Справа № 826/25187/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 січня 2016 року 16:26 № 826/25187/15

Окружний адміністративного суду міста Києва у складі судді Кобилянського К.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом підприємства з іноземними інвестиціями «МакДональдз Юкрейн Лтд»
до Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
про визнання протиправними та скасування постанови і припису
ВСТАНОВИВ:

Підприємство з іноземними інвестиціями «МакДональдз Юкрейн Лтд» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати припис № 242/П від 18.09.2015;

- визнати протиправною та скасувати постанову № 67-15 «Про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини» від 12.10.2015.

Під час розгляду справи представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначив, що не погоджується з висновками акта № 89 про вчинення правопорушення, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеного огляду щодо порушень позивачем положень Закону України «Про охорону культурної спадщини» є хибними, базуються виключно на суб'єктивних припущеннях перевіряючого, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись про цьому на те, що позивачем розміщено рекламу на пам'ятці місцевого значення за відсутності дозволу, що оформлюється (видається) відповідно до Закону України «Про рекламу» за участю органу виконавчої влади - Київської міської державної адміністрації.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України за поданим сторонами письмовим клопотанням про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Будівля станції метро І черги, що знаходиться за адресою: місто Київ, Печерський район, вулиця Хрещатик, 19 є пам'яткою архітектури місцевого значення - охоронний № 169, відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 21.01.1986 № 49, розташовується в межах пам'ятки містобудування місцевого значення - вулиця Хрещатик (наказ Міністерства культури України від 14.08.2013 № 757, охоронний № 927-Кв) у Центральному історичному ареалі міста Києва (рішення Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804) та охороняється Законом України «Про охорону культурної спадщини».

18.09.2015 посадовою особою відповідача проведено візуальний огляд фасаду вказаної вище пам'ятки, за результатами якого виявлено, що в частині приміщень першого поверху розташовується заклад громадського харчування «McDonald's». На головному фасаді будинку, з боку вул. Хрещатик, розміщено рекламний засіб: рекламну вивіску «McDonald's», «McExpress»; на боковому фасаді розміщено рекламну вивіску «McExpress замовляйте тут».

Замовником робіт з розміщення реклами є позивач. Охоронний договір на зазначену пам'ятку не укладався, що позивачем не заперечується.

В той же день, 18.09.2015, за наслідками огляду фасаду будівлі-пам'ятки, відповідачем видано припис № 242/П, яким вимагалось від позивача, у триденний термін з дати отримання припису, надати до Департаменту, документ, що надає право на розміщення вказаних рекламних засобів та охоронний договір на відповідну частину пам'ятки.

Примірник припису надіслано на адресу позивача рекомендованою поштовою кореспонденцією з повідомленням про вручення 18.09.2015 та отримано уповноваженим представником позивача Фоменко Б.А. 21.09.2015, що підтверджується копією поштового повідомлення №026, яке наявне в матеріалах справи.

Таким чином, кінцевий строк виконання припису - 24.09.2015.

23 вересня 2015 до Департаменту надійшли пояснення від позивача, згідно яких відповідачу стало відомо, що позивачем були оформлені дозволи на розміщення вже вмонтованих рекламних засобів від 14.03.2006 № 12779-06 та від 22.07.2004 № 06182-04, термін дії яких - до 27.04.2015.

Разом з тим, позивач повідомив відповідача про те, що рекламний засіб «McExptess 24 години та меню» має чинний дозвіл на розміщення реклами на фасаді будинку який виданий Департаментом 17.03.2015.

28 вересня 2015 відповідачем складено акт № 89 про вчинення правопорушення, згідно якого за підсумками проведеного огляду фасаду будівлі-пам'ятки місцевого значення, встановлено, що на частині пам'ятки розміщено рекламні засоби без погодженої Департаментом документації. При цьому, охоронний договір з Департаментом на зазначену пам'ятку не укладено. За таких обставин, відповідач дійшов переконання про те, що припис № 242/П від 18.09.2015 позивачем не виконано.

Зазначений акт було направлено на адресу позивача рекомендованою поштовою кореспонденцією з повідомленням про вручення 28.09.2015 та отримано уповноваженим представником позивача Фоменко Б.А. 30.09.2015, що підтверджується копією поштового повідомлення № 022, яка наявна в матеріалах справи.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 45 Закону України «Про охорону культурної спадщини» позивачу запропоновано протягом трьох днів з моменту отримання акта подати письмові пояснення до нього.

В межах терміну, наданого актом (до 02.10.2015), на адресу відповідача надійшли пояснення позивача (вх. № 060/5359), згідно яких позивач стверджував, що спірні рекламні засоби розміщено законно, посилаючись при цьому на дозвіл, термін дії якого закінчився та на обставини оформлення нових дозволів.

Листами Департаменту від 06.10.2015 за № 060-5374 та № 060-5375 позивачу відмовлено в погоджені дозволів №№ 49976-16, 49977-15.

12 жовтня 2015 відповідачем винесено постанову про накладання фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини № 67-15, якою на позивача накладено фінансові санкції за недодержання вимог щодо захисту, збереження, утримання, використання пам'ятки у розмірі 17 000 грн.

Не погоджуючись з правомірністю припису № 242/П та постанови № 67-15, позивач посилається на те, що: 1) відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» дозвіл на розміщення реклами видається без залучення суб'єкта господарювання; 2) відповідач не мав повноважень на застосування по відношенню до позивача штрафних санкцій у формі постанови № 67-15, в силу положень ч. 1 ст. 45 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 Положення про Департамент культури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29.11.2013 року №2183 (надалі - Положення), Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), підпорядковується Київському міському голові, підзвітний та підконтрольний Київській міській раді, а з питань виконання функцій державної виконавчої влади - Міністерству культури України.

Завданнями Департаменту, зокрема, є: - забезпечення виявлення, наукового вивчення, класифікації, захисту, збереження, належного утримання і відповідного використання об'єктів культурної спадщини; - забезпечення захисту об'єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування та пошкодження; - контроль за виконанням Закону України «Про охорону культурної спадщини» та інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини (п. 4.11 - 4.13 Положення).

Разом з тим, Департамент відповідно до визначених завдань виконує галузеві повноваження, серед яких, зокрема: - організація виконання Конституції і законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, наказів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, рішень Київської міської ради, розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Київського міського голови та здійснює контроль за їх реалізацією (п. 5.1 Положення); - здійснення в межах своєї компетенції контролю за роботою закладів, організацій та підприємств культури, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва, а також координація роботи закладів, організацій та підприємств культури міста Києва незалежно від форм власності (п. 5.42 Положення); - надання дозволів на проведення робіт на пам'ятках місцевого значення (крім пам'яток археології), їхніх територіях та в зонах охорони, на щойно виявлених об'єктах культурної спадщини, реєстрація дозволів на проведення археологічних розвідок, розкопок (п. 5.67. Положення); - видання розпоряджень та приписів щодо охорони пам'яток місцевого значення, припинення робіт на пам'ятках, їхніх територіях та в зонах охорони, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених Законом України «Про охорону культурної спадщини» дозволів або з відхиленням від них (п. 5.68. Положення); - застосування фінансових санкцій за порушення Закону України «Про охорону культурної спадщини»; - здійснення контролю за виконанням Закону України «Про охорону культурної спадщини», інших нормативно-правових актів у сфері охорони культурної спадщини (п. 5.87 Положення).

Як свідчать матеріали справи, відповідачем встановлено розміщення позивачем рекламних засобів, без необхідного погодженого дозволу, всупереч статті 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Натомість, позиція позивача полягає в тому, що відповідальність за свою бездіяльність повинно нести або Управління реклами КМДА, яке не погодило дозволи на розміщення рекламних засобів з відповідачем, або ж сам відповідач (Департамент культури), оскільки відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» дозвіл на розміщення реклами видається без залучення суб'єкта господарювання.

Таким чином, позивачем не заперечується сам факт розміщення рекламних засобів без погодженого дозволу, проте незважаючи на це, позивач стверджує про правомірність своїй дій.

Суд відхиляє такі доводи позивача, враховуючи наступне.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об'єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регламентовані приписами Закону України «Про охорону культурної спадщини» (надалі також - Закон).

Разом з тим, порядок та процедуру розміщення рекламних носіїв в місті Києві, розміщення рекламних засобів на пам'ятках місцевого значення регламентовані положеннями ст. 24 Закону, пункту 16 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067, рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 № 37/6253 «Про затвердження Порядку розміщення реклами в м. Києві» від 26.01.2012 № 20/7357 «Про затвердження Концепції розвитку зовнішньої реклами в місті Києві» 30.07.2015.

Так, відповідно до положень ст. 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини», розміщення реклами на пам'ятках національного значення, в межах зон охорони цих пам'яток, історичних ареалів населених місць здійснюється на підставі дозволу, що оформлюється (видається) відповідно до Закону України «Про рекламу» за участю центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини.

Розміщення реклами на пам'ятках місцевого значення, в межах зон охорони цих пам'яток, історичних ареалів населених місць здійснюється на підставі дозволу, що оформлюється (видається) відповідно до Закону України «Про рекламу» за участю органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Як зазначав представник відповідача, 08.09.2015 до Департаменту від Департаменту (Центру) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вперше надійшли дозволи №№ 49976-15, 49977-15 на отримання погодження для розміщення рекламних засобів.

В подальшому, як вже зазначалось, працівником Департаменту було проведено інспекційний огляд фасаду будівлі-пам'ятки та встановлено, що за вказаною адресою вже розміщено рекламні засоби, без необхідного погодженого дозволу, всупереч статті 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Саме з підстав розміщення зазначених рекламних засобів без отриманого погодження Департаменту, 18.09.2015 відповідачем видано припис № 242/п, яким з метою захисту об'єкта культурної спадщини, вимагалось від позивача надати до Департаменту у триденний термін із дати отримання, документи, що надали право на розміщення вже монтованих рекламних засобів та охоронний договір на зазначену частину пам'ятки.

Проте, як було встановлено у ході судового розгляду справи, та не заперечувалось самим позивачем, у визначений приписом термін до Департаменту витребувані документи не були надані.

Таким чином, фактичні обставини справи свідчать, що на момент проведення інспекційної перевірки, яка відбулась через десять календарних днів з дати отримання Департаментом дозвільних документів, дотримання власником пам'ятки законодавства про охорону об'єктів культурної спадщини, рекламні засоби, дозвіл на розміщення яких погоджений не був, були розміщені на фасаді пам'ятки. З огляду на вищевикладене, доводи позивача про виконання всіх необхідних юридичних дій з приводу погодження дозволів про розміщення рекламного засобу, є необґрунтованими.

Також, судом встановлено, що листами від 06.10.2015 №№ 060-5374, 060-5375 позивачу було відмовлено в погоджені поданих дозволів на розміщення рекламних засобів, які вже були монтовані на фасад будівлі-пам'ятки.

Суд звертає увагу на те, що оскільки позивачеві було надано відмову у погодженні поданих дозволів і він не вчинив рекомендованих дій, то доводи про те, що у спірних правовідносинах відповідальність має застосовуватись щодо уповноважених на таке погодження органів державної влади, не узгоджуються з принципами законності та індивідуалізації відповідальності. Також судом, приймається до уваги той факт, що інспекційна перевірка була здійснена в період знаходження незаконного рекламного засобу на фасаді будинку-пам'ятки, що підтверджується доказами фотофіксації, що наявні у матеріалах справи, до моменту отримання відповіді від Департаменту щодо погодження розміщення саме таких рекламних засобів.

Поряд з цим, матеріалами справи підтверджено, що зазначені дозволи були погодженні після повторного їх подання до Департаменту 21.10.2015, в той час як оскаржувана постанова видана 12.10.2015, а припис видано 18.09.2015.

Відтак, факт незаконного розміщення позивачем рекламних засобів па фасаді будинку-пам'ятки за перевіряємий період (тобто на час виникнення спірних правовідносин) підтверджений належними доказами.

Водночас, суд відхиляє доводи позивача щодо недотримання Управлінням реклами КМДА процедури погодження (надання) дозволу на розміщення спірних рекламних засобів, як підтвердження неправомірності постанови, адже в межах даної справи позивачем заявлено вимоги виключно про визнання протиправною та скасування постанови та припису Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), та не заявлено вимог щодо оскарження дій чи бездіяльності інших суб'єктів владних повноважень, а відтак перевірка правомірності дій Управління реклами КМДА при розгляді поданих позивачем документів, виходить за межі доказування у даній справі.

Разом з тим, доводи позивача про відсутність у відповідача повноважень щодо прийняття рішень про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини, спростовані матеріалами справи, з огляду про наступне.

Рішенням Київської міської ради від 25.12.2014 № 741/741 «Про упорядкування діяльності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» Управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було реорганізовано шляхом приєднання до Департаменту. Зі змісту Положення вбачається, що на момент спірних правовідносин, функції щодо охорони об'єктів культурної спадщини відносяться до компетенції Департаменту.

Поряд з цим, згідно наказу Департаменту від 01.07.2015 № 239-к «Про розподіл обов'язків між директором, першим заступником та заступниками директора Департаменту культури», право підписання постанов про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства в сфері охорони об'єктів культурної спадщини делеговано за розподілом заступнику директора Департаменту - начальнику Управління збереження історичного середовища та охорони об'єктів культурної спадщини Департаменту, який і підписав постанову від 12.10.2015 № 67-15.

Суд також приймає до уваги те, що відповідно до довідки № 060-95 від 12.01.2016, наданої відповідачем до матеріалів справи, 12.10.2015 заступник директора - начальник управління збереження історичного середовища та охорони об'єктів культурної спадщини Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Груздо Сергій Миколайович знаходився на робочому місці та не був відсутній у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, перебуванням у відпустці, у службовому відрядженні або з інших причин, внаслідок чого мав повноваження на підписання постанови про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства в сфері охорони об'єктів культурної спадщини.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги те, що в межах судового розгляду справи було підтверджено порушення позивачем статті 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини», постанова про накладання фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини» від 12.10.2015 № 67-15 та припис № 242/п від 18.09.2015 є правомірними та такими, що скасуванню не підлягають.

До того ж, стосовно позовних вимог в частині скасування припису, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Враховуючи зміст резолютивної частини припису від 18.09.2015, суд встановив, що термін дії припису закінчився 24.09.2015.

Водночас, до суду позивач звернувся лише 13.11.2015.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп в справі № 3/35-313 вказано, що «…за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.»

В пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Таким чином, право позивача не може бути відновлено шляхом визнання протиправним акта індивідуальної дії - припису від 18.09.15, що, на думку суду, є додатковою підставою для відмови в цій частині позовних вимог.

Частиною 2 ст. 9 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову підприємства з іноземними інвестиціями «МакДональдз Юкрейн Лтд» - відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.М. Кобилянський