Справа № К/9991/52924/11-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" грудня 2015 р. м. Київ К/9991/52924/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Латишева Л.П.,

за участю:

представника відповідача - Іпатенко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2

на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2011 року

у справі № 2а-1831/11/1270

за позовом суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2

до Стахановської об'єднаної державної податкової інспекції Луганської області (правонаступником якої є Стахановська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області)

про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Cуб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Стахановської об'єднаної державної податкової інспекції Луганської області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 14 січня 2011 року.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2011 року позов був задоволений повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Стахановської ОДПІ Луганської області № /0 від 14 січня 2011 року.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2011 року постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2011 року було скасовано. Прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову було відмовлено.

В касаційній скарзі суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2011 року та залишити в силі постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2011 року.

У відповідності до положень частини 1 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України у справі здійснено заміну відповідача - Стахановської ОДПІ Луганської області його правонаступником - Стахановською ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутнього у судовому засіданні представника відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Стахановською ОДПІ Луганської області була проведена невиїзна документальна перевірка суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 з питань правомірності формування податкового кредиту по взаємовідносинах з контрагентами - постачальниками за період з 01 жовтня 2007 року по 31 березня 2010 року, за результатами якої складений акт № 43/17-0113/НОМЕР_1 від 29 листопада 2010 року.

За висновками акта перевірки позивачем були порушені вимоги підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого: завищено податок на додану вартість у періоді, який перевірявся, на загальну суму 406199,00 грн. (у тому числі: за жовтень 2007 року - 85083,00 грн., за листопад 2007 року - 214775,00 грн., за грудень 2007 року - 74210,00 грн., за червень 20008 року - 22373,00 грн., за липень 2008 року - 9755,00 грн.) та занижено податок на додану вартість у періоді, який перевірявся, на загальну суму 726423,00 грн. (у тому числі: за січень 2008 року - 134026,00 грн., за березень 2008 року - 142973,00 грн., за квітень 2008 року - 262369,00 грн., за травень 2008 року - 53783,00 грн., за серпень 2008 року - 26249,00 грн., за вересень 2008 року - 6596,00 грн., за жовтень 2008 року - 13535,00 грн., за грудень 2008 року - 3037,00 грн., за лютий 2009 року - 654,00 грн., за березень 2009 року - 1932,00 грн., за квітень 2009 року - 936,00 грн., за червень 2009 року - 255,00 грн., за серпень 2009 року - 6432,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_2 неправомірно не включив до складу податкового кредиту жовтня - грудня 2007 року, січня - грудня 2008 року, лютого - квітня 2008 року, червня 2009 року та серпня 2009 року включно податок на додану вартість за податковими накладними (перелік та реквізити яких наведені на 8-20 аркушах акту перевірки), які були виписані його контрагентами у жовтні - грудні 2007 року, січні - грудні 2008 року, лютому - квітні 2008 року, червні 2009 року та серпні 2009 року, та неправомірно включив податок на додану вартість за такими податковими накладними до податкового кредиту у наступних звітних податкових періодах.

14 січня 2011 року Стахановськп ОДПІ Луганської області на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України збільшила ОСОБА_2 суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на 400280,00 грн., у тому числі: 320224,00 грн. - за основним платежем, 80056,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що у випадку, коли право платника на податковий кредит підтверджується податковими накладними, отриманими після закінчення податкових періодів, в яких відбулися оплата та отримання товарів (робіт, послуг), суми податку, вказані в таких податкових накладних, можуть бути включені до складу податкового кредиту в податковому періоді, в якому такі податкові накладні отримані, але з урахуванням граничного строку давності визначення сум податкових зобов'язань, встановленого статтею 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи та не надав їм належної правової оцінки.

Колегія суддів вказує, що суд апеляційної інстанції, ухвалюючи судове рішення, порушив вимоги статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій встановлено вимоги щодо законності та обґрунтованості судового рішення, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України одним із принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі розкритий в частинах 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, якими встановлено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі. у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з частиною 1 статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 207 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, із мотивувальної частини із зазначенням: встановлених судом апеляційної інстанції обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при прийнятті постанови, і положення закону, яким він керувався.

При цьому, частиною 2 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Разом з цим, в порушення вищезазначених вимог, суд апеляційної інстанції без посилань на відповідні докази, а також мотиви неврахування доказів, що є в матеріалах справи, ухвалив постанову, якою скасував рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 2, 4 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи те, що суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, а порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права в частині невстановлення фактичних обставин справи не можуть бути усунені судом касаційної інстанції, постанова Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2011 року підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого правильного визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 55, 160, 167, 210, 220, 221, 223, ч. 2, ч. 4 ст. 227, ст. ст. 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2011 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна