Справа № 809/4154/15
Суддя: Черепій П.М.
Дата ухвалення: 2016-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2016 р. Справа № 809/4154/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

cудді Черепія П.М.

при секретарі судового засідання Дубінській І.В.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: Харченка О.В.,

третьої особи: не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до Івано-Франківської митниці ДФС

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради в особі відділу обліку та розподілу житла

про визнання дій неправомірними та зобов'язання до їх вчинення,-

ВСТАНОВИВ:

01.10.2015 року ОСОБА_3 (надалі - позивач або ОСОБА_3) звернулася до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці ДФС (надалі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради в особі відділу обліку та розподілу житла про визнання дій неправомірними та зобов'язання до їх вчинення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з липня 1994 року вона працює в Івано-Франківській митниці ДФС та обіймає посаду головного державного інспектора сектору фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку. З 23.01.1998 року перебуває на квартирному обліку при міськвиконкомі в списках загальної черги. З 21.01.2014 року перебуває в контрольному списку працівників митниці під № 1. У віданні митниці є службова квартира АДРЕСА_1. Відповідач, Івано-Франківська митниця ДФС відмовила у наданні її службової квартири і надала вказану квартиру ОСОБА_4, яка перебуває у контрольному списку на отримання житла з 2006 року під № 5.

Вважає протиправними дії керівництва митниці щодо розподілу службової квартири АДРЕСА_1 і просить суд визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати Івано-Франківську митницю ДФС вжити заходів щодо зміни статусу даної квартири з "службової" на "ордерну", після чого провести повторний розподіл даної квартири між працівниками митниці згідно існуючої черговості.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала з підстав викладених в адміністративному позові і пояснила, що у зв'язку із звільненням ОСОБА_4 з роботи, службова квартира АДРЕСА_1 повернута Івано-Франківській митниці ДФС. 18.11.2015 року позивач звернулася із заявою до керівництва митниці про надання її службового житла, але заява відповідачем з невідомих причин не розглядається.

Просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, щодо задоволення адміністративного позову заперечив з підстав наведених в письмовому запереченні, що долучене до матеріалів справи. (а.с. 43 - 48 ).

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не подав, причини неявки суду не повідомив.

З урахуванням наведеного, суд приходить висновку, що Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради в особі відділу обліку та розподілу житла повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Наданим правом на подання заперечення проти позову не скористався. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи суду не подав.

Враховуючи вищевикладене, а також наявність у матеріалах справи достатніх доказів, необхідних для вирішення справи по суті, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів за відсутності представника третьої особи.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши і оцінивши докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задовольненню частково з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3 з 25 липня 1994 року працює в Івано-Франківській митниці ДФС на посаді головного державного інспектора сектору фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку.

З 23.01.1998 року перебуває на квартирному обліку при міськвиконкомі в списках загальної черги та з 11.08.2015 року перебуває в списках першочергової черги як багатодітна сім'я. На даний час сім'я позивачки складається з п'яти осіб (чоловік та троє дітей). (а.с. 188 - 190, 204 - 205).

Станом на 02.02.2015 року позивач ОСОБА_3 під номером один внесена у контрольний список працівників Івано-Франківської митниці ДФС, що перебувають на квартирному обліку у виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради. (а.с. 175).

07.12.2011 року виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради рішенням "Про житлові питання" № 758 закріпив за Івано-Франківською митницею квартири як "службову" з правом реєстрації та поселення працівників митниці, в тому числі трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. (а.с. 50).

У зв'язку із звільненням ОСОБА_4, дана службова квартира підпадає під розподіл у відповідності до Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР № 37 від 04.02.1988 року.

Відповідно Переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 04.02.1988 року № 37, позивач відноситься до категорії працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення. (а.с. 146).

Згідно пункту 9 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністерств Української РСР від 04.02.1988 року № 37 (надалі - Положення), для одержання службового жилого приміщення відповідний працівник подає заяву адміністрації підприємства, установи, організації. До заяви додається довідка з місця проживання про склад сім'ї і прописку. Члени сім'ї заявника, які бажають оселитися в службове жиле приміщення, дають письмову згоду на проживання в зазначеному приміщенні.

Відповідно до пункту 14 Положення, службове жиле приміщення надається працівникові на всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним (а також на дружину (чоловіка) і неповнолітніх дітей, які проживають окремо від заявника в даному або в іншому населеному пункті), вказаних у пункті 9 цього Положення.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_3 18.11.2015 року звернулася до в.о. начальника Івано-Франківської митниці ДФС із заявою щодо надання її службового житла, яка не розглянута. (а.с. 182).

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що заява позивача не розглядається до вирішення справи в суді.

Оскільки ОСОБА_3 у Івано-Франківській митниці працює з 25.07.1994 року, з 23.01.1998 року перебуває на квартирному обліку при міськвиконкомі в списках загальної черги, а з 11.08.2015 року в списках першочергової черги як багатодітна сім'я (а.с. 183), внесена у контрольний список працівників Івано-Франківської митниці ДФС, що перебувають на квартирному обліку під порядковим номером 1 (а.с. 175), власного житла немає, що підтверджується договором житлового приміщення (а.с. 185, 196), більше шести років перебувала на Дошці Пошани митниці, нагороджена відзнаками Державної митної служби України, як сумлінний працівник, тому на думку суду, позивач має переваги при розгляді заяви щодо надання її службової квартири.

Щодо позовних вимог про визнання неправомірними дій відповідача при розподілі службової квартири АДРЕСА_1 та зобов'язання відповідача вжити заходів щодо зміни статусу даної квартири з "службової" на "ордерну", після чого провести повторний розподіл даної квартири між працівниками митниці згідно існуючої черговості, суд вважає, що в даному випадку йде мова про дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень - відповідача, оскільки прийняття рішення про розподіл службової квартири та зміну статусу квартири є виключною компетенцією уповноваженого органу.

Під дискреційним повноваженням суд розуміє повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин (Рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів).

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Отже, вищевказані позовні вимоги є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходять за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягають.

В той же час, відповідно до частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, оскільки це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить, та зобов'язати Івано-Франківську митницю ДФС розглянути заяву ОСОБА_3 від 18.11.2015 року щодо надання її службової квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадови особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статтей 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Івано-Франківську митницю ДФС розглянути заяву ОСОБА_3 від 18.11.2015 року щодо надання її службової квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Черепій П.М.

Постанова складена в повному обсязі 18.01.2016 року.