Справа № 826/21425/15
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2016-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

19 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Ісаєнко Ю.А., Федотова І.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

за участю представника позивача - Семенова А.А., представника відповідача - Перепелюка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Хімтрейд" до державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Хімтрейд" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 14 травня 2015 року № та №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ДПІ у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "ТД "Хімтрейд" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "СП "Сузір'я" за період з 01.11.2014 по 30.11.2014.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем складено акт від 26 березня 2015 року №1087/26-58-22-05/37982902, в якому зроблено висновок про порушення позивачем вимог підпункту 14.1.228 пункту 14 статті 14, пунктів 138.1, 138.2, 138.8 статті 138, підпункту 139.1.1 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 1 907 509,00 грн., у тому числі 2014 рік; пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 2 119 455,00 грн., у тому числі за листопад 2014 року.

На підставі встановлених в Акті перевірки порушень, ДПІ у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення - рішення від 14 травня 2015 року №, відповідно до якого ТОВ "Торговий дім "Хімтрейд" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 2 861 264,00 грн., в тому числі за основним платежем - 1 907 509,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 953 755,00 грн. та №, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 3 179 182,50 грн., в тому числі за основним платежем - 2 119 455,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 059 727,50 грн.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями податкового органу позивач звернувся до суду про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є безпідставними і підлягають скасуванню як протиправні.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з п.п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Крім цього, в силу п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З наведеного вбачається, що умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту та валових витрат є придбання платником податків товарів (послуг) для використання їх в своїй господарській діяльності. Підставою для виникнення такого права є податкова накладна, виписана контрагентом платника податків, який зареєстрований як платник податку на додану вартість.

Крім того, в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 р. зазначено, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати рух активів у процесі здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між ТОВ "Торговий дім "Хімтрейд" (замовник) та ТОВ "СП "Сузір'я" (виконавець) укладено договори про надання послуг від 26 червня 2014 року №26614, від 01 липня 2014 року №1714-4, від 01 липня 2014 року №1714-5, від 01 липня 2014 року №1714-3, від 01 липня 2014 року №1714-1, від 01 липня 2014 року №1714-2, від 01 липня 2014 року №1714-6, від 21 липня 2014 року №21714-1, від 21 липня 2014 року №21714-2, від 04 вересня 2014 року №4914, від 15 вересня 2014 року №15914 та від 22 вересня 2014 року №22914, за умовами яких виконавець зобов'язаний згідно заявок замовника виконувати послуги з охорони вантажів замовника, а саме:

- з анітроамофоскою NPK 5:16:36 при їх перевезеннях залізницею зі станції Баси Південної залізниці до станції Княжеве Одеської залізниці;

- з аміачною селітрою при їх перевезеннях залізницею зі станції Черкаси Одеської залізниці до станції призначення Придніпровської залізниці;

- з аміачною селітрою при їх перевезеннях залізницею зі станції Черкаси Одеської залізниці до станції призначення Одеської залізниці;

- з аміачною селітрою при їх перевезеннях залізницею зі станції Черкаси Одеської залізниці до станції призначення Південно-Західної залізниці;

- з аміачною селітрою при їх перевезеннях залізницею зі станції Обарів Львівської залізниці до станції призначення на території України;

- з аміачною селітрою при їх перевезеннях залізницею зі станції Черкаси Одеської залізниці до станції призначення Донецької залізниці;

- з аміачною селітрою при їх перевезеннях залізницею зі станції Черкаси Одеської залізниці до інших станцій призначення Південної залізниці;

- з анітроамофоскою NPK 5:26:26 при їх перевезеннях залізницею зі станції Баси Південної залізниці до станцій призначення Південно-Західної, Придніпровської та Південної залізниць;

- з анітроамофоскою NPK 5:26:26 при їх перевезеннях залізницею зі станції Баси Південної залізниці до станцій призначення Одеської залізниці;

- з мінеральними добривами в асортименті - нітроамофоска NPK 8:19:29, NPK 16:16:16, амофос 10:46, Суперагро NP+S 12:24, добрива рідкі азотні марки КАС-32, сульфат амонію та інших додатково узгоджених видів мінеральних добрив при їх перевезеннях залізницею зі станції Баси Південної залізниці, Кочубеївка Південної залізниці, Купянськ-Сортувальний Південної залізниці та інших додатково узгоджених станцій відправлення до станцій призначення на території України;

- з аміаком рідким технічним при їх перевезеннях залізницею зі станції Обарів Львівської залізниці до станції Жмеринка Південно-Західної залізниці;

- з аміаком рідким технічним при їх перевезеннях залізницею зі станції Черкаси Одеської залізниці до інших станцій Жмеринка призначення Південно-Західної залізниці та Крижопіль Одеської залізниці.

Відповідно до пунктів розділу 1 вказаних договорів конкретні найменування товару, кількість, номери вагонів/цистерн, реквізити станцій призначення замовник зазначає в своїх усних або письмових заявках, які направляє виконавцеві; протягом перших 4-х місяців дії договорів виконавець надає звіти замовнику про виконані послуги за звітні період, які визначає самостійно; за результатами діяльності в кожному звітному періоді сторони підписують акти приймання-здавання виконаних послуг, в яких відображаються результати виконання послуг за період їх виконання. Акти в двох примірниках разом із доданими до них звітами по кожному звітному періоду виконавець повинен направити замовникові не пізніше 20 листопада 2014 року.

Реальність виконання вказаного договору підтверджують наступні первинні та розрахункові документи: акти приймання-здавання виконаних послуг, звіти, податкові накладні, платіжні доручення, виписки банку.

Всі зазначені вище документи підписані та скріплені печатками сторін та мають всі реквізити як того вимагає чинне законодавство України.

Також, матеріали справи містять копії виписаних "Укрзалізницею" залізничних накладних, в яких в якості постачальника (власника вантажу) зазначено ТОВ "Торговий дім "Хімтрейд". Дані документи є доказами фактів здійснення перевезення "Укрзалізницею" вантажів, що належать на праві власності позивачу.

Колегія суддів також зазначає, що договори, укладені між позивачем та його контрагентом в судовому порядку не оспорювалися, недійсними (фіктивними) не визнавалися, їх зміст не суперечить вимогам чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідачем не надано, як того вимагають положення чинного законодавства України, доказів, які б свідчили про те, що документи, виписані на виконання договорів, були сфальсифікованими, як і не надано відомостей про звернення до правоохоронних органів у зв'язку з виявленими порушеннями складання завідомо неправдивих документів звітності.

Стосовно посилань апелянта на те, що в реквізитах усіх договорів, укладених між ТОВ "Торговий дім "Хімтрейд" та ТОВ "СП "Сузір'я", значиться номер рахунку останнього, відкритого в філії ПАТ "Ощадбанк" у місті Дніпропетровську за №5052, який, згідно відомостей АІС "Податковий блок" був відкритий лише 16 жовтня 2014 року, колегія суддів зазначає наступне.

Так, як вірно встановлено судом першої інстанції, належним доказом даної обставини в розумінні ст.70 КАС України повинна бути довідка банку про дату відкриття даного рахунку. Натомість, наданий податковим органом витяг з АІС "Податковий блок" не є належним доказом.

Крім того, відповідно до Угоди від 30 жовтня 2014 р., копія якого міститься в матеріалах справи всі раніше укладені договори між позивачем та ТОВ "СП "Сузір'я" були викладені в новій редакції та перепідписані. Таким чином, в перепідписаному тексті договорів був зазначений рахунок ТОВ "СП "Сузір'я", який був відкритий в банку 16 жовтня 2014 року.

Щодо доводів відповідача про те, що ТОВ "СП "Сузір'я" на час здійснення господарських операцій з позивачем не мало у штаті достатньої кількості працівників та основних фондів для виконання своїх договірних зобов'язань перед позивачем, колегія суддів зазначає наступне.

Такі обставини, як відсутність у контрагента трудових ресурсів, мінімальна кількість працівників, відсутність у власності основних засобів, майна також не можуть спростовувати фактичне виконання спірних операцій. Податковим органом не наведено, які саме ресурси необхідні постачальникам для поставки спірних послуг, а також не доведено зв'язку цього факту з неможливістю виконати розглядувані послуги із залученням інших фізичних осіб та орендованого майна за цивільно-правовими договорами.

Крім того, в період надання послуг з охорони вантажів ТОВ "СП "Сузір'я" мало ліцензію на охоронну діяльність серія АЕ №292150 від 24.06.2014 року, під час видачі якої МВС України перевіряється, зокрема, наявність підготовлених кадрів та інших матеріальних ресурсів для здійснення охоронної діяльності.

Стосовно посилань податкового органу на недекларування ТОВ "СП "Сузір'я" в деклараціях з ПДВ з червня по серпень 2014 р. операцій з підприємствами, які виконували або могли виконувати замість нього послуги з охорони вантажів на користь позивача, колегія суддів зазначає, що вказана обставина не виклює участь таких осіб в наданні даного виду послуг. Так, такі треті особи можуть не бути платниками ПДВ, а тому операції з ними можуть не відображатися в деклараціях з ПДВ.

Крім того, абз.4 п. 198.6 ст.198 ПК України передбачене право платника податків декларування податкового кредиту протягом 365 днів здати проведення господарської операції, тобто можливо декларування вказаних операцій в наступних періодах, наприклад, в періоді фактичного отримання податкових накладних від продавця.

При цьому, колегія суддів зазначає, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

Невиконання контрагентом платника своїх зобов'язань щодо сплати податку на додану вартість до бюджету має негативні наслідки лише щодо цієї особи і платник податку не може бути позбавлений права на податковий кредит та відшкодування сум податку на додану вартість у разі, якщо він виконав усі вимоги чинного законодавства та має документальні підтвердження розміру податкового кредиту.

З огляду на викладене, посилання апелянта на дані декларацій з ПДВ ТОВ "СП "Сузір'я" в якості доказу неможливості залучення ТОВ "СП "Сузір'я" третіх осіб для надання на користь позивача послуг з охорони вантажів є неправомірними.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач, в обґрунтування правомірності винесення ним спірних податкових повідомлень-рішень, посилається на лист ДПІ у місті Сумах Головного управління ДФС у Сумській області від 19.02.2015 року №1574/18-19-22.07/4 про надання податкової інформації щодо неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "СП "Сузір'я" по взаємовідносинам з покупцями та постачальниками за період жовтень-грудень 2014 року.

Однак, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача на вказану інформацію, оскільки вона не є безумовною підставою для висновку про порушення позивачем податкового законодавства, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від знаходження його за юридичною адресою, фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагента може слугувати підставою для висновку про неправомірне формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на включення сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту. Разом з тим, у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.

Враховуючи, що юридична відповідальність має індивідуальний характер, позивач не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб. Крім того, порушення контрагентом позивача вимог законодавства про порядок здійснення господарської діяльності не може бути підставою для висновку щодо безтоварності відповідних господарських операцій.

Здійснення господарської діяльності контрагента не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов'язок суб'єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов'язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій. На період господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ "СП "Сузір'я" останнє було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також платником податку на додану вартість, установчі та реєстраційні документи не визнавались недійсними.

Крім того, неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання контрагентом свої зобов'язання зі сплати податку.

Таким чином, слід погодитися з висновком суду першої інстанції, що позивач підтвердив факт реальності господарських операцій з ТОВ "СП "Сузір'я".

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів зазначає, що відповідачем не було доведено законність та обґрунтованість прийнятого ним рішення, а тому суд першої інстанції дійшов правильних висновків про обґрунтованість позовних вимог.

Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції про неправомірність податкових повідомлень-рішень від 14 травня 2015 року № та № є правильним.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

При цьому, колегія суддів зазначає, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року в порядку ст. 88 КАС України відстрочено сплату судового збору за подачу апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (зі змінами та доповненнями) - за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Колегія суддів звертає увагу, що на час подання відповідачем апеляційної скарги (14.09.15 р.) він в силу положень Закону України «Про судовий збір» не був звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 110% від ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви. За подання цього позову підлягала сплаті сума судового збору в розмірі 4872,00 грн.

Отже, розмір судового збору за подання даної апеляційної скарги становить 5359,20 грн.

Враховуючи те, що рішення у справі ухвалено не на користь апелянта, судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 5 359 грн. 20 коп. підлягає стягненню з державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві на користь Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року - без змін.

Стягнути з державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві до Державного бюджету України (отримувач коштів: УДКСУ у Печерському р-ні; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897; банк отримувача: ГУДКCУ у м. Києві; код банку отримувача: 820019; рахунок отримувача: 1007; код класифікації доходів до бюджету: 22030001) судовий збір за подання апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду у розмірі 5359 (п'ять тисяч триста п'ятдесят дев'ять) гривень 20 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Ухвалу в повному тексті виготовлено 21.01.2016 року.

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Федотов І.В.