Справа № 122/7711/2012
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2016-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" січня 2016 р. м. Київ К/800/16111/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В.,
Ліпського Д.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим на постанову Центрального районного суду м. Сімферополя від 9 жовтня 2012 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 4 лютого 2013 року,

встановив:

У вересні 2012 року ОСОБА_5 від імені ОСОБА_4 пред'явила позов до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим (далі - управління ПФУ) про скасування рішення від 15.06.2012 р. № 221/С-08 та зобов'язання призначити ОСОБА_4 пенсію за віком.

В обґрунтування позову зазначила, що позивач є громадянином України, до 2001 року він постійно проживав і працював в Україні, а з 30.07.1999 р. до виїзду в Ізраїль отримував пенсію по інвалідності, призначену йому Управлінням соціального захисту населення Центрального району м. Сімферополя. У червні 2012 року позивач звернувся до управління ПФУ із заявою про переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, однак отримав відмову з мотивів його постійного проживання за кордоном, що є проявом дискримінації за ознакою місця проживання, порушує законодавство України і норми міжнародного права.

Постановою Центрального районного суду м. Сімферополя від 9 жовтня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 4 лютого 2013 року, позов задоволено: скасовано рішення управління ПФУ від 15.06.2012 р. № 221/С-08 та зобов'язано відповідача призначити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсію за віком з 1 червня 2012 року.

У касаційній скарзі управління ПФУ просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що із заявою про призначення пенсії у встановленому законодавством порядку позивач до управління ПФУ не звертався, документів про стаж, вік і заробітну плату, що підтверджують право на пенсію, не подавав, тому в управління не було підстав приймати рішення про призначення пенсії. Крім того, законодавцем дотепер не визначений порядок виплати пенсій громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є громадянином України. З 21 лютого 2001 року позивач прийнятий на консульській облік в Посольстві України в державі Ізраїль, де він постійно проживає на цей час.

З 1999 року ОСОБА_4 отримував пенсію в Управлінні праці та соціального захисту населення Центральної районної ради м. Сімферополя до виїзду за кордон на постійне місце проживання.

11 червня 2012 року позивач звернувся до управління ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком.

У задоволенні заяви відповідач відмовив, посилаючись на неврегульованість національним законодавством питання виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Право кожного громадянина України на соціальний захист у старості, без будь-яких винятків, в тому числі за ознакою місця проживання, гарантовано статтями 24, 25 і 46 Конституції України.

Про недопустимість поставлення конституційного права на соціальний захист в залежність від місця проживання громадянина і факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. № 25-рп/2009, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України звертав увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору.

Виходячи з того, що право громадян України на соціальний захист у старості є безперечним, то забезпечення цього права становить суть взятих на себе державною зобов'язань, а відсутність механізму його реалізації відносно громадян, які проживають у країнах, з якими Україною не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення, не є підставою для відмови у виплаті пенсії.

Водночас умови призначення пенсії за віком визначені у статті 26 Закону України від 09.07.2003 р. № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно з якою особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

За змістом статті 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

В силу абзацу п'ятого частини першої статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Відповідно до пункту 30 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, подається копія з неї, засвідчена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент звернення до управління ПФУ виповнилося 60 років і його загальний трудовий стаж становить близько 39 років, що дає позивачу право на призначення пенсії за віком.

Разом з тим, в судових рішеннях не наведено розрахунку трудового (страхового) стажу позивача, не зазначено про його підтвердження первинними документами, дослідженими у судовому засіданні, і не надано оцінки доводам відповідача, викладеним у запереченні проти позову і в апеляційній скарзі, щодо подання позивачем разом із заявою про призначення пенсії копій документів про вік, стаж і заробітну плату, що не дало змогу управлінню ПФУ перевірити наявність умов для призначення пенсії за віком.

Таким чином, рішення судів про задоволення позову не можна визнати законними і обґрунтованими.

Крім того, суд першої інстанції при прийнятті позовної заяви до розгляду не перевірив повноваження представника позивача ОСОБА_5 на подання позову і ведення справи в суді.

Зміст наявної в матеріалах справи копії довіреності від 15.06.2012 р., посвідченої приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу АР Крим Павловською О.В. і виконаної на бланку з ідентифікаційним номером ВРТ 173229, свідчить про те, що ОСОБА_4, діючи від імені ОСОБА_7 на підставі її довіреності від 21.05.2012 р., в порядку передоручення уповноважив, у тому числі ОСОБА_5, представляти інтереси ОСОБА_7 з усіх питань, що стосуються призначення пенсії за віком та її отримання.

Отже, за цією довіреністю ОСОБА_5 не мала повноважень на подання позовної заяви і ведення справи від імені ОСОБА_4, що згідно з пунктом 4 частини третьої статті 108 і пунктом 2 частини першої статті 155 КАС України було підставою для повернення позовної заяви позивачеві, а на стадії розгляду справи (після відкриття провадження) - для залишення позовної заяви без розгляду.

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на порушення процесуального закону, допущені судом першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

З огляду на викладене рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню із залишенням позовної заяви без розгляду.

Керуючись статтями 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим задовольнити частково.

Скасувати постанову Центрального районного суду м. Сімферополя від 9 жовтня 2012 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 4 лютого 2013 року.

Позовну заяву залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К.
Головчук С.В.
Ліпський Д.В.