Справа № 804/10357/15
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2015-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСтепаненко В.В.
при секретаріЗоідзе Т. А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до комунального підприємства «Жилсервіс» Вільногірської міської ради про стягнення заборгованості, -
Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до комунального підприємства «Жилсервіс» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про стягнення заборгованості у розмірі 27 088,89 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач має заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, яка у добровільному порядку не сплачується.
Позивач у судове засідання не прибув, надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника.
Відповідач за цим адміністративним позовом повідомлений відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України шляхом направлення рекомендованим поштовим відправленням повістки на адресу відповідача, що вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, проте на адресу суду повернувся конверт у зв'язку із неврученням. Заяв, клопотань або заперечень на позов до суду не надходило. Суд вважає, що вжив усі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про розгляд даної адміністративної справи із його участю та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів.
Згідно статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Комунальне підприємство «Жилсервіс» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області зареєстровано в якості юридичної особи та обліковується як страхувальник у Вільногірскій міжрайонній виконавчій дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 22.07.2009 року.
З результатами планової перевірки правильності нарахування, сплати та цільового використання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності комунального підприємства «Жилсервіс» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області за період з 01.01.2011 р. по 01.07.2013 р. складено акт №422 від 23.08.2013 р., в якому зафіксовано факт неправомірного використання страхових коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на загальну суму 18 585,02 грн.
На підставі акту прийнято Рішення про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності №283 від 06.09.2013 р. на загальну суму 27 877,53 грн.
Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суду зазначає, що з 01.01.2015 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», яким викладено в новій редакції Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням».
Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону визнано таким, що втратив чинність, Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням».
Водночас пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що до завершення заходів, пов'язаних з утворенням Фонду соціального страхування України та його робочих органів, виконання функцій та завдань, передбачених цим Законом, забезпечують у межах компетенції відповідні виконавчі дирекції та їх робочі органи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.
Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001р. №2240 (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) створено Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.
Статтею 2 Закону України № 2240 визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, сплачені згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», кошти, що надходять від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, які спрямовуються на страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням.
З 01.01.2011 року набрав чинності Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».
Відповідно до п. 6 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строк передбачений цим Законом, вважається недоїмкою.
Відповідно до статті 9 Закону України № 2240 Фонд є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, проводить акумуляцію страхових внесків та інших коштів, призначених для фінансування матеріального забезпечення та соціальних послуг, види яких передбачені ст. 34 цього Закону, та забезпечує їх надання, а також здійснює контроль за використанням цих коштів. Фонд належить до цільових позабюджетних страхових фондів.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 30 Закону № 2240, страхувальник - роботодавець несе відповідальність за несвоєчасність сплати та неповну сплату страхових внесків.
Не сплачені в строк страхові внески стягуються в доход Фонду із страхувальника у безспірному порядку.
Строк давності в разі стягнення страхових внесків, пені та фінансових санкцій, передбачених цією статтею, не застосовується.
Згідно з абзацу 5 ч. 7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 08.07.2010 p. № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.
Згідно платіжного доручення №1526 від 18.09.2013 р. на виконання Рішення № 283 відповідачем частково сплачено фінансові та штрафні санкції в сумі 788,64 грн.
Отже, залишок нарахованої суми внесків відповідачем в установлені законодавством терміни не сплачено, а заборгованість комунального підприємства «Жилсервіс» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області складає 27 088,89 грн., в тому числі неправомірні витрати - 18 059,26 грн., штраф - 9 029, 63 грн.
Частина 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Дослідивши зібрані по справі докази та враховуючи те, що заявлену до стягнення суму у встановлені строки відповідач не сплатив, наявність у нього вказаної заборгованості підтверджується матеріалами справи, доказів її погашення або оскарження станом на день розгляду справи не надано, а судом самостійно на виконання вимоги статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України не виявлено, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до комунального підприємства «Жилсервіс» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про стягнення заборгованості - задовольнити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Степаненко