Справа № 369/9312/15-а
Суддя: Волчко А. Я.
Дата ухвалення: 2015-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/9312/15-а
Провадження № 2-а/369/301/15
ПОСТАНОВА

іменем України

24 вересня 2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Волчка А.Я.

при секретарі: Раситюк М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділення ДАІ з обслуговування Києво-Святошинського району підпорядковане УДАІ ГУМВС України в Київській області ОСОБА_3, Відділення ДАІ з обслуговування Києво-Святошинського району підпорядковане УДАІ ГУМВС України в Київській області про визнання припису та постанови про адміністративне правопорушення протиправним та їх скасування, -

в с т а н о в и в :

В серпні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з вказаним позовом до відповідачів ОСОБА_2 відділення ДАІ з обслуговування Києво-Святошинського району підпорядковане УДАІ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_3, Відділення ДАІ з обслуговування Києво-Святошинського району підпорядковане УДАІ ГУМВС України в Київській області , в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати Припис № 2 від 02.08.2015 р. винесений інспектором ДПС взводу 2 роти ДПС ДАІЗС при УДАІГУМВС України в Київській області ОСОБА_4 відносно ОСОБА_1; визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 07.08.2015 року серії ПС2 № 534219 винесену начальником ВДАІ Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1, а справу про адміністративного правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити, за відсутністю у його діях складу такого правопорушення.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 02.08.2015 року о 14 год. 15 хв. в с. Мила на 25 км автодороги Київ-Чоп старшим інспектором ДПС взводу 2 роти ДПС ДАІЗС при УДАІГУМВС України в Київській області ОСОБА_4 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 № 378341, відносно нього ОСОБА_1, що він 02.08.2015 р. близько 12 год. 00 хв. на 28 км. а/д Київ-Чоп знаходячись відповідальною особою при встановленні мобільного пункту АГЗП поблизу а/д, проводив роботи без погодження у ДАІ, за що передбачена відповідальність згідно ч. 2 ст. ст. 140 КУпАП.

До протоколу від 02.08.2015 р. інспектором ДПС взводу 2 роти ДПС ДАІЗС при УДАІГУМВС України в Київській області ОСОБА_4, також було винесено припис № 2 від 02.08.2015 р., яким він вимагав негайно заборонити проведення будь-яких робіт на вказаній ділянці (28 км. а/д Київ-Чоп) та до 14 год. 00 хв. 04.08.2015 р. надати дозвільні документи на встановлення мобільного АГЗП.

Постановою ОСОБА_2 ВДАІ Києво-Святошинського району ОСОБА_3 від 07.08.2015 р. Серія ПС2 № 534219 його було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу 510 грн.

Вказані документи отримані ним 13.08.2015 року простою кореспонденцією, що підтверджується поштовим штампом на конверті, у звязку з чим просив поновити йому строк визначений ст. 289 КУпАП, оскільки йому потрібен був час для підготовки даної позовної заяви та викладення всіх обставини по справі та доказів на які він посилався.

Вважає дію посадових осіб Відділення ДАІ з обслуговування Києво-Святошинського району підпорядковане УДАІ ГУМВС України в Київській області протиправними, а припис та постанову такими що підлягають скасуванню.

Позивач в судове засідання не з»явився, до суду направив заяву про слухання справи у його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідачі, в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, свого представника не направили, поважність причин неявки до суду не повідомив, відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 07 серпня 2015 року відповідач виніс відносно позивача постанову, якою притягнув останнього до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 140 КУпАП. Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності стало те, що позивач 02 серпня 2015 року о 14 год. 15 хв., будучи відповідальною особою при встановленні мобільного пункту АГЗП поблизу а/д, проводив роботи без погодження у ДАІ, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 2 ст. 140 КУпАП.

Як вбачається з протоколу позивач не визнав порушення, що ставилось йому за вину та зазначив, що був відповідальною особою при встановленні мобільного пункту поблизу АГЗП а/д.

Частина 2 статті 140 КУпАП визначає що порушення визначеного законодавством порядку погодження з Міністерством внутрішніх справ України: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об'єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування - тягне за собою накладення штрафу на громадян у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб'єктів господарської діяльності - у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об'єктивна сторона правопорушень передбачених ст. 140 КУпАП полягає у недодержанні правил, норм і стандартів при утриманні шляхів та невжитті заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт. Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 р. № 198, які поширюються на автомобільні (позаміські) дороги, міські вулиці і дороги загального користування, залізничні переїзди в межах смуги їх відчуження та червоних ліній і є обов'язковими для їх власників або уповноважених ними органів, організацій, що здійснюють ремонт і утримання дорожніх об'єктів і користувачів, встановлюють визначене коло обов'язків власників зазначених дорожніх об'єктів або уповноважених ними органів, дорожньо-експлуатаційних організацій, користувачів дорожніх об'єктів та спеціалізованих служб організації дорожнього руху. Вони повинні забезпечувати зручні і безпечні умови руху, сприяти збільшенню пропускної спроможності дорожніх об'єктів, запобігати травмуванню учасників дорожнього руху, пошкодженню транспортних засобів і дорожніх об'єктів, забрудненню навколишнього середовища. Власники дорожніх об'єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов'язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об'єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а у разі неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до чинних нормативів або припинити (обмежити) рух; контролювати якість робіт, що виконуються підрядними організаціями; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об'єктів у надзвичайних ситуаціях за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об'єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; аналізувати стан аварійності на дорожніх об'єктах, виявляти аварійно небезпечні ділянки і місця концентрації дорожньо-транспортних пригод, розробляти і здійснювати заходи щодо удосконалення організації дорожнього руху для усунення причин та умов, що призводять до їх скоєння; разом з Державтоінспекцією брати участь в огляді місць дорожньо-транспортних пригод для визначення дорожніх умов, за яких вони сталися, та усувати виявлені недоліки; сповіщати виконавчі органи відповідних рад та учасників дорожнього руху про закриття або обмеження руху, стан дорожнього покриття і рівень аварійності на відповідних ділянках, погодно-кліматичні та інші умови; забезпечувати дотримання вимог техніки безпеки, а також безпеки дорожнього руху під час виконання дорожньо-експлуатаційних робіт; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про дорожній рух» посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов'язані: забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; при виникненні умов, що створюють загрозу безпеці дорожнього руху, здійснювати заходи для своєчасної заборони або обмеження руху, а також відновлення безпечних умов для руху; впроваджувати у повному обсязі заходи щодо безпеки дорожнього руху при здійсненні будівництва, реконструкції та ремонту доріг, вулиць та залізничних переїздів; позначати місця виконання робіт, місця, де залишено на дорозі, вулиці, залізничному переїзді машини і механізми, будівельні матеріали тощо, відповідними дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами, а в темний час доби і при тумані - сигнальними вогнями, передбаченими чинними нормами; після закінчення робіт на дорозі, вулиці, залізничному переїзд і негайно привести їх у стан, що забезпечує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів і пішоходів та впорядкувати зони відчуження; у разі забруднення проїзної частини доріг, вулиць, залізничних переїздів невідкладно здійснювати заходи для їх очищення і своєчасного попередження учасників дорожнього руху про загрозу безпеці руху, що виникла; обладнувати їх технічними засобами регулювання дорожнього руху; виявляти аварійно небезпечні ділянки та місця концентрації дорожньо-транспортних подій та забезпечувати здійснення у таких місцях відповідних заходів щодо удосконалення умов та організації дорожнього руху для забезпечення його безпеки; своєчасно виявляти перешкоди дорожньому руху та забезпечувати їх усунення, а у разі неможливості - невідкладно позначати дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У ст. 256 КпАП України вказано, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Частина 2 статті 140 КУпАП є кореспондуючою нормою права і нерозривно повязує її з порушення визначеного законодавством порядку погодження з Міністерством внутрішніх справ України.

Так ані в приписі, а ні в протоколі так і в постанові не зазначено, який саме нормативно-правовий акт або Закон України який передбачає відповідне погодження було порушено позивачем.

В оскаржуваній ним постанові, лише зазначено що «будучи відповідальною особою при встановленні мобільного пункту АГЗП поблизу а/д, проводив роботи без погодження із ДАІ, чим порушив ЗУ». Тобто в даній постанові від 07.08.2015 р. жодним чином не зазначено що він мав погоджувати з ДАІ, та який саме Закон України позивач порушив.

Згідно п. 4.5 Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої Наказом МВС від 26.02.2009 р. № 77, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.04.2009 р. за № 374/16390, у разі складання протоколу про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 139, 140 КУпАП до нього необхідно долучати акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі з відповідними замірами та схемою про пошкодження шляхів, умови та стан шляху, які загрожують безпеці дорожнього руху.

У відповідності до п. 5 «Положення про Державну автомобільну інспекцію Міністерства внутрішніх справ», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.1997р. № 341 підрозділи Державтоінспекції мають права, передбачені Законами України «Про міліцію», «Про дорожній рух» та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють їх діяльність. Зокрема, працівники Державтоінспекції під час виконання службових обов'язків мають право:

1) перевіряти виконання власниками (володільцями) транспортних засобів вимог законодавства, в тому числі правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху і охорони довкілля.

2) давати посадовим і службовим особам та громадянам обов'язкові для виконання приписи про усунення порушень законодавства, в тому числі правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а у разі невиконання таких приписів - притягувати винних осіб до передбаченої законодавством відповідальності.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що працівники Державтоінспекції мають право притягувати до адміністративної відповідальності винних осіб у разі невиконання приписів про усунення порушень законодавства, в тому числі правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Однак працівниками Відділення ДАІ з обслуговування Києво-Святошинського району що підпорядковане УДАІ ГУМВС України в Київській області, не було зазначено які саме погодження він мав здійснити та які порушення законодавства, в тому числі правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху ним було допущено.

Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 р. № 198 та норми Закону України «Про дорожній рух» мною жодним чином не порушувались.

Субєктом правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 140 КУпАП може бути лише посадові особи, до компетенції належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.

Згідно із ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією та законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності до п.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року, під час розгляду таких спорів судам необхідно враховувати, що до правових актів індивідуальної дії належать також рішення (постанови) про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності, які прийняті суб'єктами владних повноважень (крім суду), та рішення державних виконавців чи/або інших посадових осіб органів державної виконавчої служби під час здійснення ними виконавчого провадження.

З огляду на наведене та відповідно до поданих матеріалів в справі, відповідачем правомірність свого рішення будь-якими передбаченими законодавством доказами не доведена, тому у суду відсутні підстави вважати оскаржуване рішення законним.

Згідно ч. 2 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Якщо така особа не має місця проживання (перебування, знаходження) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

Згідно ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і може прийняти рішення про скасування постанови і закриття провадження у справі.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Позивач ОСОБА_1 не являється посадовою та відповідальною особою ТОВ «Автотехсервіс», до повноважень якої належить додержання, контроль та здійснення правил, норм і стандартів при утриманні шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт. Він не є особою відповідальною за встановлення мобільного пункту АГЗП, а отже не є субєктом правопорушення, що підтверджується трудовим договором.

На підставі вищевказаного вбачається, що оскільки в його діях відсутня обєктивна сторона правопорушення, та він не є субєктом відповідного правопорушення, тому і складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП не має.

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, на підставі якого винесена оскаржувана постанова від 07.08.2015 р. про притягнення до адміністративної відповідальності, складений 02.08.2015 р. об 14.15 год., тобто без врахування строку, наданого приписом на усунення порушень (строк до 04.08.2015 р. 14 год. 00 хв.)

Враховуючи вищезазначені обставини, а також те, що згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи позивача і вважає за можливе покласти їх в основу постанови суду, оскільки відповідачем останні не спростовані, у зв'язку з чим, суд вважає, що відповідач діяв протиправно притягнувши позивача до адміністративної відповідальності, у зв'язку з чим постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 17, 19, 69, 71 - 73, 86, 94, 102, 158 - 163, 167, 171-2, 185, 186 КАС України; ст.ст. 213, 247, 254 -256, 268, 293 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділення ДАІ з обслуговування Києво-Святошинського району підпорядковане УДАІ ГУМВС України в Київській області ОСОБА_3, Відділення ДАІ з обслуговування Києво-Святошинського району підпорядковане УДАІ ГУМВС України в Київській області про визнання припису та постанови про адміністративне правопорушення протиправним та їх скасування задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати припис № 2 від 02.08.2015 року винесений інспектором ДПС взводу 2 роти ДПС ДАІЗС при УДАІГУМВС України в Київській області ОСОБА_4 відносно ОСОБА_1.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 07.08.2015 року серії ПС2 № 534219 винесену начальником ВДАІ Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1, а справу про адміністративного правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити, за відсутністю у його діях складу такого правопорушення.

Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Києво-Святошинський районний суд протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Волчко А.Я.