Справа № 826/17399/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

19 січня 2016 року 09:00 справа №826/17399/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Деснянському районі), в якому просить визнати протиправними та скасувати: податкові повідомлення-рішення від 15 квітня 2015 року № та №; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01 квітня 2015 року №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 01 квітня 2015 року №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 вересня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/17399/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 19 жовтня 2015 року представники позивача позовні вимоги підтримали, представник відповідача до суду не прибув, у зв'язку із чим, на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Деснянському від 15 квітня 2015 року № з урахуванням вимог підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 глави 4 розділу ІІ Податкового кодексу України, відповідно до абзацу 1,2 пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення вимог підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168, пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 9205,95 грн.: за основним платежем - 7364,76 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1841,19 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Деснянському від 15 квітня 2015 року № згідно підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, глави 4 розділу ІІ Податкового кодексу України, відповідно до абзаців 1,2,3,4,5 пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України, за порушення підпункту "г" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів у вигляді заробітної плати на 53410,20 грн.: за основним платежем - 31 348,76 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 22 061,44 грн.

Рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом ДФС або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 01 квітня 2015 року № позивачу визначені штрафні санкції у розмірі 919,43 грн.

Відповідно до вимоги про сплату боргу (недоїмки) ДПІ у Деснянському районі від 01 квітня 2015 року №Ф-032791701 від позивача вимагається сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 17 037,06 грн.

Зазначені рішення прийняті відповідачем на підставі акта планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року від 01 квітня 2015 року №2170/26-52-17-01/НОМЕР_1 (далі по тексту - акт перевірки).

В акті перевірки зазначено про наступні порушення: в порушення вимог підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168, пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 занижено чистий дохід у 2013 році на загальну суму 3 895,00 грн., у 2014 році на загальну суму - 15 203,46 грн. та не перераховано до бюджету податку з доходів фізичних осіб за 2013 рік в сумі 584,25 грн., за 2014 рік в сумі 6 780,51 грн.; в порушення вимог підпункту "г" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб з доходів за 2014 рік в сумі 31 348,76 грн.; донараховано податку з доходів фізичних осіб за перевіряємий період в сумі 38 713,52 грн.; в порушення вимог статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" ФОП ОСОБА_1 не перераховано до бюджету єдиного внеску за період 2013 року на загальну суму 1 351,50 грн., за період 2014 року на загальну суму 15 685,56 грн. Донараховано єдиного внеску на загальну суму 17 037,06 грн.

Позивач не погоджується з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом ДФС або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимогою про сплату боргу (недоїмки) з підстав невідповідності висновків податкового органу під час перевірки нормам законодавства.

Доводи відповідача, викладені в письмовому запереченні проти позову, повністю співпадають з висновками акта перевірки.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Стосовно вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 15 квітня 2015 року № про визначення суми податкового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

Відповідач в акті перевірки дійшов висновку про те, що позивачем у перевірений період віднесено до складу валових витрат суми коштів, які не пов'язані із отриманням доходу та документально не підтверджені, у зв'язку із чим, ФОП ОСОБА_1 не перераховано до бюджету податку з доходів фізичних осіб за 2013 рік в сумі 584,25 грн. та за 2014 рік в сумі 6 780,51 грн. за наслідками здійснення особистої господарської діяльності.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пункт 177.2 статті 177 Податкового кодексу України встановлює, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Як передбачає пункт 177.6 статті 177 Податкового кодексу України, у разі якщо фізична особа - підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку - фізичних осіб.

З наведених норм Податкового кодексу України слідує, що об'єктом оподаткування фізичної особи-підприємця є різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця; якщо ж фізична особа-підприємець отримує інші доходи, ніж від здійснення підприємницької діяльності, такі доходи не включаються до складу загального оподатковуваного доходу фізичної особи-підприємця та мають оподатковуватись за правилами оподаткування фізичних осіб.

На підставі наявних у справі доказів суд встановив, що протягом 2013-2014 років позивач здійснював діяльність у сфері проводового електрозв'язку (код КВЕД 61.10) та будівництва споруд електропостачання та телекомунікацій (код КВЕД 42.22).

У податковій декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік ФОП ОСОБА_1 задекларовано валові витрати у сумі 1 162 937,00 грн., в тому числі вартість придбаних ТМЦ в сумі 282 591,00 грн., витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату 85 130,00 грн., витрати на оренду приміщення 200 508,00 грн., послуги зв'язку 28 973,00 грн., інші витрати 438 402,00 грн., та витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів 127 333,00 грн.

Також, у податковій декларації про майновий стан та доходи за 2014 рік ФОП ОСОБА_1 були задекларовані валові витрати у сумі 2 358 003,00 грн., в тому числі вартість придбаних ТМЦ в сумі 1 183 354,00 грн., витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату - 117 305,00 грн., витрати на оренду приміщення - 219 517,00 грн., послуги зв'язку - 79 265,00 грн., інші витрати - 483 911,00 грн., на придбання паливно-мастильних матеріалів - 274 651,00 грн.

За твердженням відповідача, під час проведення перевірки останнім встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у 2013 році віднесено до складу валових витрат суму 3 895,00 грн., які не пов'язані з отриманням доходу, не підтверджені документально та розрахунковими документами, а саме валові витрати за 2013 рік за результатами перевірки визначені у сумі 1159042,00 грн. (1 162 937,00 грн. - 3 895,00 грн.).

Крім того, під час проведення перевірки, контролюючим органом встановлено віднесення ФОП ОСОБА_1 до складу валових витрат витрати на паливно-мастильні матеріали, а саме бензин А-92, бензин А-95, бензин Pulls 95 в сумі 219 354,08 грн., а відповідно до наданих на перевірку подорожних листів ФОП ОСОБА_1 використано паливно-мастильних матеріалів на суму 174 150,62 грн., тому контролюючий орган прийшов до висновку про безпідставність включення ФОП ОСОБА_1 до складу валових витрат пально-мастильних матеріалів на суму 45 203,46 грн., які не пов'язані з отриманням доходу та не були використані у підприємницькій діяльності у 2014 році.

Відповідно до підпункту 2.3.2.2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14 березня 2013 року №395, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно зокрема: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення;

Разом з тим, суд звертає увагу, що за епізодом порушення щодо неправомірного формування витрат висновки акта перевірки викладені не чітко, не в повній мірі, та без посилань на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених порушень, що унеможливлює встановити які саме суми витрат, на підставі яких первинних документів і по відносинам із якими контрагентами ФОП ОСОБА_1 безпідставно включив до складу витрат за перевірений період.

В акті перевірки також не встановлено, а судом не виявлено, що первинні документи, на підставі яких позивачем сформовано валові витрати, оформлені з порушенням вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Крім того, на підтвердження правомірності формування валових витрат за перевірений період відповідач надав до матеріалів справи копії первинних документів, у тому числі по операціях з придбання паливно-мастильних матеріалів на виконання умов договору купівлі-продажу нафтопродуктів від 21 червня 2012 року №160БТЛ-2, укладеного з ПП "ОККО-БІЗНЕС" та договору купівлі-продажу товарів з використанням паливних карток від 13 червня 2014 року №31ОБКПК-0182, укладеного з ПП "ОККО-БІЗНЕС КОНТРАКТ".

Враховуючи викладене, висновки акта перевірки про порушення позивачем пунктів 168.2.1 пункту 168.2 статті 168, пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України та заниження податку на доходи фізичних осіб у 2013 році на загальну суму 3895,00 грн., у 2014 році на загальну суму -15203,46 грн. та не перераховано до бюджету податку з доходів фізичних осіб за 2013 рік в сумі 584,25 грн., за 2014 рік в сумі 6780,51 грн. є помилковими та спростовуються матеріалами справи.

Стосовно визнання податкового повідомлення-рішення від 15 квітня 2015 року №, відповідно до якого визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів у вигляді заробітної плати суд зазначає про наступне.

Відповідно до статті 164 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту "г" пункту 164.2.17 частини 164.2 статті 164 Податкового кодексу, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми безповоротної фінансової допомоги (крім суми процентів умовно нарахованих на таку допомогу).

