Справа № 310/10402/15-а
Суддя: Дністрян О. М.
Дата ухвалення: 2016-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 січня 2016 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді..........Дністрян О.М.,

при секретарі…………..…Буюклинській К.О.,

за участю позивача, представника позивача адвоката Міскевич А.Л., представника відповідача Бобрової С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації, Міністерства соціальної політики України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в :
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації, Міністерства соціальної політики України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.07.1995 року його призвали на військову службу за контрактом у внутрішні війська МВС України, за наказом командира частини в/ч 3033 № 73 від 27.07.1995 року призначили на посаду начальника військового наряду. Служ6у він проходив у 3-му патрульному батальйоні в/ч НОМЕР_1 в м. Бердянську Запорізької області. Під час проходження служби 08 вересня 1995 року згідно наказу командира 3-го патрульного батальйону в/ч НОМЕР_1 і патрульно постовій відомості, 08.09.1995 року він був призначений старшим військового наряду (автопатруля) у складі: водія автомобіля УАЗ 31512, д/н НОМЕР_2 ОСОБА_3 та двох військовослужбовців строкової служби з метою охорони громадського порядку при патрулюванні села Осипенко Бердянського району та його околиць. При патрулюванні близько 23.00 години водій патрульного автомобіля ОСОБА_3 , рухаючись по дорозі, не справився з керуванням, в результаті чого відбулось ДТП (перекидання автомобіля), внаслідок цієї події він отримав тілесні ушкодження, а саме сочетана травма, забій головного мозку, субарахноїдальний крововилив; перелом тіла 5 шийного хребця; множині подряпини верхніх та нижніх кінцівок. Цього ж числа він був доставлений до Бердянської міської лікарні, де знаходився па стаціонарному лікуванні з 08.09.1995р. до 23.10.1995 р.. На підставі висновку експерта № 5959 Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи від 19.12.1996 року завдані йому тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеню тяжкості. Також позивач зазначив, що в зв`язку з погіршенням стану здоров`я він звернувся до лікувального закладу при MB ГУМВС України в Запорізькій області і військово лікарська комісія здійснила медичний огляд, на підставі якого йому було видано свідоцтво про хворобу № 239/с від 03 липня 2015 року, в якому зазначений діагноз комісії про причинний зв`язок захворювання (поранення, контузії, травми, каліцтва), а саме: віддалені наслідки перенесеної травми (забиття головного мозку 2 ступеня, перелом-вивих С4-С5 шийних хребців, закритий перелом зовнішньої кістки справа 08.09.1995року) у вигляді посттравматичної енцелапотії з вираженим лікворно-гіпертензійним синдромом, стійкого емоційно-лабільного розладу помірного ступеню, вестибулоатактичного синдрому, арахноїдальної кісти правої скроневої області, внутрішньої семитричної неколивної гідроцефалії, атрофічного процесу великого мозку, мозочка; посттравматичний деформуючий остеоартроз 1 ступеня правого гомілковостопного суглобу без порушення функції - травма, так пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Також військово-лікарська комісія при ГУМВС України в Запорізькій області постановила, що він не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час та потребує супроводу. 21.07.2015 року на підставі виписки з акту огляду медико-соціальною комісією № 0297430 серія АВ йому була встановлена третя група інвалідності, де вказано, що причина інвалідності (мовою оригіналу) - «травма да, связанная с выполнением обязанностей воинской службы». 11.08.2015 року на підставі наказу командира військової частин 303З Національної гвардії України його - старшого прапорщика ОСОБА_2 , начальника військового наряду (заступника командира взводу, командира 1-го відділення 2-го спеціального патрульного взводу 5-оі патрульної роти) 3 патрульного батальйону в/ч НОМЕР_1 - було звільнено відповідно до ч.8 п.1 пп.«Б» ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби наказом начальника Південного територіального управління Національної гвардії України від 29.07.2015р. № 33 о/с у запас за станом здоров`я. 21.08.2015 року Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повідомило його, що відповідно до закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 12 серпня 2015 року йому призначена пенсія за інвалідністю. У вересні 2015 року він звернувся з заявою до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради та до департаменту соціального захисту населения Запорізької облдержадміністрації з заявою про встановлення статусу інваліда війни у зв`язку з тим, що травму він отримав під час проходження військової служби (на підставі п.2 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Але департамент (лист від 14.09.2015р. за № 13888/0/14-15/172) відмовив йому і повідомив, що не має правових підстав для встановлення статусу інваліда війни, оскільки посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причини інвалідності. Позивач зазначив, що вважає відмову у наданні йому статусу інваліда війни протиправною, оскільки відповідно до законодавства для встановлення такого статусу особа повинна надати документи, які підтверджують, що вона була залучена ло числа осіб начальницького та рядового складу органів МВС та органів КДБ колишнього СРСР, МВС України, СБУ, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, а також документи на підтвердження того, що особа є інвалідом внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків. Жодних інших обмежень Законом не передбачено. За таких підстав позивач вважає, що оскільки 08.09.1995р. він за наказом командира батальйону виконував завдання з охорони громадського порядку, що є прямим обов`язком військової служби, тому є всі правові підстави для отримання статусу інваліда війни. Просив суд визнати дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області та Департаменту соціального захисту населення Запорізької облдержадміністрації про відмову у встановленні та наданні йому статусу інваліда війни неправомірними, а також зобов`язати їх встановити йому статус інваліда війни відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі, оскільки травма, яка призвела до інвалідності, була отримана при захисті громадського порядку, є всі необхідні документи відповідно до вимог ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» для встановлення статусу «інвалід війни».

Представник відповідачів - Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області та Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації - Боброва С.А. (довіреності № 68 від 05.01.2016р. та № 01.1-29/264 від 13.11.2015р.) - в судовому засідання позовні вимоги не визнала та пояснила, що згідно наданих позивачем документів травму він отримав внаслідок ДТП, а не у зв`язку із захистом Батьківщини або участю у бойових діях, всі обставини ДТП зазначені у вироку суду, позивач проходив службу в частині, яке не входила до складу діючої армії, тому на нього не розповсюджується дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на таких військовослужбовців поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому немає правових підстав для встановлення йому статусу «інвалід війни». Просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача - Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, свідка ОСОБА_4 та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 27.07.1995р. був прийнятий на військову службу за контрактом у внутрішні війська МВС України (наказ № 73 від 27.07.1995р.), 11.08.2015 р. був звільнений з військової служби в запас Збройних сил України за станом здоров`я відповідно до ст..26 ч.8 п.1 пп.«Б» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (наказ № 1167 від 11.08.2015р.). Ці обставини ніким не оспорюються і підтверджені в судовому засіданні поясненнями позивача, свідка ОСОБА_4 , військовим квитком НОМЕР_3 ОСОБА_2 та записами в його трудовій книжці.

З акту розслідування нещасного випадку ф.Н-5 від 04.06.2015р та акту про нещасний випадок ф.Н-1 від 04.06.2015р. вбачається, що 08 вересня 1995 року військовий наряд на чолі з сержантом за контрактом ОСОБА_2 патрулювали околиці с.Оспипенко Бердянського району Запорізької області на патрульному автомобілі УАЗ 31512, д/н НОМЕР_2 . Близько 23.00 год. водій патрульного автомобіля ОСОБА_3 , рухаючись по дорозі не справився з керуванням, в результаті чого відбулася ДТП (перекидання автомобіля). Сержант за контрактом ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження ЧМТ, забій головного мозку, субарахноїдальний крововилив; перелом тіла 5 шийного хребця; множині подряпини верхніх та нижніх кінцівок. Причини нещасного випадку дорожньо-транспортна пригода з вини водія ОСОБА_5 , який порушив вимоги п.п.1.4, 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України. За висновками комісії нещасний випадок стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

На підставі висновку експерта № 5959 Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи від 19.12.1996 року завдані ОСОБА_2 тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеню тяжкості.

З наданого позивачем вироку Військового суду Запорізького гарнізону від 11 січня 1996 року вбачається, що ОСОБА_5 було визнано винним за ст..246 КК України за те, що він 08 вересня 1995 року близько 22.50 год. біля с.Осипенко Бердянського району Запорізької обл., рухаючись на належному військовій частині патрульному автомобілі УАЗ 31512, д/н НОМЕР_2 , разом зі старшим машини сержантом ОСОБА_2 та війсовослужбовцями ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , погодився з пропозицією ОСОБА_8 погнати вискочившего на дорогу зайця. При цьому ОСОБА_9 на порушення вимог п.п.1.4, 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, збільшив швидкість руху до 90 км/год. і автомобіль рухаючись вздовж лівої кромки дороги, лівим колесом виїхав на бордюр висотою близько 20 см, після чого ОСОБА_9 різко повернув вправо і в результаті цього маневру машина перевернулась. Внаслідок перекидання автомобіля транспортний засіб було вивидено зі строю, а військовослужбовцю ОСОБА_8 спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді перелому переднього відділу нижнього краю 5 шийного хребця, закритого перелому лотеральної лодижки правого голіностопного суглобу без зміщення фрагментів, множинні ссадна на задній поверхні грудної клітини, в ділянці обличчя, на верхніх і нижніх кінцівках, рана на лівій гомілці, рана в ділянці правого голіностопного суглоба, забій головного мозку 2 ступеню.

В свідоцтві про хворобу № 239/с від 03 липня 2015 року зазначено, що військово-лікарська комісія ГУМВС України в Запорізькій області за розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 здійснила медичний огляд ОСОБА_2 та встановила діагноз про причинний зв`язок (п.12) травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Згідно виписки з акту огляду МСЕК АВ № 0297430 від 21.07.2015р. ОСОБА_2 встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, дата чергового переогляду липень 2017 року.

19.10.2015р. ОСОБА_2 звернувся з заявою до Управління праці та соціального захисту населення про встановлення йому статусу інваліда війни, але отримав відмову (лист № 11707 від 05.11.2015р.), вважаючи необґрунтованою відмову у наданні статусу «інвалід війни» позивач звернувся до суду.

Відповідно до статті ст.1 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» , зазначений закон спрямований на захист ветеранів війни. Згідно до ч.2 ст. 4 цього, до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до п.1 ст.7 Закону України «Пр статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Пунктом 2 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Виходячи зі змісту п.3.9 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 грудня 2002 року № 1346, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 січня 2003 року за № 83/7404, визнається, що нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків, якщо він стався в період проходження служби під час:

- перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - роботи) протягом робочого часу або, за дорученням керівника, в неробочий час;

- приведення в порядок знарядь праці, засобів захисту, одягу перед початком роботи і після її закінчення, виконання правил особистої гігієни;

- проведення навчання, тренувань, обов`язкових фізичних занять у встановлений час;

- використання власного транспорту в інтересах підрозділу з дозволу або за дорученням керівника;

- подання підрозділом шефської допомоги;

- провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий;

- перебування в транспортному засобі або на його стоянці, на території вахтового селища, у тому числі під час змінного відпочинку, якщо причина нещасного випадку (у тому числі поранення) пов`язана з виконанням потерпілим службових (трудових) обов`язків або з дією на нього небезпечного чи шкідливого фактора чи середовища;

- прямування працівника до об`єкта (між об`єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами або до будь-якого об`єкта за дорученням керівника;

- прямування до місця відрядження та в зворотному напрямку відповідно до завдання про відрядження.

При цьому, відповідно до п.3.11 вищезазначеного Порядку, нещасний випадок є таким, що трапився при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, у боротьбі зі злочинністю, якщо він трапився в період проходження служби:

- унаслідок безпосереднього впливу правопорушника (злочинця) на працівника (учинення опору, захват заручником, напад на працівника, який перебуває не при виконанні службових обов`язків, з метою помсти за законні дії з припинення правопорушення, затримання або викриття правопорушника в період служби тощо);

- при ліквідації аварій, пожеж, стихійних явищ або їх наслідків;

- при виконанні службового або громадського обов`язку з рятування людського життя, охорони державного, громадського або особистого майна громадян, захисту їх честі та гідності;

- в інших випадках, передбачених законодавчими актами України та нормативно-правовими актами МВС України.

Нещасний випадок, що стався за обставин, не пов`язаних з виконанням службових обов`язків, зазначених у пунктах 3.9, 3.11 Порядку, комісія з розслідування має визнавати таким, що трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку, що право на отримання статусу інваліда війни згідно з пунктом 2 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» законодавець пов`язує з тим, що інвалідність працівника сталася в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних, зокрема, з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та наявністю передбачених Порядком обставин, що призвели до травмування чи захворювання.

Враховуючи, що травму позивач ОСОБА_2 отримав в період проходження служби, але за обставин, які не були пов`язані з безпосередньою охороною громадського порядку, громадської безпеки, боротьбі зі злочинністю, тому суд вважає, що інвалідність позивача не пов`язана з виконанням службових обов`язків в контексті статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії, їх соціального захисту», за таких обставин він не може бути віднесений до зазначеної категорії осіб, тобто підстав для встановлення йому статусу інваліда війни суд не вбачає, питання державних гарантій правового і соціального захисту позивача передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Оскільки передбачених законодавством підстав для визнання за позивачем статусу інваліда війни суд не встановив, то дії відповідача про відмову у наданні такого статусу є законними.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 6, 8-11, 24, 69, 94, 104, 158, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П о с т а н о в и в :
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації, Міністерства соціальної політики України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.М.Дністрян