Справа № 2а-9604/10/1070
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2016-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2а-9604/10/1070

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

12 січня 2016 року справа № 2а-9604/10/1070

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом заступника військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі військової частини Т 0710, Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України до Макарівської районної державної адміністрації Київської області , третя особа -державне підприємство "Макарівське лісове господарство" про визнання недійсними та скасування розпоряджень,

в с т а н о в и в:

заступник військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі в/ч Т 0710, Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району звернувся із вимогами, з урахуванням уточнених вимог, про визнання недійсними розпоряджень Макарівської районнної державної адміністрації Київської області від 26.09.2007 р. №3644, від 29.12.2007 р. №5573 та від 11.11.2008 р. №4120 та зобов?язання повернення земельної ділянки площею 246,5 га у постійне користування війської частини. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не мав повноважень для припинення права постійного користування певною земельною ділянкою, а тому оспорені розпорядження підлягають визнанню недійсними.

У судовому засіданні представник прокуратури підтримав вимоги позовної заяви та пояснив, що приводом звернення до суду стало виявлення прокуратурою в процесі перевірки у 2010 році факту порушення Макарівською РДА земельного законодавства, що є неодмінною підставою звернення до суду на захист інтересів держави, в даному випадку Міністерства оборони України, військових частин Т 0710, Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району, оскільки вважає, що будь-яке порушення закону шкодить державним інтересам.

Зазначити обставини неспроможності безпосереднього звернення до суду осіб, в інтересах яких заявлено позовні вимоги, не зміг, вказавши, що тлумачить норми Закону України «Про прокуратуру» таким чином, що будь-яке виявлене прокурором порушення норм закону дає підстави звертатися до суду в інтересах юридичних , фізичних осіб чи держави, позаяк будь-яке порушення закону зачіпає інтереси юридичних чи фізичних осіб.

Представник військової частини Т 0710 у судовому засіданні пояснив, що оспорюваними заступником прокурора розпорядження Макарівської РДА Київської області жодним чином не порушують прав та інтересів військової частини тому, що в/ч Т 0710 ніяких земельних ділянок не одержувала у зв?язку з чим у керівництва частини були відсутні як правові підстави, так і потреба звернення до суду із позовом про скасування розпоряджень Макарівської РДА від 26.09.2007 р. №3644, від 29.12.2007 р. №5573 та від 11.11.2008 р. №4120.

Представник Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району МОУ заявлені прокурором позовні вимоги підтримав та зазначив, що спірними розпорядженнями порушені права КЕЧ, пояснити які права КЕЧ порушені і, в чому ці порушення полягають, у судовому засіданні не зміг, пославшись на пояснення представника прокуратури, який на його думку, вказав на підстави звернення до суду саме в інтересах Макарівської КЕЧ. Додатково зазначив, що земельна ділянка 271,5 га площею перебуває на обліку Макарівської КЕЧ району Міністерства оборони України і Макарівська КЕЧ мала реальну можливість самостійного звернення до суду.

Представник ДП «Макарівський лісгосп» проти задоволення позовних вимог категорично заперечував, наполягав на тому, що у заступника військового прокурора Київського гарнізону відсутні законні підстави для звернення до суду в інтересах військових частин, оскільки останні мають повноваження самостійного звернення до суду в своїх інтресах і, в даному випадку звернення прокуратури в інтересах держави жодним чином не підтверджено.

Представник Київського обласного управління лісового та мисливського господарства у судовму засіданні

Представник відповідача- Макарівської районної державної адміністрації Київської області, повідомлений належним чином про дату та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув з невідомих для суду причин, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності не надав.

Ураховуючи приписи ч.6 ст.128 КАСУ, суд здійснив розгляд даної адміністративної справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення представника прокурора, представників військових частин, в інтересах яких були заявлені позовні вимоги, третіх осіб, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без розгляду, з огляду на таке:

як було встановлено судом Макарівською РДА Київської області винесено розпорядження від 26.09.2007 р. № 3644 «Про припинення права постійного користування частиною земельної ділянки Державної спеціальної служби транспорту (військове містечко №16) площею 246,5 га на території Ніжиловицької сільської ради Макарівського району Київської області». Підставою для прийняття розпорядження став лист Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 21.09.2007 року № 38-10-682 та дозвіл Мінтрансзв'язку від 20.09.2007 р. №6467/15/10-07 про припинення права користування частиною земельної ділянки Державної спеціальної служби транспорту (військове містечко 6) площею 246,5 га на території Ніжиловицької сільської ради та з метою скорочення витрат Державної спеціальної служби транспорту на її утримання. Також, у розпорядженні №3644 від 26.09.2007 р. зазначалось, що право постійного користування частиною земельної ділянки площею 246,5 га на території Ніжиловицької сільської ради Макарівського району Київської області припиняється з переведенням її до земель запасу Ніжиловицької сільської ради Макарівського району Київської області на підставі ст.ст. 17, 141, 142 ЗКУ.

29.12.2007 р., Макарівською РДА Київської області видано розпорядження №5573 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування ДП «Макарівське лісове господарство» в межах Ніжиловицької сільської ради» та розпорядження від 11.11.2008 р. №4120 «Про передачу у постійне користування земельної ділянки ДП «Макарівський лісгосп» для ведення лісового господарства в межах Ніжиловицької сільської ради”. Відповідно до п. 1 розпорядження від 29.12.2007 р. №5573 ДП «Макарівському лісовому господарству» надано дозвіл на проведення робіт по розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 218,04 га в постійне користування для ведення лісового господарства за рахунок земель Ніжиловицької сільської ради. Згідно пункту 2 розпорядження від 11.11.2008 р. №4120 безкоштовно передано у постійне користування ДП «Макарівське лісове господарство» земельну ділянку площею 255,374 га - під лісами, для ведення лісового господарства в межах Ніжиловицької сільської ради.

Перевіркою, проведеною прокуратурою у 2010 р. було встановлено, що Державною спеціальною службою транспорту вказану земельну ділянку від її користувача - Міністерства оборони України прийнято не було, правовстановлюючих документів на право її використання та закріплення за військовою частиною Т0710 Міністерства транспорту та зв'язку України, яка на ній дислокується, не оформлювалось.

У розпорядженні Макарівської районної державної адміністрації Київської області від 29.12.2007 року № 5573 та від 11.11.2008 р. №4120 зазначається, що ДП «Макарівське лісове господарство» дозволяється розроблювати проект землеустрою для відведення у постійне користування земельної ділянки площею 218,04 га для ведення лісового господарства та безоплатно передається у постійне користування земельна ділянка площею 255,374 га для ведення лісового господарства.

Спільною комісією представників Міністерства оборони України та Міністерства транспорту та зв'язку України, 14.09.2004 р., складено акт приймання - передачі військового майна військової частини А 0547 Міністерства оборони України, однак передача Міністерству транспорту та зв'язку України безпосередньо земельної ділянки площею 271,5 га військового містечка №16, де дислокувалася військова частина А 0545, не відбулася, у зв'язку з чим вказана земельна ділянка до теперішнього часу у відповідності до п. 25 «Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями», затвердженого наказом Міністра оборони України від 22.12.1997 р. №483, перебуває на обліку Макарівської КЕЧ району Міністерства оборони України.

Також, із отриманої у ході проведення прокурорської перевірки інформації від управління Держкомзему у Макарівському районі Київської області вбачається, що згідно державної статистичної звітності (форми 6 - зем) станом на 02.08.2010 р. за військовою частиною А 0547 Міністерства оборони України рахується земельна ділянка площею 271,5 га, з яких: 269,5 га - ліси та інші лісовкриті площі, 1,5 га - забудовані землі громадського призначення, 0,5 га - вулиці, набережні площі. Крім того, із акту комісійної перевірки цільового використання земель Збройних Сил України від 26.12.2008 р. слідує, що військове майно військової частини А 0547 у м. Києві по вул. Магнітогорській, 5, та військового містечка №16 у смт. Ніжиловичі, яке і належало до сфери управління Міністерства оборони України, передано до сфери управління Міністерства транспорту та зв'язку України згідно акту передачі від 14.09.2004 р. Земельна ділянка площею 271,5 га Міністерству транспорту та зв'язку України не передавалась. Земельна ділянка військового містечка №16 згідно відомостей Управління Держкомзему у Макарівському районі Київської області знаходиться в межах Ніжиловицької сільської ради за межами населеного пункту, тобто за межами села Ніжиловичі Макарівського району Київської області.

Як вбачається із матеріалів справи, з позовом про визнання недійсними розпоряджень від 26.09.2007 р. №3644, від 29.12.2007 р. №5573 та від 11.11.2008 р. №4120 звернувся заступник військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі в/ч Т 0710 та Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України.

Надаючи правової оцінки відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке:

стаття 37 Закону України "Про прокуратуру" є нормою, яка передбачає не самостійне диспозитивне право на звернення з позовом в межах виконання управлінських функцій, а реалізацію повноваження прокуратури, визначеного статтею 121 Констиуції України, - представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Представництво прокурора в адміністративному процесі обмежене чинним законодавством, що слідує із наступного: правовий статус прокурора в адміністративному судочинстві визначається Конституцією України, Законом України від 5 листопада 1991 року “Про прокуратуру”, Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 36-1 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Усі види представництва в адміністративному суді, які закріплені у статтях 56-57 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачають обов’язковий порядок правових відносин між представником і особою, яку він представляє. Функція представництва прокуратурою інтересів громадян або держави у суді закріплена пунктом 2 статті 121 Конституції України, тобто прокурор має статус законного представника держави чи громадянина у випадках, передбачених чинним законодавством.

Підставою представництва прокурором у суді інтересів держави є наявність або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою (ч. 2 ст. 36-1 Закону України “Про прокуратуру).

Прокурор самостійно визначає підстави для представництва у суді інтересів громадянина або держави (ч. 5 ст. 36-1 Закону України “Про прокуратуру), але він не повинен підміняти Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, органи виконавчої влади, зокрема державного контролю, органи місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб, які також можуть безпосередньо звертатися до суду із заявами на захист своїх прав, свобод та інтересів або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах самостійно. Прокурор може скористатись своїм правом на звернення до суду із заявою про захист інтересів держави у випадках, коли органи виконавчої влади, передусім державного контролю, органи місцевого самоврядування, на які відповідними законодавчими актами покладено обов’язок захищати права та інтереси громадянина, держави чи суспільні інтереси, не вживають для цього передбачених законом заходів.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Інакше підміна повноважень органу означає порушення цієї норми.

З огляду на вищевикладене, при зверненні прокурора до відповідного суду, прокурор повинен у позовній заяві обґрунтувати причини неможливості пред’явлення позову самою особою або органом, в інтересах яких заявлено позов, із наданням підтверджуючих документів, а також обґрунтуванням обставин, які вказують на існування реальної загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб та необхідності їх захисту саме прокуратурою.

В матеріалах даної адміністративної справи відсутні будь-які докази неможливості реалізувати своє право на безпосереднє звернення до суду Міністерством оборони України або військовиими частинами №Т 0710 та Макарівською квартирно-експлуатаційною частиною району МО України, більш того, представник в/ч Т 0170 у своїх поясненнях зазначив, що оспорюваними розпорядженнями жодним чином не порушені права та інтереси військової частини, оскільки спірна земельна ділянка їм не передавалась.

Щодо порушень прав Макарівської КЕЧ, у судовому засіданні представник цієї частини та прокурор не змогли пояснити, якими чином розпорядження Макарівської РДА Київської області, які є предметом розгляду у даній справі, порушують права та інтереси цієї частини, окрім того, що певна земельна ділянка площею 271,5 га зареєстрована за вказаною частиною.

Прокурор взагалі не обґрунтував підстави свого представництва в даній справі з огляду на вимоги статті 19 Конституції України, як і не зазначив, яким саме державним інтересам створюється загроза наявністю оспорюваних розпоряджень і, в який спосіб така загроза впливає на існування державних інтересів у прив?язці до розпоряджень Макарівської РДА.

При цьому суд не виключає, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Незважаючи на те, що поняття "інтереси держави" є оціночним поняттям, це не позбавляє прокурора обов?язку у кожному конкретному випадку визначати, із посиланням на законодавство, на підставі якого пред'являється позов, у чому саме полягало або може полягати порушення матеріальних чи інших інтересів держави, вказувати у позовній заяві орган, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 р. № З-рп/99 у справі про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді). При цьому відповідно до пункту 4 наказу від 29 листопада 2006 р. № б/н пріоритетним слід вважати захист державних інтересів, що стосуються оподаткування, стягнення сум до бюджету, відчуження державного майна, у тому числі через процедуру банкрутства, усунення порушень, пов'язаних з корупційними діяннями.

З наведенного можливо дійти висновку, що заявлені повноваження прокурора в даній справі як представника позивачів є необґрунтованими ніякими обставинами, що утворює для суду обов’язкову умову при вирішенні питання допуску прокурора до участі в справі у якості повноважного представника. У суду також відсутні докази правомірності представництва прокуратурою інтересів позивачів, зокрема – з моменту подачі даного позову. Звернення прокурора з даним позовом без належного підтвердження свого права на представництво інтересів позивачів, що є самостійними суб’єктами звернення до суду, здатними реалізувати свої повноваження без підтримки та втручання прокуратури, є прямим порушенням вимог статті 19 Конституції України, оскільки в такому випадку прокуратура реалізує не власні повноваження, а повноваження позивачів.

Крім того, необхідно зазначити, що участь прокурора як представника суб’єкта владних повноважень у адміністративній справі без належного обґрунтування необхідності такого представництва та неможливість захисту державних інтересів у загальному порядку звернення до суду самого суб’єкта звернення, а також за відсутності умов відповідного представництва інтересів для відповідача у даній справі, - порушує принцип змагальності судового процесу та право сторін на рівноправність, що вимагає положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі Верховного суду України від 04.09.2014 року.

З огляду на вищевикладене та, приймаючи до уваги приписи п.2 ч.1 ст.155 КАСУ, суд вважає за необхідне залишити подану позовну заяву без розгляду.

Ухвалюючи рішення по даній справі суд також зауважує, що наявність у державі багатьох судів зумовлює проблему неоднакового застосування судами норм права у подібних ситуаціях, що викликає незадоволення як окремих громадян, так і, головне, суспільства в цілому, у зв?язку з чим суди піддаються нищівній критиці. Для вирішення проблеми однакового застосування законів у европейських державах чинне законодавство передбачає механізми, які дають можливість уніфікувати судову практику. Найбільш поширеним механізмом є забезпечення однакового застосування судами права діяльністю судів вищих інстанцій. Забезпечувати єдині підходи у застосуванні закону в межах усієї держави покладається на суди апеляційної (ревізійної) інстанції. Суд вищої інстанції формулює правові позиції у своїх рішеннях за наслідками оскарження рішень судів нижчого рівня. Перегляд здійснюється лише на предмет правильності застосування норм права. Найчастіше думка апеляційної інстанції формально не є обов’язковою для суду нижчого рівня, але якщо суд відхилиться від неї, цілком очевидно, що його рішення у більшості випадків буде скасовано.

Ураховуючи наявний в інших країнах механізм формування єдності судової практики, суд вважає за можливе застосувати такий механізм і у даній справі, пославшись на вирішення саме подібним чином аналогічних справ судом апеляційної інстанції, зокрема справи № 810/1017/15, №810/343/15 та зазначити, що відповідна правова позиція. Яка викладена у даному рішенні підтримана і судом апеляційної інстанції у своїх ухвалах по вищевказаним справам.

Керуючись статтями 155, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Позовну заяву заступника військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі військової частини Т 0710, Макарівської квартирно-експлуатаційної частини до Макарівської райдержадміністрації, третя особа державне підприємство "Макарівське лісове господарство",- залишити без розгляду.

2. Копію ухвали видати (надіслати) особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили порядку і строки, визначені статтею 186 КАСУ.

Суддя Брагіна О.Є.