Справа № 2а-21266/10/0570
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року м. Київ К/9991/85293/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Латишева Л.П.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача-3 - Павлюківського С.М.,

представника Генеральної прокуратури України - Гудименко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Донецьку,

касаційну скаргу Донецької міської ради

та заяву Прокуратури Донецької області про приєднання до касаційної скарги

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2011 року

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2011 року

у справі №2а-21266/10/0570 (№ 2а-17471/10/0570)

за позовом ОСОБА_4

до 1. Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Донецьку,

2. Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області,

3. Публічного акціонерного товариства «Банк «Фамільний»,

4. Донецької міської ради

про визнання дій незаконними та стягнення суми безпідставно сплаченого податку з доходів фізичних осіб, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Донецьку (далі - відповідач-1), Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області (далі - відповідач-2), Публічного акціонерного товариства «Банк «Фамільний» (далі - відповідач-3), Донецької міської ради (далі - відповідач-4) про: визнання незаконними дій ПАТ «Банк «Фамільний» по утриманню податку з доходів фізичних осіб із процентів, нарахованих ОСОБА_4 за угодою про залучення коштів на умовах субординованого боргу до капіталу банку від 25 січня 2008 року; стягнення на користь ОСОБА_4 з місцевого бюджету міста Донецька безпідставно сплаченого податку з доходів фізичних осіб у сумі 123954,40 грн. (в редакції уточнення до позовної заяви від 22 серпня 2011 року).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2011 року позов був задоволений частково. Визнано незаконними дії ПАТ «Банк «Фамільний» по утриманню податку з доходів фізичних осіб із процентів, нарахованих ОСОБА_4 за «Угодою про залучення коштів на умовах субординованого боргу до капіталу банку від 25 січня 2008 року». Стягнуто з місцевого бюджету міста Донецька на користь ОСОБА_4 безпідставно сплачений податок з доходів фізичних осіб у сумі 123954,40 грн. В іншій частині позову було відмовлено. Присуджено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті державного мита у сумі 1242,94 грн.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2011 року постанову Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2011 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі СДПІ по роботі з ВПП у м. Донецьку, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2011 року.

В касаційній скарзі Донецька міська рада, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2011 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У заяві про приєднання до касаційної скарги Прокуратура Донецької області підтримала вимоги касаційної скарги СДПІ по роботі з ВПП у м. Донецьку та просила їх задовольнити.

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_4, посилаючись на те, що постанова Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2011 року та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2011 року є законними та обґрунтованими, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційних скарг та залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників позивача та Генеральної прокуратури України, перевіривши доводи касаційних скарг щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги і заява про приєднання до касаційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

25 січня 2008 року між ПАТ «Банк «Фамільний» (банком) та ОСОБА_4 (інвестором) була укладена угода про залучення коштів на умовах субординованого боргу до капіталу банку, відповідно до умов якої банк, що прийняв від інвестора вклад у розмірі 785000,00 доларів США, зобов'язується виплачувати інвестору таку суму та проценти на неї на умовах та в порядку, встановленому цією угодою (пункту 1.1 статті 1 угоди); грошові кошти залучаються банком від інвестора на строк 10 років 3 місці (пункт 1.2 статті 1 договору); за користування коштами банк сплачує інвестору проценти у розмірі 8,12 % річних від отриманої суми грошового вкладу (пункт 1.4 статті 1 угоди); інвестор доручає банку утримувати з належних йому сум процентів усі необхідні податки, збори, обов'язкові платежі та плату за банківські послуги згідно з діючими тарифами банку. Згідно з пунктом 7.1 статті 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» ставка податку з доходів фізичних осіб, яка буде застосована до доходів у вигляді процентів за цією угодою, складає 15% від об'єкту оподаткування (пункт 1.8 статті 1 угоди).

За період з 25 січня 2008 року по 30 квітня 2010 року ПАТ «Банк «Фамільний» нарахувало ОСОБА_4 за вказаною угодою 123099,88 доларів США, проте фактично банком було виплачено позивачу 104719,90 доларів США.

На заяву позивача від 17 вересня 2009 року про виплату процентів повному розмірі ПАТ «Банк «Фамільний» надало відповідь №1/020-2680 від 06 жовтня 2009 року, в якій повідомило, що з процентів за угодою від 25 січня 2008 року банком був утриманий податок з доходів фізичних на підставі листа ДПА України №19737/7/17-0717 від 23 жовтня 2006 року «Про надання роз'яснення», згідно якого субординований борг та вклад (депозит), на думку податкового органу, не є тотожними категоріями, оскільки мають різну економічну природу, з чого випливає різний порядок оподаткування нарахованих на них доходів (процентів.

Судами було встановлено, що за період з 25 січня 2008 року по 30 квітня 2010 року ПАТ «Банк «Фамільний» перерахувало до місцевого бюджету міста Донецька (р/р 0002, МФО 834016, ГУ ДКУ у Донецькій області) податок з доходів фізичних осіб у сумі 123954,40 грн., який був утриманий банком з процентів, нарахованих ОСОБА_4 за угодою про залучення коштів на умовах субординованого боргу до капіталу банку від 25 січня 2008 року, що підтверджується: платіжними дорученнями ПАТ «Банк «Фамільний»; довідкою ГУ ДКУ у Донецькій області №062-13/83-12399 від 10 грудня 2010 року; податковими розрахунками сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1 ДФ), поданими ПАТ «Банк «Фамільний» до СДПІ по роботі з ВПП у м. Донецьку за 1-3 квартали 2010 року, 1-4 квартали 2009 року, 1-4 квартали 2008 року, в яких вказаний ідентифікаційний номер позивача, щоквартальна сума нарахованого та виплаченого йому доходу, сума утриманого (нарахованого та перерахованого) з нього податку; довідкою про нарахування процентів, утримання та перерахування податку з доходів фізичних осіб з ОСОБА_4 по договору субординованого боргу від 25 січня 2008 року; виписками з особового рахунку ОСОБА_4 в ПАТ «Банк «Фамільний» про рух коштів; виписками ПАТ «Банк «Фамільний» про перерахування податку з доходів фізичних осіб до місцевого бюджету м. Донецька; виписками з рахунку НОМЕР_1 відкритого у ГУ ДКУ у Донецькій області, про зарахування на вказаний рахунок коштів від ПАТ «Банк «Фамільний», які були надані СДПІ по роботі з ВПП у м. Донецьку (МФО 834016, ГУДКУ у Донецькій області); довідкою СДПІ по роботі з ВПП у м. Донецьку «Щодо сплати податковим агентом податку з доходів фізичних осіб» №27376/10/22-01 від 07 липня 2011 року.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що: вимоги, встановлені Національним банком України для договорів про залучення коштів на умовах субординованого боргу, не змінюють змісту цього договору як договору банківського вкладу (депозиту), з огляду на що кошти залучені банком від фізичних осіб на умовах субординованого боргу, є різновидом банківського вкладу, у зв'язку з чим згідно з підпунктом 22.1.1 пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» податок на доходи фізичних осіб при сплаті процентів за цими вкладами не утримується до 01 січня 2013 року та, як наслідок, в період з 25 січня 2008 року по 30 квітня 2010 року ПАТ «Банк «Фамільний» неправомірно нараховувало, утримувало та перераховувало до бюджету податок з доходів фізичних осіб із суми процентів, отриманих ОСОБА_4 за угодою про залучення коштів на умовах субординованого боргу до капіталу банку від 25 січня 2008 року.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

У статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) наведено визначення вкладу (депозиту), згідно з яким, це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до абзацу 1 пункту 4 частини 3 статті 30 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) субординований борг - це звичайні незабезпечені боргові капітальні інструменти, які за умовою контракту не можуть бути забрані з банку раніше 5 років, а у випадку банкрутства чи ліквідації повертаються інвестору після погашення претензій всіх інших кредиторів. При цьому сума субординованого боргу, включеного у капітал, щорічно зменшується на 20 відсотків її первинного розміру протягом п'яти останніх років дії договору.

Зі змісту пункту 1.2 глави 1 розділу III Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 28 серпня 2001 року № 368 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), вбачається, що кошти, залучені на умовах субординованого боргу, враховуються до додаткового капіталу банку у вигляді позик, кредитів, депозитів.

Разом з цим, вимоги, встановлені Національним банком України для договорів про залучення коштів на умовах субординованого боргу, не змінюють змісту цього договору як договору банківського вкладу (депозиту).

Таким чином, залучені банком на умовах субординованого боргу кошти є для фізичної особи банківським вкладом (депозитом).

Чинне законодавство України (стаття 1060 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)) дозволяє залучення коштів як у вигляді вкладів на вимогу, так і у вигляді строкових вкладів.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про систему оподаткування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) під податком і збором (обов'язковим платежем) до бюджетів та до державних цільових фондів слід розуміти обов'язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування.

За визначенням, наведеним у абзаці 1 пункту 1.15 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), податковий агент - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Підпунктом «а» пункту 19.2 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що особи, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок.

Відповідно до підпункту 4.2.12 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до складу загального місячного оподатковуваного доходу включається дохід у вигляді процентів (дисконтних доходів), дивідендів та роялті, виграшів, призів; інші доходи, крім зазначених у пункті 4.3 цієї статті.

Пунктом 7.2 статті 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено ставку податку на рівні 5 відсотків від об'єкта оподаткування, нарахованого податковим агентом як процент на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок (у тому числі картковий рахунок).

Разом з цим, згідно з підпунктом 22.1.4 пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підпункт 4.2.12 пункту 4.2 статті 4 цього Закону у частині включення до загального місячного оподатковуваного доходу доходів у вигляді процентів на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок (у тому числі картковий рахунок), вклад до небанківських фінансових установ згідно із законом або процентів (дисконтних доходів) на депозитний (ощадний) сертифікат та підпункти 9.2.1 і 9.2.2 пункту 9.2 статті 9 цього Закону у частині оподаткування процентів набирають чинності з 01 січня 2013 року.

Тобто, приписи Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до яких має здійснюватися нарахування та сплата податків банком як податковим агентом у випадку виплати відсотків фізичним особам по субординованому боргу вступають в законну силу лише з 01 січня 2013 року.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, що у період з 25 січня 2008 року по 30 квітня 2010 року ПАТ «Банк «Фамільний» неправомірно нараховувало, утримувало та перераховувало до бюджету податок з доходів фізичних осіб із суми процентів, отриманих ОСОБА_4 за угодою про залучення коштів на умовах субординованого боргу до капіталу банку від 25 січня 2008 року.

За таких обставин, висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для стягнення з місцевого бюджету м. Донецька податку з доходів фізичних осіб у сумі 123954,40 грн., який був утриманий банком з процентів, нарахованих ОСОБА_4 за угодою про залучення коштів на умовах субординованого боргу до капіталу банку від 25 січня 2008 року, та перерахований до місцевого бюджету м. Донецька, також є обґрунтованими.

Доводи касаційних скарг викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга СДПІ по роботі з ВПП у м. Донецьку, касаційна скарга Донецької міської ради та заява Прокуратури Донецької області про приєднання до касаційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а постанова Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2011 року та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2011 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Донецьку, касаційну скаргу Донецької міської ради та заяву Прокуратури Донецької області про приєднання до касаційної скарги залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна