Справа № 276/1596/15-а
Суддя: Мельник М. Л.
Дата ухвалення: 2016-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 276/1596/15-а
Провадження по справі№ 2-а/276/8/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Мельника М.Л.

секретаря Ігнатенко О.М.

з участю:

позивачки ОСОБА_1

представника відповідача Сульженка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Володарсько-Волинському районі Житомирської області про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

25 грудня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України у Володарсько-Волинському районі Житомирської області про поновлення виплати пенсії. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 22.09.2014 року вона перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Володарсько-Волинському районі Житомирської області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до вимог Закону України «Про державну службу».

Зазначає, що з 01.04.2015року і по даний час вона працює на посаді головного бухгалтера управління праці та соціального захисту населення Володарсько-Волинської районної державної адміністрації. Дана посада віднесена до посад державних службовців. З 1 квітня 2015 року відповідачем припинено виплату позивачці пенсії. 14 грудня 2015 року позивачка звернулась до управління Пенсійного фонду України у Володарсько-Волинському районі із заявою про відновлення виплати даної пенсії.

Листом від 14.12.2015 року за №5731/02 управлінням Пенсійного фонду України у Володарсько-Волинському районі Житомирської області було відмовлено позивачці в відновленні виплати пенсії, оскільки з 01.04.2015 року по даний час позивака перебуває на державній службі, тому призначена їй пенсія не виплачується правомірно, тобто в управлінні відсутні правові підстави для відновлення з 01.06.2015 року виплати призначеної їй пенсії.

Виходячи із змісту Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213, вважає, що її права на соціальний захист порушені відповідачем, починаючи з 01 червня 2015 року.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та дала пояснення по суті заявленого позову.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав посилаючись на відсутність правових підстав для відновлення виплати пенсії та посилається на пропуск позивачкою шестимісячного строку звернення до суду.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та зібрані по ній докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачка перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Володарсько-Волинському районі Житомирської області та отримує пенсію за віком з 22.09.2014 року, призначену відповідно до Закону України «Про державну службу». З 01.04.2015 р. позивачці припинено виплату пенсії. Листом №5731/02 від 14.12.2015 року відповідач відмовив у відновленні виплати пенсії позивачці з посиланням на Закон України від 02.03.2015 року №213 та повідомив про відсутність права на отримання пенсії до кінця 2015 року, а саме про неможливість одночасного перебування на державній службі та отримання пенсії.

Вирішуючи питання правомірності припинення виплати пенсії позивачці, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.ст. 22, 64 Конституції України право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

- 2 -

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005 конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме норми Закону України «Про державну службу», в редакції, що діяла на момент призначення пенсії позивачці.

Принципом верховенства права, який визнається і діє в Україні, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Законом України у межах і відповідно до законів України.

Відмову відповідача щодо виплати пенсії позивачці суд вважає неправомірною, оскільки Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх старості. Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею, є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» (з урахуванням змін, внесених Законом України № 213, які набрали чинності з 1 квітня 2015 року), тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону №213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії/щомісячне довічне грошове утримання за цим Законом не призначається.

У теперішній час особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позбавлення позивачку з 01.04.2015року по 31.12.2015 року права на отримання раніше призначеної пенсії державного службовця є звуженням її конституційного права на соціальний захист і порушує її конституційні права на соціальний захист.

Згідно ст. 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Крім того, статті 58 та 64 Конституції України передбачають, що Закони не мають зворотної дії в часі. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту або обсягу існуючих прав і свобод, а конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Тому суд вважає, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, який скасовує норми щодо пенсійного забезпечення державних службовців, прийнятий після призначення позивачці вказаної пенсії, не може бути підставою для невиплати пенсії позивачці, оскільки обмежує права на соціальне забезпечення, передбачені Конституцією України.

- 3 -

При цьому суд враховує, що законодавцем не виконано вимогу вищевказаного закону про прийняття до 01.06.2015р. закону щодо призначення усіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах.

З 01.06.2015р. особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», призначаються пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення». Але враховуючи, що пенсія державного службовця позивачці призначена та виплачувалася з 2014 року та зважаючи на те, що відповідно до Конституції України Закони не мають зворотної дії в часі, суд вважає дії відповідача по невиплаті позивачці раніше призначеної пенсії державного службовця незаконними. При цьому поновити права позивачці іншим шляхом ніж відновлення виплати цієї пенсії неможливо.

Посилання представника відповідача на пропуск позивачкою шестимісячного строку звернення до суду про відновлення виплати пенсії суд вважає безпідставним, так як відповідно до ст.87 ч.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії,не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію виплачується за минулий час без обмеження будь-яких строків.

Заявлені позивачкою вимоги про негайне виконання постанови суду та зобов'язання суб'єкта владних повноважень подання звіту відповідають вимогам ст.ст. ст. 256 267 КАС України .

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову.

Відповідно до ст. 94 КАС України понесені позивачкою судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. слід стягнути з Державного бюджету України.

На підставі викладеного ст. ст. 160, 161, 162, 256, 267 КАС України ст.ст. 46, 64 Конституції України, ст. 37 ЗУ «Про державну службу» керуючись, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Володарсько-Волинському районі Житомирської області відновити з 1 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року виплату ОСОБА_1 пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу».

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Володарсько-Волинському районі Житомирської області виконати постанову негайно у межах суми платежу за один місяць та подати звіт про виконання судового рішення протягом 1 місяця з дня набрання постановою законної сили.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Володарсько-Волинський районний суд протягом десяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: /підпис/

Копія вірна

Суддя: Мельник М.Л.