Справа № 556/1902/15-а
Суддя: Котик Л.О.
Дата ухвалення: 2016-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛОДИМИРЕЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 556/1902/15-а
Номер рядка звіту 90
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" січня 2016 р. Володимирецький районний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Котик Л.О.,

при секретарі Соловей Г.С.,

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Володимирець справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління ПФУ у Володимирецькому районі про визнання неправомірною відмови та зобов»язання призначити пенсію, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі про визнання протиправною відмови в призначенні пенсії за віком та зобов»язання призначити пенсію за віком із зниженням пенсійного віку. В обґрунтування позовних вимог вказував, що 03.01.2015 року йому виповнилося 56 років, має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи третьої категорії. З народження по даний час проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, територія якого відноситься до третьої категорії забруднення, зони гарантованого добровільного відселення. Таким чином рахує, що набув право на пенсію із зниженням пенсійного віку, відповідно до ч.2 ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідач незаконно відмовив йому у призначенні пільгової пенсії, мотивуючи тим, що первинними документами не підтверджено факту його постійного проживання та постійної роботи у зоні гарантованого добровільного відселення. А тому просить визнати неправомірною відмову управління Пенсійного Фонду України у Володимирецькому районі у призначенні ОСОБА_1 пенсії із зниженням пенсійного віку та зобов»язати відповідача призначити йому пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 30.10.2015 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги і дав пояснення в межах пред»явленго позову. З дня народження по даний час проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Дійсно з 1989 року по 1994 рік працював у колгоспі «Україна» Млинівського району Рівненської області. Їздив туди на заробітки. Кожен місяць приїзджав додому в с. Степангород, до сім»ї.

Представник відповідача проти позову заперечила, пояснила, що відмова у призначенні пенсії позивачу є законною, ґрунтується на вимогах закону і матеріалах пенсійної справи. Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 значиться період роботи в колгоспі «Україна», смт. Демидівка, Млинівського району з 01.01.1989 року по 31.12.1994 року (територія якого відноситься до чистої зони). Відповідно не виконуються умови ст.. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і призначити позивачу пенсію зі зниженням пенсійного віку немає законних підстав.

Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" громадянам, які постійно проживали або працювали у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку на 3 роки, та додатково на 1 рік за кожні 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

За змістом даної норми Закону, право на пенсію із зниженням пенсійного віку мають особи, які або працювали, або постійно проживали на територіях радіологічного забруднення, про що, на думку суду, свідчить сполучник «або» у тексті статті.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є постраждалим від аварії на ЧАЕС 3 категорії, що підтверджується посвідченнями серії Б.№444724.

03 січня 2015 року позивачу виповнилось 56 років, що підтверджується оглянутим в судовому засіданні паспортом серії МЮ №098580.

Як вбачається із матеріалів справи та пояснень позивача, ОСОБА_1 30.10.2015 року у встановленому законом порядку звернувся до Управління Пенсійного фонду з приводу призначення пенсії відповідно до вимог ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із зниженням пенсійного віку. Відповідач відмовив в призначенні пенсії з тих підстав, що права на зниження пенсійного віку позивач ОСОБА_1 не набув.

Така відмова відповідача у призначенні пенсії є неправомірною, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_2, яке відповідно до Постанови Кабінету Міністрів Української РСР №106 від 23.07.1991 року віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, і постійно проживає в даному населеному пункті з часу свого народження, в т.ч. і на час аварії на ЧАЕС. Дана обставина підтверджується довідкою Степангородської сільської ради №1667 від 20.10.2015 року.

Відомості про період проживання ОСОБА_1 в с. Степангород Володимирецького району включено у довідку на підставі записів у книгах погосподарського обліку, які є книгами первинного обліку. Таким чином довідка, надана відповідачу, повністю відповідає вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 р. N 22-1.

Як вбачається зі ст..17 Цивільного Кодексу України 1963 року, яким було врегульовано цивільні відносини до 01.01.2004 року, місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Аналогічно, у відповідності до ст..29 діючого Цивільного Кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Будь-яких доказів, які-б засвідчили факт постійного проживання ОСОБА_1 у інших населених пунктах, відповідачем не надано.

Пунктом 29 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнобов»язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги, ці дані визначають офіційне місце проживання в тому числі й те, що має значення для призначення пенсії.

Названий закон розмежовує два поняття, які мають юридичне значення: місце перебування та місце проживання. При цьому місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Крім цього у ч.2 ст. 2 даного Закону зазначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, визначальним в даному випадку є підтвердження факту проживання, а не реєстрація місця проживання.

Відповідно до ч.3 статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Із досліджених судом письмових доказів вбачається, що ОСОБА_1 з дня народження по даний час постійно проживав на території радіоактивного забруднення як на момент аварії на ЧАЕС, так і в подальшому, є постраждалим від аварії на ЧАЕС (3 категорії).

Таким чином, позивач набув право на отримання пенсії із зниженням пенсійного віку у відповідності до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Заяву про призначення йому пенсії із зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 подав до управління ПФУ у Володимирецькому районі 30 жовтня 2015 року.

З урахуванням досліджених матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позивач у встановленому порядку звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії із зниженням пенсійного віку, та надав на підтвердження такого права відповідні документи, а саме чорнобильське посвідчення та довідку місцевої ради, якою підтверджено періоди проживання на територіях радіологічного забруднення.

З урахуванням викладеного, відмова управління ПФУ у Володимирецькому районі у призначенні позивачу пенсії не ґрунтується на законі, і є протиправною.

Відповідач, всупереч вимогам ч.2 ст. 71 КАС України, не довів правомірності оскаржуваних позивачем дій.

У відповідності до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

У відповідності до вимог ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", пенсія за віком призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З урахуванням викладеного, з метою поновлення порушених прав позивача, суд вважає за необхідне визнати відмову відповідача управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком із зниженням пенсійного віку протиправною та зобовязати відповідача призначити позивачу таку пенсію, з 30.10.2015 р.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст.17, 21, 104, 159, 162 КАС України, ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд -

постановив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного Фонду України у Володимирецькому районі у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком із зниженням пенсійного віку у відповідності до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до вимог ст.. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 30 жовтня 2015 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя: Котик Л.О.