Під час проведення перевірки контролюючим органом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 використовувалась праця найманих осіб, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно з укладених між ними договорів про використання автомобіля без компенсації від 30 грудня 2013 року.

Відповідно до підпункту 3.1.9 пункту 3 зазначених договорів, ФОП ОСОБА_1 зобов'язується здійснювати за власний рахунок заправлення автомобіля паливом та ПММ у період використання за цими договорами, а також заміну шин по факту їх зносу.

Так, за наслідками дослідження договорів про використання автомобіля без компенсації від 30 грудня 2013 року, контролюючий орган дійшов висновку, що якщо орендар відшкодовує витрати, понесені працівниками підприємства на придбання пально-мастильних матеріалів для транспортних засобів, які не перебувають у оренді суб'єкта господарювання, але використовуються у його господарській діяльності, сума вищезазначеного відшкодування підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб як додаткове благо на підставі підпункту "г" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Однак, суд не погоджується з такими доводами відповідача, з огляду на те, що під час розгляду даної справи судом встановлено правомірність включення ФОП ОСОБА_1 до складу валових витрат пально-мастильних матеріалів на підставі договорів купівлі-продажу нафтопродуктів від 21 червня 2012 року №160БТЛ-2, укладеного з ПП "ОККО-БІЗНЕС" та договору купівлі-продажу товарів з використанням паливних карток від 13 червня 2014 року №31ОБКПК-0182, укладеного з ПП "ОККО-БІЗНЕС КОНТРАКТ", у зв'язку з чим, наймані працівники не несли будь-яких витрат по придбанню або використанню пально-мастильних матеріалів, а відтак не отримували дохід у вигляду додаткового блага.

Судом не беруться до уваги посилання відповідача на відшкодування витрат по використанню пально-мастильних матеріалів, а саме бензину у 2014 році найманим працівникам, відповідно до наданих на перевірку подорожних листів, так як в акті перевірки не міститься посилань на будь-які первинні документи, за наслідками яких, контролюючий орган дійшов висновку про відшкодування позивачем витрат, понесених найманими працівниками, та, як наслідок, не утримання та не перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб з доходів за 2014 рік в сумі 31 348,76 грн.

Враховуючи викладене, висновки акта перевірки про порушення позивачем підпункту "г" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України є помилковими та спростовуються матеріалами справи.

В частині висновків акта перевірки про порушення позивачем статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та заниження суми нарахувань по єдиному соціальному внеску за 2013-2014 роки в сумі 17 037,06 грн. суд керується наступним.

Як свідчить зміст акта перевірки, він не містить інформації про суть порушення та посилань на будь-які документи, що можуть їх підтвердити, у зв'язку з чим неможливо встановити підстави та обставини за яких відповідач дійшов висновку про заниження позивачем суми нарахування єдиного внеску на фонд оплати праці на суму 17 037,06 грн.

Зокрема, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якого покладено обов'язок доказування правомірності винесеного рішення, не надано належних та допустимих доказів своєчасного не нарахування єдиного внеску, зокрема карткою особового рахунку, що б підтверджувала б наявність встановленого порушення.

Крім того, зазначені висновки про заниження єдиного соціального внеску зроблені відповідачем внаслідок порушень щодо заниження оподатковуваного доходу фізичної особи-підприємця, описаних вище.

За визначенням статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців нараховується на суму доходу, отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податок на доходи фізичних осіб.

У той же час, суд звертає увагу, що враховуючи помилковість та недоведеність висновків акта перевірки про заниження отриманого позивачем доходу, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, підстави для донарахування єдиного внеску у межах спірних правовідносин відсутні.

З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про необхідність скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 01 квітня 2015 року №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 01 квітня 2015 року № і про задоволення позовних вимог у цій частині.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ДПІ у Деснянському районі не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваних рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Частина перша статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві від 15 квітня 2015 року № та № .

3. Визнати протиправним та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві про сплату боргу (недоїмки) від 01 квітня 2015 року №Ф-.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 01 квітня 2015 року №.

5. Присудити з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні сімдесят копійок), за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко