органів державної податкової служби регулюється статтею 49 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 49.8 статті 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Імперативний характер наведеної норми означає, що податковий орган не має права не прийняти фактично отриману податкову декларацію, подану платником податків в один із способів, передбачених пунктом 49.3 статті 49 Податкового кодексу України (особисто або через представника, поштою чи засобами електронного зв'язку).

Практична реалізація процедури прийняття податкової декларації визначається пунктами 49.8 та 49.9 статті 49 Податкового кодексу України.

Як передбачено нормою абзацу першого пункту 49.9 статті 49 Податкового кодексу України, за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання органом державної податкової служби.

Згідно з пунктом 49.8 статті 49 Податкового кодексу України під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Отже, процедура прийняття податкової декларації полягає у вчиненні посадовою особою податкового органу фактичних дій із: 1) перевірки наявності та достовірності заповнення обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 Податкового кодексу України; 2) реєстрації податкової декларації у день її отримання органом державної податкової служби.

При цьому, як встановлено пунктом 49.10 статті 49 Податкового кодексу України, відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.

Водночас, Податковим кодексом України передбачені спеціальні наслідки подання платником податків податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України.

У такому разі на підставі пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Натомість, замість письмового повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації платника податків останньому направлено лист № 16760/10/26-53-11-02-08, у якому зазначено, що у відповідності до ст. 48 Податкового кодексу України, податкова звітність складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією.

При цьому, як вже зазначалось, жодних повідомлень стосовно не визнання/не прийняття податкової декларації з ПДВ за квітень 2015 на адресу позивача не надходило.

У свою чергу, згідно з пунктом 49.12 статті 49 Податкового кодексу України, у разі отримання відмови органу державної податкової служби у прийнятті податкової декларації платник податків має право:

- подати податкову декларацію та сплатити штраф у разі порушення строку її подання;

- оскаржити рішення органу державної податкової служби у порядку, передбаченому статтею 56 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень випливає, що стадія прийняття податкової декларації органом державної податкової служби є, по суті, формальним рівнем податкового контролю, під час якого працівник контролюючого органу здійснює візуальну перевірку декларації та її аналіз за формальними ознаками. При цьому підставою для невизнання податкової декларації податковою звітністю є такі дефекти її заповнення, які впливають на порядок адміністрування податку.

Однак, як вже зазначалось, з листа ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 21.07.2015 № 16760/10/26-53-11-02-08 вбачається, що податкова декларація з податку на додану вартість за червень 2015 підписана керівною особою, яка не причетна до створення та ведення фінансово-господарської діяльності підприємства.

Суд встановив, що податкова декларація з ПДВ за червень 2015 підписана від імені директора гр. ОСОБА_2 та від імені головного бухгалтера ОСОБА_2

Відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців регулює Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (далі-Закон).

За визначенням ч. 1 ст.1 Закону, Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - це автоматизована система збирання, накопичення, захисту, обліку та надання інформації про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; місцезнаходження юридичної особи - адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Як вбачається зі спеціальних витягів з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців № 21612364 та № 21612400, які наявні в матеріалах справи, станом на 20.05.2015, 20.07.2015 та 21.07.2015 керівником ТОВ «РОМЗА» є ОСОБА_2 Відомості про юридичну особу - підтверджено.

При цьому, відповідачем не доведено з посиланням на належні та допустимі докази, що головним бухгалтером (особою, відповідальною за ведення бухгалтерського обліку) є інша, а ніж ОСОБА_2 особа.

Таким чином, судом встановлено, що керівна особа, вказана позивачем в зазначеній податковій звітності, внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, як керівник ТОВ «РОМЗА», що свідчить про помилковість висновків відповідача щодо невідповідності інформації про керівну особу підприємства, вказану у податковій декларації інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також про відсутність у податкового органу підстав для відмови у її прийнятті та реєстрації.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у визнанні прийнятих податкових декларацій з податку на додану вартість товариства з обмеженою відповідальністю «РОМЗА» () за квітень 2015 та червень 2015 в електронній формі та скасування рішення відповідача, оформленого у вигляді листа-повідомлення від 21.07.2015 № 16760/10/26-53-11-02-08 про відмову у визнанні прийнятої податкової декларації з податку на додану вартість товариства з обмеженою відповідальністю «РОМЗА» () декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року податковою звітністю, є обґрунтованими.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дій та скасування рішення відповідача щодо розірвання договору № 100720141 від 10.07.2014 про визнання електронних документів, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «РОМЗА» () та Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києва, яке оформлено листом від 21.07.2015 № 16770/10/26-53-11-02-08 щодо розірвання договору про визнання електронних документів № 100720141 від 10.07.2014, укладеного між Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві та товариством з обмеженою відповідальністю «РОМЗА» (), суд зазначає наступне.

Пунктом 4 розділу 6 Договору № 100720141 від 10.07.2014 передбачено, що ДПІ має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку ненадання платником податків нового посиленого сертифікату відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником місця реєстрації.

В рішенні від 21.07.2015 № 16770/10/26-53-11-02-08, як підстави для розірвання договору, суб'єктом владних повноважень обрано: невідповідність інформації про юридичну адреси платника податків та керівні особи підприємства.

Як вже зазначалось, згідно спеціальних витягів з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців від 14.01.2016 № 21612364 та № 21612400, які наявні в матеріалах справи, станом на 20.07.2015 та 21.07.2015 керівником ТОВ «РОМЗА» є ОСОБА_2 Відомості про юридичну особу - підтверджено. Враховуючи викладене, розірвання договору з підстав невідповідності інформації про керівних осіб підприємства є неправомірним.

Стосовно юридичної адреси позивача, суд зазначає наступне.

За змістом частин 1, 2 статті 17 Закону відомості про юридичну особу або фізичну особу-підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України. В Єдиному державному реєстрі містяться, зокрема, відомості щодо місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до частини 5 статті 17 Закону в Єдиному державному реєстрі містяться також відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб.

Судом встановлено відсутність доказів, а відповідачем не доведено факту, що свідчать про зміну місця реєстрації позивача, оскільки відповідно до спеціальних витягів з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців від 14.01.2016 № 21612364 та № 21612400, зареєстроване місцезнаходження позивача - 02160, м. Київ, ВУЛИЦЯ ФАНЕРНА, будинок 4.

Зазначені обставини спростовують обґрунтованість доводів контролюючого органу з приводу необхідності зміни облікового стану платника на « 9 - направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням».

Таким чином, висновки податкового органу про відсутність позивача за зареєстрованим місцезнаходженням є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, внаслідок чого не могли слугувати підставою для розірвання договору в односторонньому порядку.

За таких обставин, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про зобов'язання відповідача відновити в автоматизованій інформаційній системі «Податковий блок», зокрема, у підсистемі «Аналітична система», показники податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ, які були відкориговані податковим органом на підставі висновків, викладених у акті від 30.04.2014 № 6778/26-53-15-01/38648610, задоволенню не підлягають, враховуючи наступне.

20 серпня 2015 відповідачем проведена камеральна (електронна) перевірка даних, задекларованих у податкові звітності з податку на додану вартість ТОВ «РОМЗА» за квітень, червень 2015 року, за наслідками якої складено акт № 6778/26-53-15-01/38648610.

У висновках акта перевірки зазначено, що дані камеральної перевірки свідчать про неподання податкової звітності з податку на додану вартість. Відповідальність платника передбачена п. 120.1 Податкового кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог в цій частині, позивач посилається на те, що на підставі акта перевірки № 6778/26-53-15-01/38648610 відповідач відкоригував в автоматизованій інформаційній системі «Податковий блок», зокрема, у підсистемі «Аналітична система» показники податкової звітності ТОВ «РОМЗА» за квітень, червень 2015.

Суд зазначає, що висновки, викладені в акті від 20.08.2015, є відображенням дій податкових інспекторів, не породжують правових наслідків для платника податків, і, відповідно, такий акт не порушує прав останнього.

Включення суб'єктом владних повноважень до бази даних інформації про таку перевірку не створює жодних перешкод для діяльності платника податку.

Враховуючи положення статей 71, 72, 74 Податкового кодексу України суд зазначає, що для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла за результатами податкового контролю і не може бути виключена з баз даних, якщо дії зі здійснення такого контролю не визнані протиправними в установленому порядку. Позивач в даній справі не оскаржує дії відповідача щодо проведення перевірки та складання акта, у зв'язку із чим виключення з бази даних інформації, внесеної на підставі акта, є необґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 09.12.2014 по справі № 21-511а14, від 03.11.2015 по справі № 21-99а15, від 15.12.2015 по справі № 826/6102/14.

Крім того, відмовляючи в цій частині позовних вимог, суд приймає до уваги те, що згідно письмових пояснень відповідача за підписом в.о. начальника ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві О.В. Стаднік, відсутність задекларованих показників позивача в автоматизованій системі співставлення ІС «Податковий блок» за квітень, червень 2015 пов'язана з фактом не визнання податкової звітності платника податків за вказані періоди, а не з фактом складання акта перевірки (на чому наголошує позивач), внаслідок чого позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими.

Частиною 2 ст. 9 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «РОМЗА» - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві щодо відмови у визнанні прийнятих податкових декларацій з податку на додану вартість товариства з обмеженою відповідальністю «РОМЗА» () за квітень 2015 та червень 2015 в електронній формі.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, оформлене у вигляді листа-повідомлення від 21.07.2015 № 16760/10/26-53-11-02-08, про відмову у визнанні прийнятої податкової декларації з податку на додану вартість товариства з обмеженою відповідальністю «РОМЗА» () за червень 2015 податковою звітністю.

4. Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві щодо розірвання договору № 100720141 від 10.07.2014 та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві щодо розірвання договору № 100720141 від 10.07.2014 про визнання електронних документів, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «РОМЗА» () та Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києва, яке оформлено листом від 21.07.2015 № 16770/10/26-53-11-02-08 щодо розірвання договору про визнання електронних документів № 100720141 від 10.07.2014, укладеного між Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві та товариством з обмеженою відповідальністю «РОМЗА» ().

5. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

6. Стягнути судові витрати в сумі 4872 (чотири тисячі вісімсот сімдесят дві) грн. на користь товариства з обмеженою відповідальністю «РОМЗА» () шляхом їх безспірного списання з рахунків Державної податкової інспекцієї у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.М. Кобилянський