Справа № 810/1010/15
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2015-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 березня 2015 року Справа № 810/1010/15

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Харченко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомУправління Пенсійного фонду України в м. Броварах та Броварському районі Київської області
до про Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Броварському районі Київської області стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Управління Пенсійного фонду України в м. Броварах та Броварському районі Київської області звернулось до суду з позовом про стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Броварському районі Київської області витрат у загальному розмірі 2175 грн. 12 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у період з 01.10.2014 по 31.12.2014 особам, які втратили працездатність внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання на підприємствах країн колишнього СРСР та країн учасниць СНД, але які на момент проголошення незалежності України проживали на території України та є її громадянами, територіальним органом Пенсійного фонду України здійснювались виплати пенсій.

Оскільки позивачем понесені певні витрати, повязані з виплатою пенсій, а відповідач відмовився включати ці витрати до акта звірки та їх відшкодовувати, позивач звернуся до суду з даним позовом.

Представник відповідача позов не визнав, надав суду письмові заперечення проти позову, в яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що особи, яким Управлінням Пенсійного фонду України в м. Броварах та Броварському районі Київської області було здійснено виплату пенсій, до відповідача з відповідними заявами не звертались, а відтак документи, що підтверджують факт настання страхового випадку та право цих громадян на отримання соціальних виплат, у відповідача відсутні.

За таких обставин, представник відповідача вважає, що підстави для відшкодування витрат позивача з виплати пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання у наведеному вище розмірі відсутні.

У судове засідання, призначене на 20.03.2015, представники сторін не з`явились, були своєчасно та належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи. Матеріали справи містять клопотання представників позивача та відповідача про розгляд справи за їх відсутності, що відповідно до приписів статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, Управління Пенсійного фонду України в м. Броварах та Броварському районі Київської області у період з 01.10.2014 по 31.12.2014 здійснювало виплату пенсій по інвалідності особам, які втратили працездатність внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання на підприємствах колишнього СРСР та країн учасниць СНД, а саме: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Вказані громадяни у минулому отримали травми на виробництвах колишнього СРСР та країн учасниць СНД. Так, ОСОБА_1 отримав виробничу травму у 1990 році, ОСОБА_6 у 1993 році, ОСОБА_3 у 1986 році, ОСОБА_4 у 1976 році, ОСОБА_5 у 1989 році. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями актів про нещасні випадки на виробництві та витягів з актів огляду МСЕК (а.с. 17-19, 21, 22-23, 25, 26-28, 31, 32-34, 36, 38-39, 41).

Як вже зазначалось судом, наведені вище особи є громадянами України та проживають в Україні по цей час.

Пенсійні справи ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були витребувані позивачем на підставі їх заяв від відповідних органів країн учасниць СНД.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 (дата народження 30.10.1959) отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи внаслідок трудового каліцтва з 01.10.1992 довічно; ОСОБА_2 (дата народження 28.09.1961) отримує пенсію по інвалідності І групи внаслідок трудового каліцтва з 01.06.1999 довічно; ОСОБА_3 (дата народження 26.11.1952) отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи внаслідок трудового каліцтва з 01.08.2004 довічно; ОСОБА_4 (дата народження 18.05.1956) отримує пенсію по інвалідності І групи внаслідок трудового каліцтва з 01.05.1987 довічно; ОСОБА_5 (дата народження 27.01.1954) отримує пенсію по інвалідності ІІ групи внаслідок трудового каліцтва з 01.03.2012 довічно.

У період з 01.10.2014 по 31.12.2014 Управлінням Пенсійного фонду України у м. Броварах та Броварському районі Київської області здійснено вказаним вище особам виплату пенсій по інвалідності у загальному розмірі 2175 грн. 12 коп.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, а саме: актів щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, за жовтень, листопад, грудень 2014 року (а.с. 8-10) та розрахунку суми боргу (а.с. 7), Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Броварському районі Київської області відмовилось включати наведені вище витрати до актів звірки та їх відшкодовувати.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 1 Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування від 14.01.1998 № 16/98-ВР (далі Основи законодавства № 16/98-ВР) загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом (далі - роботодавець), громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі види загальнообовязкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України (частина перша статті 4 Основ законодавства № 16/98-ВР).

У свою чергу за пенсійним страхуванням в силу приписів пункту 1 статті 25 Основ законодавства № 16/98-ВР надаються такі види послуг та матеріального забезпечення: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсії у зв'язку з втратою годувальника, крім передбачених пунктом 4 цієї статті; медичні профілактично-реабілітаційні заходи; допомога на поховання пенсіонерів.

Цією ж статтею передбачено, що за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг і матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Відповідно до частини четвертої статті 26 Основ законодавства № 16/98-ВР, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Аналогічні положення містяться в частині другій статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105-XIV (далі Закон України № 1105-XIV), який визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві.

Враховуючи, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, тобто тим, хто має надавати застрахованій особі визначене Основами законодавства № 16/98-ВР та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105-XIV матеріальне забезпечення, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України № 1105-XIV, особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

При цьому право на таке забезпечення не залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві із застрахованою особою або виникло професійне захворювання, повязане з виконанням нею трудових обовязків.

Підпунктом «а» частини першої статті 27 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII передбачено, що громадянам України, переселенцям з інших держав, які не працювали в Україні, пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання призначаються незалежно від стажу роботи.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3 розділу XI «Прикінцеві положення» Закону України № 1105-XIV, відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги.

Абзацом 3 цього пункту встановлено, що вся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Зі змісту наведених вище норм вбачається, що обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодувати потерпілим на виробництві та членам їх сімей матеріальну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, не залежить від того, чи сплачували цьому Фонду страхові платежі підприємства, що ліквідувалися та на яких було ушкоджено здоров'я потерпілого.

Відповідно до абзацу 9 пункту 3 розділу XI «Прикінцеві положення» Закону України № 1105-XIV, Фонд соціального страхування від нещасних випадків є правонаступником державного, галузевих та регіональних фондів охорони праці, передбачених статтею 21 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 № 2694-XII, які ліквідуються.

Таким чином, страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, а в разі виплати такої органами Пенсійного фонду України - відшкодувати останньому витрати, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання України.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 21.11.2011 у справі № 21-361а11, яка в силу положень статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Крім того, судом встановлено, що наявність у відповідача обовязку з відшкодування витрат на виплату пенсій по інвалідності особам, які втратили працездатність внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання на підприємствах колишнього СРСР та країн учасниць СНД, але які на момент проголошення незалежності України проживали на території України та є громадянами України, а саме: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з огляду на доводи відповідача про відсутність законодавчих підстав для їх відшкодування, досліджувалось, зокрема, в адміністративній справі № 810/6160/14.

Так, постановою Київського окружного адміністративного суду від 24.11.2014 в адміністративній справі № 810/6160/14, у задоволенні адміністративного позову Управління Пенсійного фонду України в м. Броварах та Броварському районі Київської області відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2015 в адміністративній справі № 810/6160/14 вказане вище судове рішення скасовано, позов Управління Пенсійного фонду України в м. Броварах та Броварському районі Київської області задоволено, стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Броварському районі Київської області на користь позивача витрати на виплату пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за період з 01.01.2014 по 31.03.2014 у загальному розмірі 2175 грн. 12 коп.

Наведеним судовим рішенням встановлено наявність у відповідача обовязку з відшкодовування на користь позивача витрат на виплату громадянам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

В силу приписів частини першої статті 72 та частини другої статі 255 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до частини третьої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Цією ж статтею встановлено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, набирають законної сили з моменту проголошення.

Відтак, враховуючи приписи статті 124 Конституції України та статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2015 в адміністративній справі № 810/6160/14, якою підтверджено обовязок відповідача щодо відшкодування витрат, понесених територіальним органом Пенсійного фонду України на виплату пенсій громадянам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, набрала законної сили, суд дійшов висновку, що вказані обставини не підлягають доказуванню під час розгляду даної адміністративної справи.

Згідно зі статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги чи заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на зазначене, вимога позивача про стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Броварському районі Київської області витрат на виплату пенсій по інвалідності громадянам України, які отримали каліцтво на території колишнього СРСР та держав учасниць СНД у сумі 2175 грн. 12 коп., є правомірною та підлягає задоволенню.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат позивача - суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов задовольнити.

2.Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Броварському районі Київської області на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Броварах та Броварському районі Київської області заборгованість у сумі 2175 (дві тисячі сто сімдесят пять) грн. 12 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Харченко С.В.