Справа № 804/9815/15
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2015 р. Справа № 804/9815/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боженко Наталії Василівни
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Текс-К" до Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровської області про визнання частково протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення, яке виніс відповідач є незаконним та такими, що порушило права та законні інтереси позивача, тому підлягає визнанню недійсним та скасуванню в частині, оскільки угоди були реально вчиненні.
Позивач подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував, подав до суду заперечення проти адміністративного позову, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки за вказаним податковим кредитом за грудень 2014 року не підтверджено ланцюг постачання та реальність здійснення господарських операцій, а отже податкове повідомлення-рішення винесено правомірно.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Текс-К" як платник податку перебуває на обліку в Криворізькій центральній об'єднаній державній податковій інспекції головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
На підставі наказу Криворізької центральної ОДПІ від 11.06.2015 року № 236 та направлення від 11.06.2015 року № 127 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ "Текст-К" щодо достовірності нарахування від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту податку на додану вартість по податковій декларації за квітень 2015 року.
За результатами перевірки складено акт від 25.06.2015 року № 628/82/153-31987470, яким встановлено порушення ТОВ "Текс-К" пункту 198.3. статті 198 Податкового кодексу України 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), завищено задекларовану суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 4 858 грн., у податковій декларації з ПДВ за квітень 2015 року.
Не погодившись з прийнятим актом перевірки Товариство з обмеженою відповідальністю "Текс-К" подало до податкового органу заперечення № 48 від 07.07.2015 року на акт № 628/82/153-31987470 від 25.06.201 року з наданням додаткових документів по підприємствам ТД "Мегатекс", ПП "Квадрат", ТОВ "Дніпроакром".
Однак, відповідно до листа Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 14.07.2015 року № 8216/10/153 вказано, що висновки за результатами перевірки відповідають нормам чинного законодавства та є правомірними.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесеного на підставі такого висновку спірного акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.
- за березень 2014 року на суму 118,20 грн., оскільки ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго" не відображено у податкових зобов'язаннях;
- за квітень 2014 року на суму 1 823,35 грн., оскільки ТОВ "Торговий дім "Мегатекс" податкова декларація з ПДВ за квітень 2014 року до податкового органу не подана;
- за червень 2014 року на суму 820,00 грн., оскільки подана декларація з ПДВ за травень 2014 року ТОВ "Дніпроакрос" має статус "історія подання";
- за вересень 2014 року на суму 2 096,00 грн., оскільки ПП "Квадрат" не підтвердило реальність здійснення операцій, а саме податкові операції зменшено актом Криворізької південної ОДПІ від 22.12.2014 року № 1204/2205/30499156.
Таким чином, позивач стверджує, що формування податкового кредиту за грудень 2014 року не підтверджено по ланцюгу постачання.
При вирішенні даного спору, суд виходить з наступного.
Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (стаття 44 Податкового кодексу України).
Відповідно до ст. 83 Податкового кодексу України для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.
Згідно статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків врегульовано статтею 200 Податкового кодексу України, відповідно до якої сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Згідно п. 200.4 ст.200 Податкового кодексу України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.
За змістом п.14.1.39 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до п.14.1.179 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді.
Згідно п.46.1 ст.46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Згідно п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
П.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Пунктом 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Зауваження до форми і змісту податкових накладних в Акті перевірки відсутні.
Згідно з приписами підпункту 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Податкового кодексу України.
Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Судом встановлено, що між позивачем (покупець) та ПП "Квадрат" (постачальник) було укладено договір поставки № 16 від 17.05.2013 року, відповідно до якого покупець зобов'язується передати у власність покупця товар згідно специфікації до договору, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та оплатити його на умовах, передбачених цих договором.
Згідно із пояснень представника позивача предметом договору є товарно-матеріальні цінності необхідні для безперебійної роботи обладнання та агрегатів дослідно-дослідницького комплексу збагачення залізовмисних шламів, що знаходяться в районі шлакових відвалів ВАТ "Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського". Так, відповідно до технічних характеристик обладнання та технічної документації, придбані товари є складовими і необхідними елементами належної роботи всіх агрегатів та обладнання, що використовується в роботі дослідного комплексу.
Також, між позивачем та ТОВ "Торговий дім "Мегатекс" існувала усна домовленість про поставку товару, який необхідний для функціонування лабораторії дослідно-дослідницького комплексу збагачення залізовмісних шламів, діяльність якої повязана з тестуванням та підтвердженням якості виготовленої продукції (сировина для агломераційного виробництва та залізорудний концентрат) та реалізація якої є основним джерелом доходу позивача, а саме: шафа лабораторна, стандартні зразки залізорудних окатишів та руди, які являються примірниками з необхідним вмістом хімічних елементів, та боксів алюмінієвих та кварцевих, що є тарами для випробування продукції, на виконання якої постачальник передав покупцю товар, а покупець сплатив за нього, що підтверджується рахунком № 10/04 від 10.04.2014 року, видатковою накладною від 17.04.2014 року № 638 та банківською випискою від 14.04.2014 року, про перерахування оплати за отриманий товар.
Як зазначено представником позивача, після проведеної оплати директор ТОВ "Текс-К" на підставі наказів №46/ком. від 16.04.2014 року (про відрядження), №38 від 17.04.2014 року (на отримання ТМЦ) на власному автомобілі виїхав до м.Дніпропетровська, та за місцезнаходження товару підписав видаткову накладну, отримав товар, податкову накладну.
