Справа № 1214/7999/12 (2-3/415/26/13)
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2016-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2016 року м. Київ К/800/30490/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В.,
Ліпського Д.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради про визнання дій неправомірними,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 01 березня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2013 року,
встановив:
У листопаді 2012 року ОСОБА_1 пред`явив позов до Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради (далі - УПСЗН Лисичанської міської ради) про визнання неправомірними дій посадових осіб УПСЗН Лисичанської міської ради щодо візиту з метою перевірки його - інваліда війни пізно ввечері у неділю, 30.09.2012р.; щодо призупинення надання пільг йому як інваліду війни в квітні 2012 року на термін більше трьох місяців без складення відповідного протоколу про порушення бюджетного законодавства та без розпорядження про призупинення бюджетних асигнувань; щодо припинення прав на статус інваліда війни без складання відповідного акту перевірки про відсутність необхідних документів, без протоколу про припинення виплати соціальної допомоги та без направлення до пільговика та Луганського військкомату повідомлення про припинення виплати соціальної допомоги та втрату ним права на статус інваліда війни; щодо ненадання йому як інваліду війни пільг в повному обсязі, передбачених статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в період з 01.01.2012р. по теперішній час; визнання неправомірною бездіяльність відповідача щодо не ведення особової справи на нього як пільговика та нездійснення контролю за наявності всіх необхідних документів на нього за період з 2006 по 2012 роки; не проведення щорічної інвентаризації його документів як пільговика.
Позов обґрунтував тим, що працівник УПСЗН Лисичанської міської ради неправомірно втрутився до житла позивача в неробочий час після настання темряви, з метою проведення заходів щодо припинення надання послуг, пов`язаних із статусом пільговика, та призупинення надання пільг йому як інваліду війни з порушенням порядку такої процедури, що призвело до суттєвого погіршення здоров`я позивача та його дружини.
Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 01 березня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2013 року, відмовлено в задоволенні позову.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Скаргу обґрунтовує доводами, аналогічними викладеним у позовній заяві та апеляційній скарзі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 внесений в Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги відповідно до Постанови «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб», затверджений Постановою КМУ від 29.01.2003р. № 117, на підставі посвідчення інваліда війни ІІІ групи серії НОМЕР_1 , виданого Луганським обласним військовим комісаріатом 05.06.2002р., отримує пенсію по лінії Міністерства оборони України.
У січні 2012 року у зв`язку з формуванням списків інвалідів війни, інвалідність яких пов`язана з пораненням в період бойових дій, для отримання допомоги до Дня визволення Луганщини, на підставі листа Головного управління праці та соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації, відповідачем проводилась робота з документами, які знаходяться в пенсійних справах інвалідів. У зв`язку з неможливістю встановлення причини, з якої була отримана інвалідність позивачем та визначитись щодо включення його до цих списків позивачу у березні та квітні 2012 року за його адресою направлялися листи з проханням надати до УПСЗН Лисичанської міської ради довідку МСЕК, в якій зазначалась причина настання інвалідності. Позивач зазначену довідку не надав. Строк встановленої позивачу інвалідності закінчився 01.07.2005р., а тому 14.05.2012р. позивачу був направлений відповідачем лист № 2362 про необхідність вилучення посвідчення інваліда війни.
Листом Луганського обласного військового комісаріату (далі - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) від 11.10.2012р. № ФЕ-51808 повідомлено, що посвідчення інваліда війни 3 групи серії НОМЕР_1 від 05.06.2002р. ветерану військової служби ОСОБА_1 було видане на законних підставах відповідно до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та чинної на той час редакції Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994р. № 302 (далі Положення від 12.05.1994р. № 302) замість раніше виданого посвідчення серії НОМЕР_2 від 02.02.1997р. Крім того, в листі зазначено, що після неподання нової довідки МСЕК, що підтверджує інвалідність, з 01.07.2005 р. Луганським ОВК була припинена виплата щомісячної надбавки до пенсії та щорічної грошової допомоги до 5 травня.
Саме для з`ясування таких обставин та у зв`язку з неявкою позивача до УПСЗН Лисичанської міської ради, представник відповідача вимушений був відвідати позивача за місцем його проживання у вихідних день. Факти незаконного втручання до житла пільговика і до його приватного життя не підтвердилися, оскільки двері відчиняв сам позивач, розмова велась у тамбурі, а не в квартирі пільговика.
Колегія суддів погоджується висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні вимог позивача стосовно призупинення надання пільг інваліду війни, припинення статусу інваліда війни без складання відповідного акту перевірки за відсутності необхідних документів, без протоколу щодо ненадання пільг у повному обсязі, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003р. № 117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб» включення до реєстру інформації про пільговика відбувається за умови подання пільговиком довідки про склад сім`ї, копій документів, що підтверджують право пільговика та членів його сім`ї на пільги, копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів, паспорту та інформації про послуги, щодо отримання яких він має пільги та реально ними користується.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що вимоги позивача щодо не ведення особової справи на пільговика та нездійснення контролю за наявністю всіх необхідних документів за період з 2006 по 2012 роки, з посиланням на Інструкцію щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів всіх видів соціальної допомоги, а також проведення їх інвентаризації безпідставні, оскільки вимоги цієї інструкції стосуються ведення особових справ отримувачів в органах соціального захисту населення всіх видів соціальної допомоги. Позивач отримував пільги, визначені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. № 3551 (далі - Закон від 22.10.1993р. № 3551) як інвалід війни та соціальна допомога йому не призначалась.
Згідно із Законом від 22.10.1993р. № 3551 пільги інвалідам надаються на підставі посвідчення, яке підтверджує відповідний статус особи.
Пунктом 10 Положення від 12.05.1994р. № 302 (в редакції на час видачі посвідчення у 2002 році) передбачено, що інвалідам війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи.
Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції пояснила, що довідку МСЕК про встановлення інвалідності ОСОБА_1 з 01.07.2005р. надати не може за відсутності такої у позивача. На думку представника позивача єдиним документом для підтвердження інвалідності ОСОБА_1 є посвідчення інваліда війни та інших документів для цього не потрібно.
Згідно з пунктом 7 Положення від 12.05.1994 р. № 302 з 2009 року органом, уповноваженим на видачу посвідчення інваліда війни, є органи праці та соціального захисту населення. Пунктом 13-1 цього Положення передбачено, що у разі виникнення підстави, за якими особа втрачає право на статус, визначений Законом від 22.10.1993р. № 3551, видане їй раніше посвідчення вилучається уповноваженим на видачу посвідчень органом, з повідомленням органу, який видав таке посвідчення.
Оскільки позивачем не було надано документів для підтвердження інвалідності з 01.07.2005р., УПСЗН Лисичанської міської ради діяло відповідно до Положення від 12.05.1994р. № 302.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відсутність документів про підтвердження інвалідності ОСОБА_1 з 01.07.2005р. було встановлено і в результаті прокурорської перевірки додержання вимог Закону від 22.10.1993р. № 3551 в діяльності УПСЗН Лисичанської міської ради, відповідно до якої на час проведення перевірки у листопаді 2012 року позивач безпідставно користувався посвідченням інваліда війни, що підтверджується його поясненнями. Станом на момент проведення перевірки ні начальником відділу персоніфікованого обліку, ні іншими службовими особами УПСЗН Лисичанської міської ради не вжито дієвих заходів, спрямованих на вилучення у ОСОБА_1 посвідчення інваліда війни.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального чи процесуального права.
Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ухвалив:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 01 березня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2013 року без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К.
Головчук С.В.
Ліпський Д.В.