Справа № 826/17335/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

19 січня 2016 року 11:00 справа №826/17335/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Імепауер Енергія"
доДепартаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
третя особаТовариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "РЕЛЕ"
провизнання протиправним та скасування наказу
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Імепауер Енергія" (далі по тексту - позивач, ТОВ "Імепауер Енергія") звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської міської державної адміністрації, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління комунальної власності міста Києва від 12 липня 2005 року №1081-В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/17335/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 жовтня 2015 року замінено первинного відповідача - Київську міську державну адміністрацію, належним відповідачем - Департаментом комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 жовтня 2015 року залучено до участі в адміністративній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "РЕЛЕ" (далі по тексту - третя особа, ТОВ НВФ "РЕЛЕ").

В судовому засіданні 03 грудня 2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, третя особа проти позову заперечила, відповідач свого представника у судове засідання не направив.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представника відповідача, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

12 липня 2005 року наказом "Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна" №1081-В Головним управлінням комунальної власності міста Києва наказано оформити право власності на об'єкт нерухомого майна, зазначений у додатку (справа №10953) за ТОВ НВФ "РЕЛЕ" та видати свідоцтво про право власності.

На підставі вищезазначеного наказу від 12 липня 2005 року за третьою особою оформлено право власності на нежилі приміщення з №1 по №6, три тераси четвертого поверху, дві тераси п'ятого поверху (групи приміщень №160) загальною площею 742,50 кв.м. (далі по тексту - об'єкт нерухомого майна), які розташовані в комплексі в місті Києві по вул. Червоноармійська №72 (літера А) (далі по тексту - комплекс).

Позивач вважає, що об'єкт нерухомого майна, на який третьою особою оформлено право власності, є спільною сумісною власністю власників квартир та нежитлових приміщень комплексу, у тому числі позивача, а тому не підлягає реєстрації на підставі пункту 3.3 Тимчасового положення №7/5.

Відповідач письмового заперечення або письмових пояснень з приводу адміністративного позову до суду не надав.

Третя особа надала суду письмові пояснення, в яких заперечила проти задоволення адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на те, що оскаржуваний наказ прийнятий відповідачем в межах наданих йому законом повноважень та із дотриманням вимог відповідного законодавства про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна. Окрім того, третя особа зазначає, що спірне нерухоме майно не є крівлею четвертого поверху, а є терасою, що підтверджується відповідною технічною документацією.

Окружний адміністративний суд міста Києва не погоджується з позовними вимогами ТОВ "Імепауер Енергія" та вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступних мотивів.

12 липня 2005 року наказом "Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна" №1081-В Головним управлінням комунальної власності міста Києва на виконання розпорядження Київської міської державної адміністрації "Про затвердження Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна" від 31 серпня 2001 року №1820 наказано оформити право власності на об'єкт нерухомого майна, зазначений у додатку (справа №10953) за ТОВ НВФ "РЕЛЕ" та видати свідоцтво про право власності.

12 липня 2005 року Головним управлінням комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видано ТОВ НВФ "РЕЛЕ" свідоцтво про право власності серії ЯЯЯ №479770 на нежилі приміщення з №1 по №6, три тераси четвертого поверху, дві тераси п'ятого поверху (групи приміщень №160) загальною площею 742,50 кв.м., які розташовані в місті Києві по вул. Червоноармійська №72 (літера А) на праві колективної власності.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи оскаржуване рішення на предмет його відповідності вимогам, встановленим частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд керується наступним.

Порядок оформлення права власності та видачі свідоцтв про право власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб та порядок ведення книг прийому-видачі документів, на підставі яких здійснюється оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, та їх зберігання визначає Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, затверджене Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 31 серпня 2001 року №1820 (далі по тексту - Положення).

Відповідно до пункту 2 Положення об'єктами нерухомого майна, на які оформляється право власності з видачею свідоцтв, є, серед іншого, житлові будинки (домоволодіння), розташовані на земельній ділянці під окремим номером по вулиці, площі, провулку,окремо визначені частини цих будинків (домоволодінь); нежитлові будинки, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, їх комплекси, розташовані на окремих земельних ділянках вулиць, площі, провулків, під окремими порядковими номерами, окремо визначені частини цих будинків (будівель, їх комплексів); вбудовані в житлові будинки та прибудовані до житлових будинків нежитлові приміщення (в т. ч. комори, інші приміщення побутового призначення) тощо.

Пунктом 4 Положення визначено, що Головне управління комунальної власності міста Києва Київської міської державної адміністрації: здійснює оформлення права власності та видає свідоцтва про право власності фізичним а юридичним особам на об'єкти нежитлового фонду (крім нежитлових приміщень в будинках,реконструкція або будівництво яких фінансується Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації та інших об'єктів нежитлового фонду, право власності на які оформляється Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації).

Таким чином, з урахуванням вищезазначених норм Положення Головне управління комунальної власності міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради мало повноваження оформлювати право власності та видавати ТОВ НВФ "Реле" свідоцтво про право власності на спірні об'єкти нерухомого майна за умови дотримання вимог, визначених Положенням.

Відповідно до пункту 9 Положення для оформлення права власності та видачі свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна (групу об'єктів) до відповідного органу подається заява по кожній адресі за зразком згідно з додатком 4 до цього Положення, а також матеріали поточної технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна, оформлені БТІ. В разі необхідності орган, який здійснює оформлення права власності з видачею свідоцтва про право власності, може запросити у замовника додаткові документи щодо об'єкта нерухомого майна, або його власника крім тих, що передбачені цим Положенням.

Згідно пункту 10.2. Положення до заяви та матеріалів технічної інвентаризації додаються юридичними особами: свідоцтво про державну реєстрацію (у передбачених законодавством випадках); довідка податкового органу про взяття юридичної особи на облік, як платника податків; довідка відповідного управління статистики про включення юридичної особи до Єдиного державного реєстру підприємств, організацій, установ України (ЄДРПОУ); статут чи положення про юридичну особу (із змінами та доповненнями); установчий договір про створення (та діяльність) юридичної особи (із змінами та доповненнями) у передбачених законодавством випадках; відповідна нота Міністерства закордонних справ України (по об'єктах для розміщення дипломатичних представництв, консульських установ, міжнародних міжурядових організацій) або лист Комунального підприємства Генеральна дирекція Київської міської державної адміністрації по обслуговуванню іноземних представництв (по об'єктах для розміщення міжнародних неурядових та іноземних організацій); документ, що підтверджує повноваження керівника або довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника юридичної особи; довідка за підписом керівника та головного бухгалтера про те, що об'єкт нерухомого майна, на який оформляється право власності, перебуває на балансі цієї юридичної особи, не проданий, не переданий, не подарований, не обтяжений.

Пунктом 11 Положення визначено, які документи юридична особа має подати додатково для оформлення права власності з видачею свідоцтва про право власності.

Відповідно до пункту 17 Положення орган, який здійснює оформлення права власності, відмовляє в прийомі та реєстрації заяви та документів у разі надання неповного комплекту документів.

Заява третьої особи стосовно оформлення права власності зареєстрована відповідачем без зауважень, що підтверджує подання повного пакету документів для оформлення права власності.

Згідно пункту 19 Положення за результатами розгляду наданих замовником документів орган, який здійснює оформлення права власності, видає наказ (розпорядження) про оформлення права власності та видачу свідоцтва про право власності на об'єкт нерухомого майна або надсилає обґрунтоване письмове повідомлення заявнику про відмову в оформленні права власності.

Згідно пункту 20 Положення орган, який здійснює оформлення права власності, відмовляє в оформленні права власності у таких випадках: надання неналежно оформленого комплекту документів; наявність інформації щодо накладення арешту, інших обмежень на об'єкт нерухомого майна чи спору, в тому числі судового; ненадання заявником протягом встановленого для розгляду документів терміну пояснень (документів) відповідно до п.18 цього Положення.

Пунктом 21 Положення встановлено, що свідоцтва про право власності оформляються на об'єкти нерухомого майна усіх форм власності та видаються за зразками згідно з додатками 6, 7, 8 до цього Положення.