Так, згідно ч.1, 2 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
В податковій накладній від 17.04.2014 року №638 в графі "вид цивільно-правового договору"зазначено договір поставки, визначення кого встановлено ст. 712 Цивільного кодексу України і який регулює правовідносини, що склалися між позивачем та ТОВ "Торговий дім "Мегатекс".
Чинне законодавство не встановлює обов'язкової письмової форми договору поставки, а норми ст.206 Цивільного кодексу України зазначають, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.
Таким чином, був між сторонами був укладений усний договір, який був виконаний у момент його вчинення, в підтвердження чого позивач отримав рахунок, видаткову та податкові накладні.
Окрім того, висновок відповідача про незрозумілість здійснення продажу зазначеного товару позивачу через те, що основним видом ТОВ "Торговий дім "Мегатекс" є оптова торгівля зерном, е необґрунтованим, оскільки відповідно до інформації зазначеної у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, через інших основних видів діяльності зазначено "Коди КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля", 25.62 "Механічне оброблення металевих виробів".
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців від 30.07.2015 року діяльність юридичної особи ТОВ "Торговий дім "Мегатекс" припинено з 15.05.2015 року, тобто на момент укладення угоди підприємство було належним чином зареєстроване.
Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом (лист Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11 ).
Згідно статті 61 Конституції України юридична відповідальність має індивідуальний характер, таким чином позивач не має нести відповідальність за порушення допущенні його контрагентами.
Між позивачем (покупець) та ТОВ "Дніпроакрос" (постачальник) було укладено договір поставки від 28.03.2014 року, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов'язується систематично поставляти і передавати у власність покупцю підшипники, редуктори, насоси, зубчасті муфти, інструмент та інші супутні матеріали, а покупець зобов'язується приймати цей товар та своєчасно здійснити його оплату.
На виконання умов договору позивач у квітні 2014 року було здійснено придбання підшипників по видатковим накладним № 2014033 від 10.04.2014 року, № 2014040 від 18.04.2014 року, № 201457 від 16.06.2014 року. Даний товар було отримано позивачем у місті його знаходження начальником відділу постачання ОСОБА_2 на підставі довіреностей №53 від 10.04.2014 року, №65 від 18.04.2014 року та відповідно до товарно-транспортних накладних № 10/04-1 від 10.04.2014р., № 18/04-1 від 18.04.2014 року, № 16/06-01 від 16.06.2014 року.
Твердження відповідача про не підтвердження податкового кредиту ТОВ "Текс-К", що сформований по взаємовідносинам з ТОВ "Дніпроакрос", в зв'язку з тим, що ТОВ "Дніпроакрос" не подав додатка 5 до податкової декларації з ПДВ за червень 2014 року не підтверджено матеріалами справи, так згідно вимог наказу Міндоходів від 09.10.2013 року №561 "Про внесення змін до формату (стандарту) електронного документу звітності платників" з 01 листопада 2013 року запроваджено приймання звітності в електронному вигляді. Так, пакет звітних документів - це певний перелік документів одного типу чи різних типів, що подаються суб'єктом в одному звітному періоді. Пакет повинен містити основний документ звітності та необхідні додатки до нього. Фізично пакетом документів є набір XML-файлів, які називаються згідно з форматом (стандартом) електронної звітності.
Основний документ - Податкова декларація з ПДВ. Додатки до основного документу - дод.1-7, Уточнюючий розрахунок (Додаток). Тобто відповідна звітність подається в Міндоходів виключно пакетом документів.
При заповнені рядка 1 Податкової декларації з ПДВ, в графі "код додатка" відображено обов'язкове формування Додатку 5 до декларації. Податкові декларації з ПДВ за квітень та червень 2014 року підприємством ТОВ "Дніпроакрос" здані та прийняті ДПІ у Ленінському районі м.Дніпропетровська , про що свідчать квитанції №2 до податкових декларацій з ПДВ ТОВ "Дніпроакрос", тобто до цього пакету звітності з ПДВ входить додаток 5.
Положеннями ч.1 та ч.2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" вiд 16.07.1999 № 996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, а визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Судовим оглядом зазначених первинних документів встановлено, що вони відповідають вимогам, визначеним Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" вiд 16.07.1999 № 996-XIV, складені на паперових носіях та мають необхідні обов'язкові реквізити, зміст та обсяг господарських операції.
Таким чином, позивачем наданні первинні документи, які підтверджують факт здійснення господарської операції, що не спростовано відповідачем. Також податковим органом не доведено належними та допустимими доказами, що укладення договорів не відповідало дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків та те, що договори укладено без мети настання реальних наслідків, судових рішень щодо визнання угод недійсними до суду не надано, в тому числі за позовом відповідача, недоліки в первинних документах, висновки акту іншої ДПІ щодо контрагента позивача не є самостійною підставою для визнання угод недійсними, а отже доводи податкового органу ґрунтуються лише на припущеннях, що не є підставою для визнання угод недійсними.
Основним висновком у рішенні від 22.01.2009 р. у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" №3991/03 Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності. Рішення Європейського суду від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України" п.38.
Грошове зобов'язання в сумі 118, 20 гривень позивачем не оскаржується.
Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною другою цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд, згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та скасування в частині податкового повідомлення-рішення, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність його винесення.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Текс-К" до Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання частково протиправним та скасування податкового повідомлення -рішення - задовольнити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко