Справа № 2-а-702/10
Суддя: Бобер К. Ф.
Дата ухвалення: 2010-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-702/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 грудня 2010 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в особі головуючого Бобер К.Ф.

при секретарі Тендюк O.A.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубно справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі про стягнення недоплаченої що місячної державної соціальної допомоги «Дітям війни»

ВСТАНОВИВ:

Позивачка покликається на те, що вона відповідно до ст.1 Закону України №2195 -IV від 18 листопада 2004 року "Про соціальний захист дітей війни" є дитиною війни. Відповідно до ст.6 зазначеного Закону з 1 січня 2006 року йому повинна виплачуватись щомісячна державна соціальна допомога в розмірі : мінімальної пенсії за віком. За шість місяців 2010 року така допомога позивачці не виплачувалась.

Так Законами України "Про державний бюджет України на 2007 рік", "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", дія ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" зупинялась.

Конституційний суд України своїм рішенням № 6-рп/2007 року визнав положення ЗУ «Про державний бюджет України на 2007 рік» - п.12 ст.71, яким призупинено дію ст..6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни»,таким, що не відповідають Конституції України. Відповідно до ч.2 ст. З ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Розмір соціальної допомоги, відповідно до статті 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» становить 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Мінімальна пенсія за віком, відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Позивач просить зобов»язати Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі здійснити нарахування та виплату їй щомісячної державної соціальної допомоги відповідно до ст.6 Закону України від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни» за шість місяців - з травня по жовтень 2010 року в розмірі 979,8 грн.

Позивач в судове засідання не з»явився, в позовній заяві заявляє клопотання, в якому просить розгляд справи проводити у його відсутність.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, подала письмові заперечення, обґрунтовуючи свої позиції тим, що законодавством не визначений механізм розрахунку і підвищення пенсії, передбаченого ст..6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», не вбачається яким саме органом, за рахунок яких коштів та джерел та в якому процедурному порядку здійснюється призначення і виплата даного підвищення. Крім того, настоює на застосуванні визначеного ст.99 КАС України строку позовної давності. Просить в позові відмовити.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Положення щодо реалізації конституційного права громадян, що набули статусу дітей війни, основи їх соціального захисту і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України "Про соціальний захист дітей

Так ст.6 цього Закону передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків.

Сторонами не оспорюється, що позивачка має статус дитини війни. А отже у позивачки є право на призначення державної соціальної підтримки - підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Що стосується дії статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 року № 2195-УІ у 2010 році, то відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2010 рік» її дію ве зупинено, вона є чинною. Отже, в 2010 році позивачка має право на підвищення розміру пенсії відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Таким чином, суд вважає, що дії відповідача щодо не виплати позивачу підвищення пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком, яка визначається в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, за травень-жовтень 2010 року є протиправними.

Посилання відповідача на те, що законом не визначено, які органи повинні здійснювати нарахування та виплату підвищення до пенсії дітям війни не можуть бути прийняті судом. Так відповідно до підпункту 7 п.2.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах управління відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок і виплачує пенсії, допомогу на поховання та інші соціальні виплати) відповідно до чинного законодавства. Суд також відхиляє заяви відповідача про наявність підстав для відмови в задоволенні позову через пропущення позивачем строку, передбаченого ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду з позовом, оскільки відповідно до ч.2 ст. 46 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що нараховані суми пенсії, які не отримані з вини органу, що призначає та виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком, Крім того, позовні вимоги позивача заявлені в межах строку позовної давності, а саме за останні шість місяців перед пред»явленням позову. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що відповідач не діяв відповідно до чинного законодавства і не нараховував позивачу належну йому доплату до пенсії як дитині війни, у зв'язку з чим порушене право позивача підлягає захисту.

Завданням адміністративного судочинства, зазначено у ч.І ст.2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб»єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.Одночасно, суд вважає, що є невірним такий спосіб захисту порушених прав позивача як стягнення на його користь недоотриманої щомісячної державної соціальної допомоги дитині війни у визначеній позивачем грошовій сумі, оскільки суд не може перебирати на себе функцію органу, на якого законодавством покладено повноваження щодо нарахування такої соціальної допомоги. Разом з тим, для захисту порушеного права позивачки зважаючи на її похилий вік, суд вважає необхідним зобов»язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу підвищення до пенсії, як «дитині війни», в розмірі передбаченому ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 18 листопада 2004 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.19, 22, 75, 92, 152 Конституції України, ст.73 Закону України "Про Конституційний Суд України", Законом України „Про Державний бюджет України на 2009 рік", Законом України „Про Державний бюджет України на 2010 рік",ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст.ст.З, 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", п.Ю ст.З, ст.ст.8, 11, 94, 99-100, ч.З ст.122, ст.ст. 160-163 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Лубенському районі про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги «Дітям війни» - задоволити частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі нарахувати для ОСОБА_1 державну соціальну допомогу за шість місяців з травня по жовтень 2010 р. включно в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з розміру встановленого ч.І ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», та провести відповідні виплати з урахуванням раніше отриманих сум.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі прийняття постанови у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя: