Справа № 810/5299/15
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/5299/15 Головуючий у 1-й інстанції: Лиска І.Г. Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

20 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Безименної Н.В., Карпушової О.В.,

при секретарі: Бродацькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Росава» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 року по справі за позовом Центрального територіального департаменту Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку до Відкритого акціонерного товариства «Росава» про стягнення заборгованості , -

В С Т А Н О В И Л А :

Центральний територіальний департамент Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку звернулись до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ВАТ «Росава» про стягнення штрафних (фінансових) санкцій в сумі 119 000 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу про скасування незаконної, на його думку, постанови суду першої інстанції та просить постановити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з чим апеляційна інстанція погоджується, з огляду на слідуюче.

Судом встановлено, що за результатами розгляду справи про накладення санкції за правопорушення на ринку цінних паперів у відношенні ВАТ «Росава» винесено постанову від 08.07.2015 року № 1029-ЦД-1-Е, якою на відповідача накладено штраф у розмірі 7000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 119000,00 гривень.

Підставою для прийняття вищезазначеного рішення став акт від 23.06.2015 року № 574-ЦД-1-Е про правопорушення на ринку цінних паперів за порушення вимог п. 10 ст. 8 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», а саме: невиконання розпорядження від 25.03.2015 року № 95-ЦД-1-Е про усунення порушень законодавства про цінні папери.

Розпорядження вносилось у зв'язку з порушенням вимог ст. 20 Закону України «Про акціонерні товариства» та ст. 6 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок»: не переведення випуску акцій в бездокументарну форму

Вирішуючи питання щодо правомірності спірної постанови, колегія суддів виходить з наступного.

З приводу твердження апелянта про неможливість самостійно прийняти рішення щодо переведення акцій з документарної форми в бездокументарну, то апеляційна інстанція повністю пристає на правову позицію суду першої інстанції щодо їх необґрунтованості.

Адже, у відповідності до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» та Статуту відповідача наглядова рада приймає рішення про скликання позачергових загальних зборів акціонерного товариства або про відмову в такому скликанні протягом 10 днів з моменту отримання вимоги про їх скликання. У разі, якщо протягом цього строку наглядова рада не прийняла рішення про скликання позачергових загальних зборів, такі збори можуть бути скликані акціонерами, які цього вимагають.

При цьому, скликати загальні збори мають право ті акціонери, які є власниками 10 і більше відсотків простих акцій товариства.

З матеріалів справи вбачається, що основним власником ВАТ «Росава» є Фонд державного майна України, якому належить 74,62 % акцій підприємства. Попри обізнаність ФДМУ про необхідність скликання зальних зборів акціонерного товариства, жодних дій з його боку вчинено не було.

Апелянт посилається на те, що ним було скеровано неодноразові попередні звернення керівництва ВАТ «РОСАВА» до ФДМУ з проханням скликати загальні збори акціонерів, а також до НКЦПФР з метою розв'язання складної ситуації що склалась, проте належної відповіді так і не було отримано, як і не було запропоновано конкретних дій для вирішення даної ситуації.

Разом з тим, матеріали справи не містять ні листів, ні звернень відповідача до зазначених вище юридичних осіб, які могли підтвердити зазначені апелянтом обставини.

В силу приписів ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися (ч. 3 ст. 71 КАС України).

Частина 1 ст. 195 КАС України надає суду апеляційної інстанції переглядати судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а ч. 2 вказаної правової норми наділяє суд апеляційної інстанції можливістю дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції.

Доказів того, що ВАТ «Росава» не мали змоги надати такі докази суду першої інстанції також не було надано.

Більш того, ні розпорядження, яким встановлено правопорушення на ринку цінних паперів, ні постанова, на підставі якої пред'явлено даний позов про стягнення штрафних санкцій, ВАТ «Росава» оскаржено не було, що фактично свідчить про згоду апелянта з їх висновками та їх законність.

Таким чином, позивачем правомірно було прийнято рішення про накладення штрафу на апелянта, і, як наслідок стягнуто з нього штрафні (фінансові) санкції.

Також, судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Київської області від 14.12.2010 року у справі № Б8/191-10 порушено провадження про банкрутство ВАТ «Росава» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, а ухвалою цього ж суду від 14.01.2011 року - введено процедуру розпорядження майном даного товариства. 17.11.2015 року припинено процедуру розпорядження майном ВАТ «Росава», визнано їх банкрутом, а господарську діяльність товариства завершено.

Саме вказані вище обставини лягли в основу обґрунтування правової позиції апелянта щодо протиправності прийняття спірної постанови від 08.07.2015 року № 1029-ЦД-1-Е.

На спростування доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає слідуюче.

В силу приписів ч. 1 ст. 19 Закону України Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію (ч. 1).

За ч. 3 цієї ж правової норми протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, …; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; … .

Наведені норми регулюють правовідносини, які виникли між боржником і кредиторами у зв'язку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобов'язання і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідацію з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів.

З порушенням провадження у справі про банкрутство не пов'язується завершення підприємницької діяльності боржника, він має право укладати угоди, у нього можуть виникати нові зобов'язання.

З огляду на наведене можна дійти висновку, що дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів.

Що стосується зобов'язань поточних кредиторів, то за цими зобов'язаннями згідно із загальними правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

За своєю правовою природою фінансові та економічні санкції є додатковими зобов'язаннями, які забезпечують належне виконання основного і є похідними від нього.

Таким чином, оскільки мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після його введення, то не припиняє і заходів, спрямованих на їх забезпечення. Невиконання таких зобов'язань є правопорушенням.

Отже, застосування штрафних санкцій ґрунтується на законі.

Такі правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 11.06.2012 року № 21-179а12 та від 07.05.2012 року № 21-289а11, від 2 грудня 2014 року у справі № 21-543а14.

Варто також зауважити, що Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та Закон України «Про цінні папери та фондовий ринок» не позбавляє підприємства, які знаходяться в процедурах банкрутства, зобов'язань з надання податкової, статистичної, бухгалтерської звітності та звітності емітента цінних паперів.

Дана правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 29 жовтня 2013 року у справі № К/9991/76814/11.

Доводи апелянта щодо перебування підприємства у стані банкрутства і як наслідок відсутність фінансової платоспроможності, з огляду на зазначені обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення штрафних санкцій, адже, за аналіз змісту ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» свідчить, що мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань, які виникли після введення мораторію, а отже, не припиняє і заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Порушення провадження у справі про банкрутство не означає завершення підприємницької діяльності боржника. Відповідач має право укладати договори і вчиняти інші правочини, у зв'язку із чим у нього виникають права та обов'язки, виконання яких забезпечується на загальних підставах.

Дана правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 27 серпня 2014 року справі № К/800/53426/13.

Таким чином, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не заборонено застосовувати до підприємства санкції за невиконання Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», а застосування будь-яких санкцій щодо невиконання певних зобов'язань, строк виконання яких настав після порушення справи про банкрутство та введення мораторію, припиняється лише з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Дана правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 09 червня 2015 року у справі № К/800/12659/14.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна постанова дійсно винесена позивачем після порушення справи про банкрутство відносно ВАТ «Росава», однак застосування відповідачем штрафних (фінансових) санкцій мало місце до визнання відповідача банкрутом.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що спірна постанова про накладення санкцій за правопорушення на ринку цінних паперів прийнята до оголошення ліквідаційної процедури, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вона прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, отже відсутні підстави для її скасування.

Слід також зазначити, що визнання 17.11.2015 року відповідача банкрутом та початок ліквідаційної процедури, не можу бути взяті колегією суддів в якості належного та допустимого доказу для скасування оскаржуваного судового рішення, так як відповідне рішення господарського суду ще навіть не набрало законної сили (справа знаходиться на стадії апеляційного провадження).

Більше того, фінансові санкції були застосовані до апелянта до визнання його банкрутом.

За таких обставин, Київським окружним адміністративним судом зроблено правильний висновок щодо наявності правових підстав для задоволення позову, а тому постанова суду є такою, що не підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, 196, 198, 200, 205 та 207 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

пеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Росава» - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Безименна Н.В.

Карпушова О.В.