Справа № 822/6134/15
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/6134/15

Головуючий у 1-й інстанції: Ніколайчук М.Є.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

20 січня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Полотнянка Ю.П. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

відповідно до постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду І інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 1974 року по 1979 рік навчався на заочному факультеті в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського за спеціальністю "правознавство" та отримав кваліфікацію "юрист", що підтверджується копією диплома НОМЕР_1 від 28 квітня 1979 року та повідомленням приймальної комісії № 1162 від 2 вересня 1974 року. Згідно із записами у трудовій книжці ОСОБА_2, позивач під час заочного навчання працював судовим виконавцем Хмельницького районного народного суду, слюсарем - монтажником по приборах Хмельницького радіотехнічного заводу. При закінченні Харківського юридичного інституту ОСОБА_2 офіцерське звання не присвоювалось.

З 10 листопада 1979 року по 25 квітня 1981 рік позивач служив в лавах Радянської армії.

Наказом МО СРСР №223 від 18 вересня 1981 року після проходження 45-ти денних учбових зборів по перепідготовці офіцерів запасу в 1981 році позивачу присвоєне військове звання лейтенанта.

Позивач проходив службу в органах внутрішніх справ в період з 10 червня 1981 року по 03 грудня 1997 року, що підтверджується копією трудової книжки.

Вважаючи, що на день звільнення з органів внутрішніх справ вислуга років ОСОБА_2 становить 20 років 3 місяці і 9 днів позивач звернувся до начальника УМВС України в Хмельницькій області із заявою про визнання його ветераном органів внутрішніх справ.

24 вересня 2015 року відповідачем у листі № 12/Д-357 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2, з тих підстав, що вислуга позивача менша 20 років, як того вимагає Закон України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", а саме становить - 17 років 11 місяців 13 днів.

Позивач, не погоджуючись з таким рішенням відповідача, звернувся до суду.

Суд І інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що ОСОБА_2 після закінчення навчання у 1979 році в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е.Дзержинського отримано кваліфікацію "юрист", а офіцерського звання позивачу присвоєно не було, як того вимагає Закон № 2262-XII, а тому підстави для додаткового зарахування часу навчання позивача до його вислуги років відсутні.

Колегія суду погоджується з вказаним рішенням суду І інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" від 24 березня 1998 року, ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України визнаються громадяни України: інваліди I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, і які мають вислугу військової служби і служби в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України 20 років і більше.

Питання обчислення вислуги років при призначенні пенсії особам, звільненим з військової служби, регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ та постановою КМУ "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 року за № 393.

Згідно із ч. 2 ст. 17 Закону № 2262-XII до вислуги років особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Пунктом 2 постанови КМУ від 17 липня 1992 року за № 393 передбачено аналогічне правове регулювання як і в ст. 17 Закону № 2262-XII.

Аналіз наведених вище норм вказує на те, що при обрахунку вислуги років для призначення позивачеві пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 йому до вислуги років додатково зараховано час навчання у Харківському юридичному інституті у зв'язку з чим його вислуга для призначення пенсії складає 20 років 03 місяці 09 днів.

Зарахування ж часу навчання у вищих навчальних закладах до вислуги років для встановлення статусу ветерана органів внутрішніх справ, ані Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», ані будь-яким іншим законодавчим актом не передбачено.

Аналогічна позиція викладена і в роз'ясненнях начальника пенсійного відділу ДФРЕ МВС України (лист від 25 березня 2003 року №15/5-590), де також зазначено, що до вислуги років для визначення статусу ветерана зараховується служба в Збройних силах та в органах внутрішніх справ. Періоди роботи в партійних органах, органах прокуратури, суду, а також робота в органах внутрішніх справ за вільним наймом, народному господарстві та час навчання у ВУЗах в даному випадку в розрахунок не приймається, тому, що це не передбачено Законом.

Під час розгляду справи встановлено, що позивач закінчив вищий навчальний заклад 28 квітня 1979 року, у якому навчався заочно, офіцерське звання йому не було присвоєно.

Спеціальне звання лейтенанта позивачу присвоєно 18 вересня 1981 році.

Отже, висновок суду І інстанції про те, що оскільки після закінчення цивільного вищого навчального закладу позивачу не було присвоєно офіцерське (спеціальне) звання, то таке навчання не може бути зараховано до вислуги років для надання статусу ветерана органів внутрішніх справ, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Полотнянко Ю.П. Курко О. П.