Матеріали справи підтверджують та не спростовано позивачем, що третьою особою при оформленні права власності на спірний об'єкт подавалися відповідачу усі необхідні документи, в тому числі уставні документи ТОВ Науково-виробнича фірма "РЕЛЕ", дозвільні документи на будівництво комплексу, в якому знаходиться спірний об'єкт нерухомого майна, документи, які підтверджують закінчення будівництва, документи на землю, список інвесторів, технічна документація БТІ від 14 червня 2005 року на спірний об'єкт нерухомого майна.

Докази подання третьою особою неповного пакету документів, або документів, які б давали підстави відмовити в оформленні права власності на спірні об'єкти нерухомого майна до суду не надано.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 21 вересня 2015 року №40-203-19/8553, в якому Державна архітектурно-будівельна інспекція України повідомила позивача, що посадовою особою під час виїзду встановлено, що на даху будинку за вказаною адресою розташовані нежитлові приміщення, які експлуатуються ТОВ "Бджілка Печерська" під заклад громадського харчування.

З вищезазначеного листа від 21 вересня 2015 року позивач робить висновок, що спірний об'єкт нерухомого майна являє собою експлуатовану покрівлю (дах), що є елементом опорної конструкції будинку, а не прибудовою до будинку у вигляді площадки, що унеможливлює державну реєстрацію прав власності на вказаний дах в силу приписів пункту 3.5. Тимчасового положення від 07 лютого 2002 року №7/5 та є спільною власність співвласників приміщень на четвертому поверсі комплексу.

Суд звертає увагу, що матеріали справи містять копію інвентаризаційної справи №56815/1838 вул. Червоноармійська, №72 у місті Києві, з плану за поверхами та журналу підрахунку площ якої вбачається, що спірні об'єкти нерухомого майна в будівлі літера "А" по вул. Червоноармійська, №72 на четвертому та п'ятому поверхах є терасами.

Жодних доказів, в тому числі технічної документації, які б спростовували вищевикладене, позивачем до суду не надано.

Лист від 21 вересня 2015 року не береться судом до уваги, оскільки в ньому викладено суб'єктивну думку одного спеціаліста Державної архітектурно-будівельної інспекції України стосовно ненормативної назви спірного об'єкта нерухомого майна, посилання на жодний технічний документ у листі від 21 вересня 2015 року відсутнє.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ТОВ "Імепауер Енергія" посилається на статтю 382 Цивільного кодексу України, яка регулює питання спільної сумісної власності на приміщення загального користування, опорні конструкції будинку тощо власників квартир у дво- або багатоквартирному житловому будинку.

Так, 22 липня 2002 року між позивачем та ТОВ НВФ "РЕЛЕ" укладено договір про пайову участь в будівництві комплексу з готельно-офісного центру, житлового будинку, торгівельного блоку та вбудованою автостоянкою по вул. Червоноармійській №72 в місті Києві №69.

Відповідно до пункту 1.2. вищезазначеного договору від 22 липня 2002 року позивачу передається у власність наступне приміщення: етаж: 4, лот №6 (відповідно до Додатку №3 до цього Договору), загальна площа 64 кв.м. Передача приміщення здійснюється шляхом підписання акту приймання-передачі.

Договором від 22 липня 2002 року №69 не передбачено передача позивачу будь-яких додаткових приміщень та/або об'єктів нерухомого майна у вищезазначеному комплексі у спільну власність з іншими інвесторами та/або забудовником комплексу.

Право власності позивача на будь-які інші приміщення та/або об'єкти нерухомого майна у комплексі договором від 22 липня 2002 року №69 не передбачене.

18 жовтня 2004 року позивач отримав свідоцтво про право власності на 1/3 частину від нежилого приміщення №123 - офіс, загальною площею 177,90 кв.м., яке розташоване в місті Києві за адресою: вул. Червоноармійська, №72 (літера А), на праві спільної часткової власності.

Матеріали справи підтверджують, що згідно проекту будівництва комплексу з готельно-офісного центру, житлового будинку, торгівельного блоку та вбудованої автостоянки по вул. Великій Васильківській, 72 в Голосіївському районі міста Києва до складу комплексу, в якому знаходяться спірні об'єкти нерухомого майна, входять не тільки житловий будинок, але й готельно-офісний центр і торгівельний блок.

