Справа № К/9991/94116/11-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року м. Київ К/9991/94116/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Латишева Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Харкова

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15 червня 2011 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2011 року

у справі № 2-а-5721/11/2070

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Строймонтажсервіс-3»

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Харкова

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Строймонтажсервіс-3» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Харкова (далі - відповідач) про визнання скасування податкових повідомлень-рішень від 11 травня 2011 року № та № .

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 15 червня 2011 року позов був задоволений повністю. Скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Ленінському районі м. Харкова, винесені відносно ТОВ «Строймонтажсервіс-3», а саме: від 11 травня 2011 року № , від 11 травня 2011 року № .

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2011 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15 червня 2011 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Ленінському районі м. Харкова, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15 червня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2011 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у Ленінському районі м. Харкова провела документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Строймонтажсервіс-3» з питання правомірності декларування валових витрат та податкового кредиту по правових відносинах з ТОВ «Промспец Консалтинг», ТОВ «Техенергоресурс», ТОВ «Електроспецтех» за січень - грудень 2010 року, за результатами якої був складений акт від 22 квітня 2011 року № 702/18-015/33410112.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені: вимоги пункту 5.1 статті 5, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», які полягали у неправомірному включенні до складу валових витрат сум: за 1 квартал 2010 року - 301575,00 грн., за 1 півріччя 2010 року - 499525,00 грн., за 9 місяців 2010 року - 801525,00 грн., за 2010 рік - 859860,00 грн., що призвело до заниження сум податку на прибуток, що підлягають до сплати в бюджет, а саме: за 1 квартал 2010 року - 75394,00 грн., за 1 півріччя 2010 року - 124881,00 грн., за 9 місяців 2010 року - 200381,00 грн., за 2010 рік - 214965,00 грн.; вимоги підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», які полягали у безпідставному завищенні податкового кредиту на загальну суму 177272,00 грн., у тому числі: за січень 2010 року - 8035,00 грн., за лютий 2010 року - 39830,00 грн., за березень 2010 року - 12450,00 грн., за квітень 2010 року - 23040,00 грн., за травень 2010 року - 3100,00 грн., за червень 2010 року - 13450,00 грн., за серпень 2010 року - 51180,00 грн., за вересень 2010 року - 9220,00 грн., за листопад 2010 року - 11800,00 грн., за грудень 2010 року - 5167,00 грн., що призвело до заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду на загальну суму 177272,00 грн. та до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає нарахування до сплати в бюджет за підсумками поточного звітного періоду (рядок 27), на загальну суму 177272,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, позивач неправомірно сформував валові витрати та податковий кредит у відповідних податкових періодах по господарських операціях з ТОВ «Промспец Консалтинг», ТОВ «Техенергоресурс», ТОВ «Електроспецтех», оскільки актами ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова від 21 листопада 2010 року №3057/23-03-05/34566972 «Про результати невиїзної документальної перевірки ТОВ «Техенергоресурс» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 липня 2007 року по 30 вересня 2010 року», від 23 листопада 2010 року № 3058/23-03-05/34689962 «Про результати невиїзної документальної перевірки ТОВ «Електроспецтех» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 липня 2007 року по 30 вересня 2010 року», від 10 березня 2011 року № 349/23-03-05/37091549 «Про результати документальної планової невиїзної перевірки ТОВ «Промспец Консалтинг» з питань дотримання податкового законодавства за період з 06 липня 2010 року по 31 грудня 2010 року» було повідомлено, що: в ході проведених перевірок було встановлено неможливість реального здійснення цими товариствами фінансово-господарських операцій та ведення господарської діяльності у порядку, передбаченому приписами діючого законодавства України у періоді, який перевірявся; встановлено порушення зазначеними товариствами вимог частин 1, 5 статті 203, статті 215, частини 1 статті 216, статті 228 Цивільного кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених з постачальниками та покупцями; встановлено відсутність у вказаних суб'єктів господарювання об'єктів, які підпадають під визначення статей 3, 4, 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та статей 3, 4, 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

11 травня 2011 року ДПІ у Ленінському районі м. Харкова на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № , яким згідно з пунктом 54.3 статті 54 Податкового кодексу України збільшила ТОВ «Строймонтажсервіс-3» суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток на 268706,25 грн., у тому числі: 214965,00 грн. - за основним платежем, 53741,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

11 травня 2011 року ДПІ у Ленінському районі м. Харкова на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № , яким згідно з пунктом 54.3 статті 54 Податкового кодексу України збільшила ТОВ «Строймонтажсервіс-3» суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на 221590,00 грн., у тому числі: 177272,00 грн. - за основним платежем, 44318,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що збільшення податковим органом позивачу сум грошового зобов'язання з податку на прибуток та податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями є безпідставним, оскільки ТОВ «Строймонтажсервіс-3» правомірно включило до складу валових витрат відповідного податкового періоду вартість товарів (робіт, послуг), придбаних у ТОВ «Промспец Консалтинг», ТОВ «Техенергоресурс», ТОВ «Електроспецтех», а податок на додану вартість, сплачений у складі такої вартості, до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду, на підставі належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, отриманих від вказаних контрагентів, з огляду фактичне виконання господарських операцій, а також з урахуванням того, що необхідність укладення договорів із вказаними суб'єктами господарювання була зумовлена необхідністю своєчасного виконання позивачем своїх зобов'язань перед АТЗТ «Харківська бісквітна фабрика» та ПВП «СМС». Також, суд виходив з того, що посилання податкового органу на акти про неможливість проведення зустрічних перевірок контрагентів позивача, а також на акти невиїзних планових та позапланових перевірок контрагентів позивача є безпідставними, оскільки рішеннями судів було визнано протиправними дії органів державної податкової служби по проведенню вищезгаданих перевірок, які оформлені відповідними актами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до положень пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Відповідно до абзацу 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

За приписами пункту 5.11 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Абзацом 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Виходячи з аналізу наведених положень Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)та Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), підставою для формування валових витрат є наявність у платника податку - покупця відповідних розрахункових та платіжних документів, а підставою для формування податкового кредиту є наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, яка видається платником податку, що поставляє товари (роботи, послуги), на підтвердження здійснення такої поставки.

Тобто, Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та Закон України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пов'язують виникнення у платника податків права на включення до складу валових витрат вартості придбаних товарів (робіт, послуг), а сплачених ним у складі такої вартості сум податку - до складу податкового кредиту із фактичним виконанням робіт (послуг) чи поставкою товарів, у ціні яких цей податок сплачений.

У справі, що розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що господарські операції між позивачем (замовником) та ТОВ «Техенергоресурс» (виконавцем) (згідно договорів № 11/02-К від 11 лютого 2010 року, № 11/03-К від 11 березня 2010 року, №4/4-К від 05 квітня 2010 року, № 5/5-К від 05 травня 2010 року, № 16/8-К від 16 серпня 2010 року, № 22/12-К від 22 грудня 2010 року щодо виконання робіт по розробці конструктивної та технічної документації для автоматизації технологічного процесу комбікормового заводу, № 27/5-К від 27 травня 2010 року, № 27/7-К від 27 липня 2010 року щодо виконання робіт по розробці конструктивної та технічної документації для автоматизації технологічного процесу очисного комплексу, лінії багатокомпонентного дозування та комбікормового заводу, №07/09-М від 07 вересня 2009 року щодо складення схем та ескізів шафи тестової установки для модернізованого ламінатора вцілому, а також щодо монтажу інформаційних каналів та контрольно-замірювальної системи ламінатора, №10/8-К від 10 серпня 2010 року щодо виконання робіт по розробці конструктивної та технічної документації для автоматизації технологічного процесу очисного комплексу та вагового терміналу для агропромислового комплексу), між позивачем (замовником) та ТОВ «Електроспецтех» (виконавцем) (згідно договорів №03/08-М від 03 серпня 2010 року, №10/08-М від 10 серпня 2010 року щодо виконання робіт по прокладенню електричних та сигнальних ліній та установки електрообладнання), між позивачем (покупцем, замовником) та ТОВ «Промспец Консалтинг» (постачальником, виконавцем) (згідно договорів № 3/12-П щодо купівлі-продажу просіювала, № 2/9-С від 02 вересня 2010 року щодо складення специфікацій для автоматизації технологічних процесів комбікормового заводу, № 1/11-К від 01 листопада 2010 року щодо складення схем та специфікацій обладнання для автоматизації технологічних процесів очисного та дозуючого комплексів) мали реальний характер, що підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, а саме: податковими накладними, актами здачі-приймання робіт, договірними цінами, кошторисами, локальними кошторисами, підсумковими відомостями ресурсів, довідками про вартість виконаних підрядних робіт (форма № КБ-3), актами приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в), дефектними актами, актами приймання виконаних підрядних робіт (форма № КБ-2в), банківськими виписками, платіжними дорученнями, листами позивача про зміну призначення платежу у платіжних дорученнях (т.1 арк. справи 147, 148, 151, 152, 155-157, 160, 161, 164, 165, 169, 170, 173,176, 177, 180-183, 185, 187-208, 211-224, 227, 228, 231, 232, 235-247, т.2 арк. справи 4-38).

Також, судами було встановлено, що ТОВ «Техенергоресурс» та ТОВ «Електроспецтех» мали ліцензії на право здійснення відповідних видів діяльності серії АВ № 514879 від 26 лютого 2010 року, серії АВ № 512789 від 28 січня 2010 року (т.1 арк справи 248-250, т.2 арк. справи 3).

Крім іншого, судами було встановлено, що необхідність укладення договорів із вказаними суб'єктами господарювання була зумовлена необхідністю своєчасного виконання позивачем своїх зобов'язань перед АТЗТ «Харківська бісквітна фабрика» та ПВП «СМС», які, в свою чергу, були виконані позивачем належним чином, що підтверджується відповідними договорами та первинними бухгалтерськими документами (т.1 арк. справи 25-144).

Також, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність посилань податкового органу на акти про проведення невиїзних документальних планових та позапланових перевірок ТОВ «Промспец Консалтинг», ТОВ «Техенергоресурс», ТОВ «Електроспецтех», оскільки рішеннями судів (т.2 арк. справи 117-148) було визнано протиправними дії органів державної податкової служби по проведенню вищезгаданих перевірок, які оформлені відповідними актами. При цьому, судом касаційної інстанції було враховано, що вказані рішення були залишені без змін ухвалами Вищого адміністративного суду України від 23 лютого 2012 року К/9991/43919/11, від 09 липня 2014 року К/9991/30207/11, від 16 травня 2012 року К/9991/77530/11.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про неправомірність оспорюваних податкових повідомлень-рішень та наявність підстав для їх скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у Ленінському районі м. Харкова підлягає залишенню без задоволення, а постанова Харківського окружного адміністративного суду від 15 червня 2011 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2011 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Харкова залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15 червня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна