Справа № 813/7081/14
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року Справа № 876/1998/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Мікули О.І., Ніколіна В.В.

з участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2015р. по справі за позовом ТзОВ "Прем'єр груп" до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

20.10.2014р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області від 11.08.2014 р. №, яуким збільшено суму грошового зобов»язання по податку на додану вартість в сумі 65534,0 грн. (за основним платежем

Позовні вимоги мотивовано тим, що висновки податкового органу про укладення між ТзОВ «Семикс» та ТзОВ «Прем'єр Груп» правочинів, що порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою приховання сплати податків, є неправомірними, оскільки такі ґрунтуються лише на припущеннях, обумовлених неможливістю проведення зустрічної перевірки контрагента позивача, оскільки такий перебуває у стадії припинення. Усі первинні документи відповідають вимогам законодавства, господарська операція здійснювалась у межах основної господарської діяльності позивача виготовлення поліграфічної етикеткової продукції, а отриманий товар був використаний у власній господарській діяльності позивача - реалізований контрагентам.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06.02.2015р. року позов задоволено.

Податковий орган оскаржив дану постанову з підстав неповного з»ясування обставин справи, порушення норм матеріального права.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Судом першої інстанції не перевірено твердження відповідача про відсутність у контрагента позивача фізичних, технічних можливостей для вчинення спірних господарських операцій.

Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника апелянта, яка підтримала апеляційну скаргу. розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що податковим органом проведена позапланова перевірка позивача, про що складено акт від 28.07.2014 р. №787/13-50-22-01-17/23273893 «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Прем'єр Груп» (код ЄДРПОУ - 23273893) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати в бюджет податку на прибуток з підприємств та податку на додану вартість за весь період взаєморозрахунків з ТзОВ «Ерідл» (ЄДРПОУ - 38370808), ПП «Ворк Супорт» (ЄДРПОУ - 38326675), ТзОВ «Семикс» (ЄДРПОУ - 38348306), ТзОВ «Брокбудкепітал» (ЄДРПОУ - 37550960), ТзОВ «Еколайн-СТ» (ЄДРПОУ - 37882209)», яким встановлено порушення п.п.198.1, п.198.2, 198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 43689 грн. у січні 2014 р.

На підставі акту винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 11.08.2014 р. №.

Позивач оскаржив дане податкове повідомлення-рішення до Головного управління Міндоходів у Львівській області та Державної фіскальної служби України, яке Рішенням від 10.09.2014р. №21501/10/13-01-10-08-05/1357 та від 07.10.2014р. №4543/6/99-99-10-01-15, відповідно, залишили без змін податкове повідомлення-рішення, а скаргу - без задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідача, виходячи з наступного:

21.08.2013 р. між позивачем (покупець) та ТзОВ «Семикс» (постачальник) укладений договір поставки, згідно із яким постачальник зобов'язався поставити покупцю товар, перелік, асортимент якого, ціна та інші характеристики визначаються у специфікаціях. Відповідно до специфікації - додатку до договору поставки, сторонами було обумовлено поставку фольги, пластини магнієвої, проявника, ножів висічних на суму 262133,76 грн. з ПДВ на умовах EXW - Львівська область, Пустомитівський район, с.Годовиця, зі строком поставки 27.01.2014 р.

Позивачем надано докази на підтвердження реальності господарських операцій та представлено видаткову накладну від 27.01.2014 р. №РН-13002, податкову накладну, товарно-транспортну накладну №270114-1М від 27.01.2014 р., у якій місце поставки відповідає умовам специфікації - вул.Садова 6, с.Годовиця Пустомитівського району Львівської області.

Розрахунок за отриманий товар проведений повністю, що підтверджується договором про відступлення права вимоги №03-14 від 28.02.2014 р. між ТзОВ «Семикс», ТзОВ «Еколайн-СТ», ТзОВ «Прем'єр Груп», платіжними дорученнями №336 від 11.03.2014 р. та №424 від 24.03.2014 р..

Використання товару у власній господарській діяльності позивача підтверджується доказами наявними в матеріалах справи, які дослуджувались судом першої та апеляційної інстанції (а.с.70-76, 78-87).

Первинні документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. Жодних зауважень щодо їх оформлення податковий орган не пред»являв.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (п. 198.3 ПК України).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п.198.6 ПК України).

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 ПК України).

Згідно з п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (робіт, послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Закон України «Про автомобільний транспорт» не містить вимоги до обов'язкової наявності товарно-транспортної накладної.

Дотримання наказу Мінтрансу України від 14.10.1997 року за №363 «Про затвердження правил перевезення вантажів автомобільним транспортом» є обов'язковим при здійснені транспортування вантажів. Вказані правила регламентують виключно порядок здійснення вантажних перевезень та не можуть встановлювати правила ведення податкового та бухгалтерського обліку платників податків.

Товарно-транспортні накладні є документами, які регламентують винятково взаємовідносини перевізника та замовника як учасників транспортного процесу.

Отже, відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансовий облік в Україні» товарно - транспортна накладна не є первинним документом, який містить відомості про господарську операцію, здійснену позивачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання відповідача на акт перевірки ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м.Києві «Про неможливість проведення зустрічної перевірки ТзОВ «Семикс» щодо підтвердження господарських відносин за період з 01.01.2014 по 28.02.2014 року» від 03.04.2014 р. №1012/26-55-22-07/38348306, не заслуговує на увагу, оскільки сам по собі акт не є належним та допустимим доказом даних фактів, посилання на неможливість встановити місцезнаходження постачальника товарів (робіт, послуг) позивачу, а також неможливість проведення зустрічної звірки такого постачальника з питань його взаємовідносин з контрагентами, не може вважатися беззастережним та безперечним доказом в підтвердження доводів про фіктивність спірних господарських операцій, а неможливість проведення зустрічної перевірки контрагента не є ознакою протиправності його діяльності та не може розцінюватися як беззаперечне свідчення фіктивності усіх господарських операцій, здійснюваних такою особою.

При цьому, посилання апелянта на наявність в зазначеному акті даних про підроблення підпису директора ТзОВ «Семикс», що встановлено почеркознавчою експертизою, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки таке, якщо і мало місце, то після укладення і виконання договору поставки з позивачем.

Колегія суддів враховує вимоги ч.2 ст.71 КАС України, якою передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач не довів правомірність прийнятого оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки правомірність нарахування основного платежу по згаданому податку не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи, органом державної податкової служби безпідставно застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то воно не може бути скасоване чи змінене з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст.94 КАС України та Закону України «Про судовий збір» в редакції від 22.05.2015р., з податкового органу підлягає стягненню судовий збір в сумі 2009,70 грн. (2 % розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати - 1827,0грн. * 110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги).

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2015р. по справі №813/7081/14 - без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області на рахунок отримувача №1004 УДКСУ у Галицькому районі м.Львова код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38007573 Банк отримувача ГУДКСУ у Львівській області Код банку отримувача (МФО 825014 Код класифікації доходів бюджету 22030001, "Призначення платежу" - судовий збір, код 34668371 - 2009 (дві тисячі дев»ять) грн. 70 коп. судового збору.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: М.П.Кушнерик

Судді: О.І.Мікула

В.В.Ніколін

Повний текст виготовлено 21.01.2016р.