Справа № 810/3578/15
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2016-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3578/15 Головуючий у 1-й інстанції: Скрипка І.М. Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

14 січня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

при секретарі: Вітковській К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на постанову Київського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Нілової Ангеліни Олександрівни про визнання протиправними та скасування рішень і зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Нілової Ангеліни Олександрівни, в якому просили визнати незаконним та скасувати рішення відповідача від 04.06.2015 №21802355, №21801640, №21799575 та №21800923; зобов'язати зареєструвати права власності.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2015 року позовні вимоги роз'єднано у самостійні провадження стосовно кожного із названих позивачів. У межах провадження №810/3578/15 розглядатиметься апеляційна скарга Міністерства юстиції України стосовно справи за позовом ОСОБА_3 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Нілової Ангеліни Олександрівни про визнання незаконним та скасування рішення відповідача від 04.06.2015 №21801640 та зобов'язання зареєструвати за останнім право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Нілової Ангеліни Олександрівни від 04 червня 2015 року №21801640 про відмову у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, за ОСОБА_3; зобов'язано Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України вирішити питання щодо реєстрації права власності на вищеозначену квартиру за ОСОБА_3 на підставі поданої ним заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 травня 2015 року №11617113 і доданих до неї документів, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цієї постанови; стягнуто з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 73,08 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що Департамент не є юридичною особою, а є структурним підрозділом Міністерства юстиції, а тому саме Міністерство юстиції України є головним розпорядником бюджетних коштів, та, відповідно, з нього мають бути стягнені судові витрати. Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Сторони в судове засідання не з'явилися. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін. Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 28 травня 2015 року ОСОБА_3 подав до органу державної реєстрації прав заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Разом із названою заявою позивачем було подано наступні документи: копії паспорту та картки платника податків, копію мирової угоди від 13 березня 2015 року, копії ухвал Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2015 року та від 23 квітня 2015 року у справі №373/642/15-ц, копію технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1, а також квитанцію на підтвердження сплати державного мита.

Однак, 04 червня 2015 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Ніловою Ангеліною Олександрівною прийнято рішення №21801640 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на вказану будівлю за позивачем, вмотивоване тим, що подані для державної реєстрації документи не відповідають вимогам законодавства та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Крім того, у вищеозначеному рішенні вказано, що відповідно до відомостей Реєстру прав власності на нерухоме майно СТОВ «Старинська птахофабрика» належить нежитлова будівля, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, а заяву подано щодо реєстрації права власності на квартиру за цією ж адресою, однак факт зміни призначення будівлі з нежитлового на житловий з поданих документів встановити неможливо.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки зазначена в оскаржуваному рішенні підстава не визнана законодавцем підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності, а інші підстави до відмови були відсутні, - оскаржуване рішення державного реєстратора є безпідставним і необґрунтованим, а тому, як наслідок, підлягає визнання протиправним і скасуванню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з такого:

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно.

За правилами частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов'язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

За приписами абзацу 4 пункту 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 (ділі - Порядок №868), державна реєстрація права власності на квартиру, житлове та нежитлове приміщення проводиться незалежно від того, чи зареєстроване право власності на житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини, в яких вони розташовані.

Згідно із пунктом 37 Порядку №868 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, зокрема, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди.

Пунктом 42 Порядку №868 передбачено, що для проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна в разі, коли в документах, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на такий об'єкт, відсутні відомості про його технічні характеристики, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4-2 та частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Аналіз наведених вище положень законодавства дозволяє дійти висновку, що державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При цьому, у рішенні про відмову в державній реєстрації прав зазначаються всі підстави прийняття такого рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2015 року по справі №373/642/15-ц затверджено мирову угоду від 13 березня 2015 року, укладену між ОСОБА_3 і Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Старинська птахофабрика», згідно з якою за ОСОБА_3 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Тобто, позивачем подано всі необхідні документи для проведення державної реєстрації на спірну будівлю.

Таким чином, визначених законодавством підстав до відмови ,не було.

В той же час відповідач відмовив у проведенні державної реєстрації фактично з тієї підстави, що за відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно будівля, у якій позивач просить зареєструвати його право власності на квартиру, є нежитловим приміщенням, що не є обставиною визнаною законодавцем підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності та/або такою, що унеможливлює вчинення реєстраційної дії.

Частиною четвертою статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заборонено відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом,

Крім того, колегія суддів враховує, що відповідач у оскаржуваному рішенні не вказав конкретний пункт частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який, на його думку, наявний у спірному випадку, і є перешкодою для державної реєстрації, - з огляду на що колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень є безпідставним і необгрунтованим, а тому, відповідно, підлягає визнанню протиправним і скасуванню.

Стосовно доводів апеляційної скарги Міністерства юстиції України щодо розподілу судових витрат та, колегія судів зазначає наступне.

Так, згідно з ч.1 ст.94 КАС України (в редакції, що діє з 01 вересня 2015 року) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тобто, чинним законодавством України передбачено механізм стягнення документально підтверджених судових витрат у разі ухвалення судового рішення на користь сторони, що не є суб'єктом владних повноважень, саме за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, - а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення судових витрат саме за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не виявлено, суд повно і правильно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини, що склалися між сторонами, і дав їм належну правову оцінку, - з огляду на що підстави до скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.41, 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 19 січня 2016 року.

.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Шостак О.О.

Мамчур Я.С