Таким чином, посилання позивача на статтю 382 Цивільного кодексу України є безпідставним та необґрунтованим, оскільки в матеріалах справи відсутні та до суду не надано докази того, що спірні об'єкти нерухомого майна належать до категорії приміщень, які визначені у статті 382 Цивільного кодексу України, а також, що позивач є власником приміщень саме у житловому будинку, викопіювання з технічної документації дає змогу зробити висновок, що позивач володіє нежилими приміщеннями не у житловому будинку, а у одному із блоків з торгівельними приміщеннями та офісами.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги норми Положення, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку, що у відповідача відсутні підстави для відмови третій особі в оформленні права власності на спірні об'єкти нерухомого майна, як наслідок, відповідач правомірно в межах наданих йому повноважень видав оскаржуваний наказ від 12 липня 2005 року.

Стосовно посилання позивача на порушення пункту 3.3 Тимчасового положення №7/5 необхідно зазначити наступне.

Відповідно до пункту 1.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Міністерством юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Тимчасове положення), Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно визначає порядок проведення державної реєстрації права власності та права користування (сервітуту) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; довірчого управління нерухомим майном; права власності на об'єкти незавершеного будівництва (далі - державна реєстрація прав), а також порядок взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно пункту 1.3 Тимчасового положення державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Отже, Тимчасове положення регулює порядок проведення державної реєстрації права власності та права користування на об'єкти нерухомого майна, а не визначає порядок оформлення права власності на такі об'єкти, як наслідок, норми Тимчасового положення не регулюють порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна відповідачем та застосування норм Тимчасового положення до спірних правовідносин є необґрунтованим.

В частині дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Матеріали справи підтверджують, що 13 липня 2015 року листом №3/3 позивач направив ТОВ НВФ "РЕЛЕ" запит стосовно самовільного будівництва невідомими особами на внутрішній терасі будинку, в якому знаходяться спірні приміщення та приміщення, яке належить на праві власності позивачу.

14 липня 2015 року листом №112 ТОВ НВФ "РЕЛЕ" повідомило позивача про те, що внутрішні тераси торгівельного комплексу "Олімпійський" за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, 72 (літера А) не є спільною власністю співвласників будинку, а належить ТОВ НВФ "РЕЛЕ" на підставі свідоцтва на право власності серія ЯЯЯ №479770 від 12 липня 2005 року.

17 липня 2015 року позивач направив запит до Департаменту комунальної власності міста Києва.

21 липня 2015 року листом №062/02/07-8116 Департамент комунальної власності міста Києва направив позивачу належним чином завірену копію наказу від 12 липня 2005 року №1081-В.

Таким чином про наявність оскаржуваного наказу позивачу стало відомо після отримання листа від 21 липня 2015 року.

Докази, які б спростовували вищезазначене твердження позивача, відповідачем не надано та матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов у межах спірних правовідносин подано з дотриманням строку звернення, встановленого частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо наявності підстав для закриття провадження у справі у зв'язку із непідсудністю даного спору адміністративного суду, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає, що відповідно до частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З аналізу норм Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку, що право оскаржити індивідуальний акт має кожна особа, якої він стосується.

Оскаржуваний наказ від 12 липня 2005 року є актом індивідуальної дії, що виданий при здійсненні відповідачем владних розпорядчих функцій, а відтак є актом у сфері публічно-правових відносин.

Наказ від 12 липня 2005 року стосується позивача, оскільки ним оформлено за третьою особою право власності на нерухоме майно, яке, як вважає позивач, є власністю не тільки третьої особи, а і усіх співвласників приміщень, які розміщені у комплексі, та, як наслідок, порушує охоронюваний законом інтерес позивача, оскільки останній має перешкоди на шляху здобуття відповідного матеріального блага.

З таких підстав, у задоволенні клопотання третьої особи про закриття провадження у справі належить відмовити за його необґрунтованістю.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, матеріали справи доводять правомірність та обґрунтованість прийняття спірного наказу з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ "Імепауер Енергія" не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Товариству з обмеженою відповідальністю "Імепауер Енергія" відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко