Справа № 807/72/15
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2015-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 грудня 2015 рокум. Ужгород№ 807/72/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Скраль Т.В.,

при секретарі судового засідання Стенавській А.М.,

за участю представників:

прокурора: Роман М.С. - прокурор відділу прокуратури Закарпатської області (посвідчення № 035556),

представника - Закарпатської обласної державної адміністрації - представник Гутич С.Ю.,

представники інших сторін та третіх осіб в судове засідання не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Прокурора Рахівського району Закарпатської області в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації, Державного підприємства "Великобичківське лісомисливське господарство" до Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області, третя особа на стороні позивача - Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області, третя особа на стороні відповідача - Кобилецько-Полянська селищна рада Рахівського району про скасування розпорядження голови Рахівської РДА від 30.03.2010 року № 300,-

В С Т А Н О В И В:

19 січня 2015 року, позивачі - Прокурор Рахівського району Закарпатської області в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації та Державного підприємства "Великобичківського лісомисливського господарство" звернувся у Закарпатський окружний адміністративний суд із позовною заявою до Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області (далі - відповідач), третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області, Кобилецько-Полянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, яким просив: скасувати розпорядження голови Вахівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 30.03.2010 року за № 300 "Про вилучення земельної ділянки".

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Прокуратурою Рахівського району Закарпатської області разом із залученням спеціалістів Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області проведено перевірку в порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів з питань дотримання земельного законодавства при прийнятті рішень Рахівською районною державною адміністрацією в Закарпатській області. Розпорядженням голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 30.03.2010 року за № 300 "Про вилучення земельної ділянки" вилучено земельну ділянку загальною площею 0,07 га, яка знаходиться в постійному користуванні Державного підприємства "Великобичківське лісомисливське господарство" (в межах території лісництва імені Томащука квартал 18, виділ 21). Крім того, цим розпорядженням зазначену земельну ділянку переведено до земель запасу Кобилецько-Полянської селищної ради за межами населеного пункту. На думку позивача, при прийняті даного розпорядження голова районної державної адміністрації вийшов за межі своєї компетенції, оскільки вказана земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту, а тому вилучення земельної ділянки належить до компетенції Закарпатської обласної державної адміністрації, тим самим обласну державну адміністрацію позбавлено повноважень щодо реалізації державної політики у сфері регулювання земельних відносин.

На цій підставі прокурор звернувся до суду з позовом щодо скасування розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 30.03.2010 року за № 300 "Про вилучення земельної ділянки", оскільки вважає останнє незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Представник прокуратури у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги з мотивів наведених у позовній заяві та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник Закарпатської обласної державної адміністрації підтримала позовні вимоги прокурора просила такі задоволити.

Представник ДП "Великобичківське лісомисливське господарство" в судове засідання не з'явився, про час та дату слухання справи повідомлені належним чином.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, подав письмові заперечення проти заявлених позовних вимог у повному обсязі з мотивів наведених у запереченнях та просив суд відмовити в задоволенні позову повністю, з мотивів що оскаржуване розпорядження було розроблено управлінням Держкомзему у Рахівському районі (правонаступник - управління Держземагенства в Рахівському районі) на підставі листів ДП "Великобичківське лісомисливське господарство" від 05.01.2010 року за № 46 та Закарпатського обласного управління лісового господарства та мисливського господарство від 01.12.2008 року за № 04/01-2083 та неодноразових усних і письмових звернень громадян, які використовують ці земельні ділянки багато років, на яких розташована їхня власність та не можуть документально їх оформити, відповідно земельна ділянка загальною площею 0,07 га була вилучена згідно статті 17, пункту 1 статті 149, пункту 12 розділу Х "Перехідних положень" Земельного кодексу України та переведена у землі запасу Кобилецько-Полянської селищної ради, за межами населеного пункту. Відповідач зазначив, що райдержадміністрація щомісячно надає всі прийняті розпорядження із земельних питань прокуратурі району про що, працівники прокуратури роблять відповідну відмітку про одержання.

Зокрема, представник позивача клопотав закрити провадження по даній справі, оскільки прокурором пропущено строк звернення до адміністративного суду.

Третя особа Кобилецько-Полянська селищна рада Рахівського району Закарпатської області явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, 27.11.2015 року подали суду клопотання про розгляд справи без їх участі.

Третя особа без самостійних вимог- державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, про час та дату слухання справи повідомлялися належним чином, за адресою, що вказана у адміністративному позові.

24 червня 2015 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду закрито провадження по даній адміністративній справі з підстави, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а в порядку цивільного судочинства (том І, а.с.157-162).

Вищезазначену ухвалу оскаржено в апеляційному порядку та 28 жовтня 2015 року ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду, апеляційну скаргу прокурора задоволено, ухвалу про закриття провадження у справі від 24.06.2015 року - скасовано, адміністративну справ за № 807/72/15 до суду першої інстанції для продовження розгляду (том І, а.с.212-215).

11 листопада 2015 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за № 807/72/15 прийнято до провадження суддею Скраль Т.В. (том І, а.с.221, 222).

02 грудня 2015 року, ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відмовлено у задоволенні клопотання позивача щодо залишення адміністративного позову без розгляду (том І, а.с.245-248).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні пояснення сторін та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до абзацу третього ч.2 ст.60 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що прокурор, який звертається до адміністративного суду з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Для представництва інтересів громадянина в адміністративному суді прокурор також повинен надати документи, що підтверджують недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність відповідного громадянина, а також письмову згоду законного представника або органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси відповідної особи, на здійснення ним представництва. Невиконання прокурором вимог щодо надання адміністративному суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 108 цього Кодексу

У відповідності до абзаців першого та другого ч.3 ст.23 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

За приписами абзаців 1-3 ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб'єктом владних повноважень.

На підставі зазначено, суд дійшов до висновку про наявність достатніх підстав для представництва в суді прокурором Рахівського району прокуратури Закарпатської області інтересів держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації та Державного підприємства "Великобичківське лісомисливське господарство", оскільки суд вважає достатніми підстави, що земельна ділянка до моменту її незаконного вилучення перебувала у постійному користуванні ДП "Великобичківське ДЛГ" та Закарпатська обласна державна адміністрація позбавлена повноважень щодо реалізації державної політики у сфері регулювання земельних відносин.

Судом встановлено, 30 березня 2010 року головою Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області прийнято розпорядження за № 300 "Про вилучення земельної ділянки", згідно якого відповідно до статей 6, 16, 39 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", статті 17, пункту 1 статті 149, пункту 12 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України, у відповідності із листами ДП "Великобичківське лісомисливське господарство" від 05.01.2010 року за № 46 та Закарпатського обласного управління лісового господарства від 01.12.2008 року за № 04/01-2083, а саме: 1) вилучено земельну ділянку загальною площею 0,07 га, яка знаходиться в постійному користуванні у ДП "Великобичківське лісомисливське господарство", в межах території лісництва імені Томащука, квартал 18, виділ 21; 2) переведено земельну ділянку загальною площею 0,07 га у землі запасу Кобилецько-Полянської селищної ради, за межами населеного пункту (том І, а.с.18).

При прийнятті оскаржуваного рішення відповідач керувався в тому числі пунктом 12 розділу Х "Перехідних положення" Земельного кодексу України, яким визначено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

11 червня 2014 року Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства та виявлено те, що розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 30 березня 2010 року за № 300 прийнято з недодержанням вимог статті 20, частини 4 статті 142, частин 5, 6 статті 149 Земельного кодексу України, п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, а також статті 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", статей 31, 32, 57 Лісового кодексу України (том І, а.с.13-17).

Листом Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства від 01.12.2008 року за №04/01-2083 попередньо погоджено те не заперечується проти збору матеріалів на вилучення земельної ділянки, яка розташована в межах території лісництва імені Томащука, квартал 18, виділ 21, ДП "Великобичківське ЛМГ", передбаченої для ведення особистого селянського господарства, площею 0, 07 га.

Згідно державного акта на право постійного користування землею серії І-ЗК № 000380 Великобичківському державному лісомисливському підприємству Рахівською районною Радою народних депутатів Рахівського району, Закарпатської області надано у постійне користування 47848,4 га землі в межах згідно з планом землекористування для ведення лісового господарства відповідно до розпорядження Рахівської райдержадміністрації від 18 грудня 1996 року № 359, ( а.с.20, Т.1)

Як встановлено судом, зміни в землекористуванні до державного акта на право постійного користування землею "Великобичківське ЛМГ" (серія І-ЗК № 000380 зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 147 від 18.12.1996) щодо вилученої території не вносились (том І, а.с.19-23).

Згідно вимог частини 2 статті 3 Лісового кодексу України, лісові відносини, що виникають при використанні землі, надр, вод, а також відносини щодо охорони, використання й відтворення рослинного та тваринного світу, не врегульовані цим Кодексом, регулюються відповідними законодавчими актами.

Статтею пунктом 4 та статті 31 Лісового кодексу України, передбачені обласні державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території; передають у власність, надають у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення та припиняють права користування ними;

Відповідно до вимог статті 32 Лісового кодексу України, районні державні адміністрації у сфері лісових відносин на їх території приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення.

Статтею 57 Лісового кодексу України передбачені вимоги щодо порядку та умов зміни цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства.

Частиною 1 статті 57 Лісового кодексу України встановлено, зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.

Стаття 20 Земельного кодексу України визначає, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Згідно статті 21 Земельного кодексу України, передбачено, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою, зокрема визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам.

Відповідно до ч.4 статті 121 Земельного кодексу України передбачено, що обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Згідно ч.3 ст.121 Земельного кодексу України, районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті.

Відповідно до вимог статті 141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Частинами 3 та 4 статті 142 Земельного кодексу України передбачено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Частиною 5 статті 149 Земельного кодексу України встановлено, що районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо), крім випадків, визначених частиною 9 цієї статті.

Згідно частини 6 статті 149 Земельного кодексу України, обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами 5, 9 цієї статті.

Відповідно до вимог пункту 12 "Перехідних положень" Земельного кодексу України в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Таким чином, голова Рахівської районної державної адміністрації приймаючи оскаржуване розпорядження вийшов за межі наданих йому повноважень, оскільки вказана земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту, а тому питання вилучення земельної ділянки належало до компетенції Закарпатської обласної державної адміністрації.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов переконливого висновку, що голова Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області приймаючи розпорядження за № 300 від 30.03.2010 року "Про вилучення земельної ділянки" вийшов за межі своєї компетенції та виніс оскаржуване розпорядження в порушення вимог передбачені статті 20, ч.4 статті 142, ч.ч. 5, 6 статті 149 Земельного кодексу України, п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, статті 31, частини 1 пункту 2 статті 32, 57 Лісового кодексу України, статті 6, 21, 39 Закону України "Про місцеві державні адміністрації.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини справи та докази, представлені сторонами на підтвердження обставин, якими вони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, положення нормативно - правових актів, суд приходить до висновку, що у даному випадку відповідач діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб що визначений закономи України та Конституцією, а тому оскаржуване розпорядження підлягає скасуванню як протиправне.

Керуючись ст. ст. 17, 71, 86, 160,163,165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов Прокурора Рахівського району Закарпатської області в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації, Державного підприємства "Великобичківське лісомисливське господарство" до Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області, третя особа на стороні позивача - Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області, третя особа на стороні відповідача - Кобилецько-Полянська селищна рада Рахівського району про скасування розпорядження голови Рахівської РДА- задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Рахівської РДА від 30.03.2010 року № 300 "Про вилучення земельної ділянки".

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяТ.В. Скраль