Справа № 806/5215/15
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2016-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року м.Житомир справа № 806/5215/15

категорія 12.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чернової Г.В.,

секретар судового засідання Халімончук С.С.,

за участю: позивача, представника позивача,

представників відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просить:

-зобов'язати Начальника Житомирського прикордонного загону Державної прикордонної служби України в особі підполковника Чернова Ю.М. розірвати контракт на проходження військової служби в Державній прикордонній службі України за станом здоров'я;

- видати належним чином оформлену трудову книжку та інші документи;

- здійснити повний розрахунок на день звільнення.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що у червні 2011 року між ним та Державною прикордонною службою України підписано контракт на проходження військової служби. За результатами проходження медичного обстеження, військово-лікарською комісією Державної прикордонної служби України було визнано обмежено придатним до військової служби, у зв'язку із чим, ним було подано рапорт про звільнення. Проте 06.12.2014 позивачу у задоволенні рапорту відмовлено та повідомлено, що він не підлягає звільненню з військової служби по стану здоров'я під час дії особливого періоду. Таку відмову вважає протиправною, оскільки згідно п.б ч.8 ст.26 Закону України "Про військовий обов'язок та військову службу" визначено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці за станом здоров'я на підставі висновку військово-лікарської комісії про обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні в задоволенні позову просили відмовити з підстав, зазначених у запереченні.

Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 проходить військову службу в офіцерському складі в органах Державної прикордонної служби України на умовах контракту, укладеного на 5 років, з 25.06.2011 (а.с.40).

Згідно свідоцтва про хворобу № 621/593 від 12.11.2014, виданого Госпітальною військово-лікарською комісією, ОСОБА_1 визнаний "обмежено придатним до військової служби" (а.с.12-13).

01.12.2014 до ОСОБА_1 доведено висновок № 621/593 даної комісії та порядок звільнення з військової служби під час дії особливого періоду (а.с.32).

06.12.2014 за вих.№ 41/5890, Житомирським прикордонним загоном Державної прикордонної служби України надано відповідь, з якої вбачається, що рапорт позивача від 25.11.2014 про звільнення зі служби за станом здоров'я у зв'язку із визнанням його військово-лікарською комісією обмежено придатним до військової служби, задоволенню не підлягає, оскільки діюче законодавство не передбачає такого права в особливий період за вказаною підставою (а.с.10-11).

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 подавав такий же рапорт 02.11.2015 (а.с.14), на який відповідач письмової відповіді не надав.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Порядок проходження військової служби в Державній прикордонній службі України врегульований Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29 грудня 2009 року N 1115/2009 (далі-Положення) та Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" від 25 березня 1992 року N 2232-XII (далі - Закон).

Відповідно до п.26 Положення, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, звільняється з військової служби з підстав, передбачених частиною шостою статті 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу".

Пунктом "б" частини шостої статті 26 Закону передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за станом здоров'я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби.

Згідно п.275 Положення, після отримання органом Держприкордонслужби висновку військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби документи щодо звільнення цього військовослужбовця з військової служби негайно оформляються та подаються за підпорядкованістю посадовій особі, яка має право видавати наказ про його звільнення з військової служби, для видання відповідного наказу.

Висновок військово-лікарської комісії про обмежену придатність військовослужбовця до військової служби, що надійшов до органу Держприкордонслужби, невідкладно доводиться до відома військовослужбовця під розписку. Військовослужбовець письмово попереджується про звільнення з військової служби у місячний строк. Документи щодо звільнення такого військовослужбовця з військової служби оформляються та подаються за підпорядкованістю посадовій особі, яка має право видавати наказ про його звільнення з військової служби, для видання відповідного наказу.

Проте, як видно із пп."б" п.1 ч.8 ст.26 Закону, під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці за станом здоров'я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу.

Отже, з викладених норм випливає, що законодавець розрізняє підстави звільнення у мирний час та в особливий період.

Зокрема, в особливий період військовослужбовець має право на звільнення за станом здоров'я лише на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про обмежену придатність у воєнний час або непридатність до військової служби в мирний час.

За змістом ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до Указів Президента України "Про часткову мобілізацію", затверджених Законами України: від 17 березня 2014 року N 1126-VII; від 6 травня 2014 року N 1240-VII; від 15 січня 2015 року N 113-VIII в Україні проведені 6 хвиль часткової мобілізації.

Таким чином, на момент виникнення спірних відносин та подачі позивачем першого рапорту про звільнення, в Україні вже діяв особливий період.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_1, підлягав звільненню як військовослужбовець під час дії особливого періоду. Тобто до застосування підлягала норма підпункту "б" пункту 1 частини 8 статті 26 Закону.

Однак, як вже зазначено судом, постановою військово-лікарської комісії від 12.11.2014 № 621/593, позивача визнано "обмежено придатним до військової служби", в той час як згідно підпункту "б" пункту 1 частини 8 статті 26 Закону підставою для звільнення його з військової служби може бути висновок (протокол) тільки про обмежену придатність у воєнний час/ непридатність до військової служби в мирний час.

Оскільки зазначений протокол не містить такого висновку, відтак у відповідача були відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 за станом здоров'я.

Крім того, суд вважає необгрунтованим посилання позивача на те, що його необхідно було звільнити за сімейними обставинами відповідно до Постанови "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу" від 12 червня 2013 р. N 413, оскільки їх дія не поширюється в особливий період в країні. В такому випадку, до застосування підлягає пункт "ґ" частини восьмої статті 26 Закону, згідно якого, під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці через такі сімейні обставини або інші поважні причини:

- виховання матір'ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

- утримання матір'ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи;

- необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

- наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Отже, відсутність у викладеній нормі такої поважної причини як хвороба військовослужбовця, на яку посилається позивач, тягне за собою відсутність підстав для її застосування при його звільненні з військової служби.

Разом з тим, враховуючи наявність вироку від 06.07.2015, яким ОСОБА_1 призначено покарання у вигляді службового обмеження строком на 1 рік з відрахуванням в дохід держави 10% із суми грошового забезпечення, позивач, з моменту набрання ним законної сили - з 07.08.2015 (а.с.38), не може бути звільнений протягом виконання покарання, окрім як у випадках передбачених ч.5 ст.47 Кримінально-виконавчого кодексу України:

- визнання військово-лікарською комісією непридатним за станом здоров'я до військової служби із зняттям з військового обліку

- визнання військово-лікарською комісією непридатним до військової служби у мирний час.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи, законних підстав для звільнення відповідачем ОСОБА_1 за станом здоров'я не вбачається.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_1 відповідач діяв правомірно та на підставі діючого законодавства, в свою чергу, позивачем достатніх доказів протиправності дій відповідача надано не було, у зв'язку з чим адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 158-163,254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Г.В. Чернова

Повний текст постанови виготовлено: 18 січня 2016 р.