Справа № 820/11522/13-а
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2016-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2016 року м. Київ К/800/19709/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В.,
Ліпського Д.В.,
розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Харківського міського управління Головного управління МВС України в Харківській області, Головного управління МВС України в Харківській області, Київського районного відділу Харківського міського управління Головного управління МВС України в Харківській області про визнання незаконним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 23 січня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2014 року,

встановив:

У жовтні 2009 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати незаконним і скасувати наказ начальника УМВС України в Харківській області від 18.05.1998 р. № 67; зобов'язати начальника Харківського міського управління ГУМВС України в Харківській області видати оформлену належним чином трудову книжку, в якій вказати весь період трудової діяльності; зобов'язати начальника Головного управління МВС України в Харківській області, не поновлюючи позивача на посаді, видати новий наказ про звільнення з дня видачі трудової книжки на підставі підпункту "а" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за віком); зобов'язати начальника Харківського міського управління ГУМВС України в Харківській області зарахувати час вимушеного прогулу до стажу роботи в органах внутрішніх справ; зобов'язати начальника Харківського міського управління ГУМВС України в Харківській області зарахувати до вислуги років на пільгових умовах час навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1979 р. по 21.08.1981 р. з розрахунку два роки навчання за один рік вислуги; зобов'язати начальника Харківського міського управління ГУМВС України в Харківській області зарахувати до вислуги років на пільгових умовах період служби на посадах дільничного та старшого дільничного інспектора міліції з 1983 р. по 1985 р. та з 1988 р. по 1994 р. з розрахунку один місяць служби на вказаній посаді за півтора місяці; зобов'язати начальника Харківського міського управління ГУМВС України в Харківській області зарахувати до вислуги років на пільгових умовах час строкової служби в лавах Прикордонних військ КДБ СРСР при РМ СРСР на території колишньої Туркменської РСР, Марийська обл., з 03.11.1976 р. по 28.12.1978 р. з розрахунку один місяць служби за півтора місяці; стягнути з Головного управління МВС України середній заробіток за час вимушеного прогулу за один рік від дня прийняття судового рішення; стягнути з Головного управління МВС України моральну шкоду в сумі 76000 грн.

Під час судового розгляду справи позивач відмовився від позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, у зв'язку з чим постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18 січня 2010 року позов в цій частині залишено без розгляду, що позивач не оскаржує.

Справа розглядалась судами повторно.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23 січня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2014 року, залишено без розгляду позов ОСОБА_4 в частині позовних вимог про визнання незаконним і скасування наказу начальника УМВС України в Харківській області від 18.05.12998 р. № 67 про звільнення ОСОБА_4, зобов'язання начальника Головного управління МВС України в Харківській області, не поновлюючи ОСОБА_4 на посаді, видати новий наказ про звільнення ОСОБА_4 з дня видачі трудової книжки на підставі підпункту "а" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за віком), зобов'язання начальника Харківського міського управління ГУМВС України в Харківській області зарахувати час вимушеного прогулу до стажу роботи в органах внутрішніх справ, стягнення з Головного управління МВС України в Харківській області на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один рік від дня прийняття судового рішення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення про залишення позовної заяви без розгляду та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Зазначає, що суди не розглянули подане ним клопотання про поновлення пропущеного строку, безпідставно пославшись на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 29 жовтня 2013 року, якою справу було направлено на новий розгляд в повному обсязі.

Справа розглядається у письмовому провадженні за наявними матеріалами, оскільки особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про його дату, час і місце проведення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що наказом УМВС України в Харківській області від 18.05.1998 р. № 67 о/с ОСОБА_4, помічника начальника - оперативного чергового Київського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, звільнено зі служби в запас за підпунктом "д" пункту 64 (через службову невідповідність) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. № 114.

З довідки форми "А" серії НОМЕР_1, виданої установою ЮЖ 313/203, вбачається, що в період з 21.05.1998 р. по 23.09.1998 р. ОСОБА_4 утримувався у місцях позбавлення волі та за постановою прокурора слідчого відділу прокуратури Харківської області від 18.09.1998 р. його було звільнено з-під варти на підписку про невиїзд.

Кримінальна справа, порушена відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 166 Кримінального кодексу України, закрита 31.03.2002 р. на підставі п. 4 ч. 1 ст. 6 Кримінально-процесуального кодексу України (внаслідок акта амністії).

З даним адміністративним позовом позивач звернувся до суду 30.10.2009 р.

Відповідно до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час пред'явлення позову) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

До набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України (1 вересня 2005 року) скарги громадян на рішення, дії або бездіяльність державних органів розглядались в порядку глави 31-А Цивільного процесуального кодексу України від 18 липня 1963 року, статтею 2485 якого передбачалось, що скаргу може бути подано в суд у двомісячний строк, обчислюваний з дня, коли громадянин дізнався або повинен був дізнатися про порушення його прав чи свобод.

Крім того, частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як встановлено судами і підтверджується матеріалами справи та поясненнями позивача, викладеними у позовній заяві і клопотанні про поновлення процесуального строку від 11.12.2013 р., про факт свого звільнення позивачу було відомо з 1998 року. Знав ОСОБА_4 і підставу звільнення, оскільки 06.05.1998 р. був присутній на засіданні атестаційної комісії, згідно з висновком якої його визнано таким, що не відповідає займаній посаді і підлягає звільненню з ОВС. Водночас з часу звільнення з-під варти на підписку про невиїзд 18.09.1998 р. до 2009 року позивач за місцем роботи не з'являвся, заробітну плату не отримував, з письмовими заявами про видачу йому копії наказу про звільнення та трудової книжки не звертався.

За наведених обставин суди мотивовано визнали безпідставними посилання позивача на відсутність в нього можливості протягом 11 років отримати копію наказу про звільнення і трудову книжку та оскаржити своє звільнення в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

З огляду на викладене суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що ОСОБА_4 без поважних причин пропустив строк звернення до суду з вимогами про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, зміну підстави звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов'язання зарахувати час вимушеного прогулу до стажу роботи в органах внутрішніх справ, що є підставою для залишення позову в цій частині без розгляду.

Помилкове посилання судів на положення Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 29.07.1991 р. № 1368-XII, який не підлягав застосуванню до спірних правовідносин, враховуючи, що звільнення позивача відбулося не у зв'язку з порушенням останнім службової дисципліни, не призвело до неправильного вирішення справи.

Інші доводи касаційної скарги про неповний розгляд судами поданого позивачем клопотання про поновлення пропущеного строку спростовуються викладеними в судових рішеннях обставинами та наданою їм правовою оцінкою.

За правилами статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм чинного законодавства, які є підставою для зміни чи скасування ухвалених ними судових рішень.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 23 січня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К.
Головчук С.В.
Ліпський Д.В.