Справа № 820/10184/15
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 р.Справа № 820/10184/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Ральченка І.М.

Суддів: Катунова В.В. , Бершова Г.Є. ,

при секретарі судового засідання - Кудіній Я. Г.,

за участю представників сторін:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Простотіна О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2015р. по справі № 820/10184/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про визнання протиправним та скасування наказу і рішення,

ВСТАНОВИЛА:

16.09.2015 року фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом, у якому просила визнати протиправним та скасувати наказ в.о. начальника Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м, Харкова ДФС у Харківській області від 11.09.2015року № 322 про проведення фактичної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та визнати протиправним та скасувати рішення в.о. начальника Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова ДФС у Харківській області про застосування умовного адміністративного арешту майна фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 від 14 вересня 2015 року № 2861/10/20-30-17-01-14.

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 10.11.2015 року відмовив в задоволенні позовних вимог.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, апелянт вважає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення порушив п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи». Також, на думку апелянта, висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи.

У судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував у повному обсязі, вважав постанову суду першої інстанції такою, що не підлягає скасуванню.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, на адресу Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області надійшла заява громадянки ОСОБА_4 (вх. №17/Т від 09.09.2015), яка містила інформацію про порушення ФО-П ОСОБА_3 вимог законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин працівниками (найманими особами).

Враховуючи наявність обставини, визначеної підпунктом 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Кодексу, керівником контролюючого органу, прийнято рішення про проведення фактичної перевірки ФО-П ОСОБА_3, яке оформлене наказом від 11.09.2015 №322.

Фактична перевірка була ініційована з питання дотримання Позивачем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

При виході посадових осіб ДПІ 14 вересня 2015 року для проведення фактичної перевірки ФО-П ОСОБА_3 за адресою провадження господарської діяльності (АДРЕСА_1) уповноваженою особою позивача ОСОБА_5 відмовлено їм у допуску до проведення фактичної перевірки. Довірена особа позивача відмовилася від отримання копії оскаржуваного наказу та ознайомлення з направленнями про проведення перевірки.

Факт відмови від допуску посадових осіб відповідача до проведення фактичної перевірки засвідчено актом від 14.09.2015 №306/1701/306441072, який отримано уповноваженою особою ОСОБА_5, про що свідчить її підпис на примірнику даного акту.

У зв'язку з чим, відповідачем було прийнято рішення від 14.09.2015 року №2861/10/20-30-17-01-14 про застосування адміністративного арешту.

Не погоджуючись з наказом відповідача від 11.09.2015 року №322 та рішенням від 14.09.2015 року №2861/10/20-30-17-01-14 про застосування адміністративного арешту, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є документально та нормативно не обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

З 01.01.2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», пунктом 3 «Прикінцевих положень» якого встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

З 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари; на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість.

При цьому, під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з'ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника (п. 80.6 ст.80 Податкового кодексу України).

З урахуванням зазначених правових норм та обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність прийнятого відповідачем наказу № 322 від 11.09.2015 року, оскільки в ході перевірки досліджується питання повноти нарахування податку на доходи фізичних осіб, а наслідком такої перевірки може бути визначення платнику податків податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб. Отже, обмеження встановлені Законом №71 не поширюються на проведення контролюючим органом таких перевірок.

Крім того, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що рішення відповідача від 14.09.2015 року №2861/10/20-30-17-01-14 про застосування адміністративного арешту є законним, з огляду на наступне.

У відповідності до п.94.1 ст.94 Податкового кодексу України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Згідно з пп.. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин, зокрема, платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки.

Положеннями абз.1 - 4 п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для її проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи; платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Відповідно до абз. 5 п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України непред'явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється (абз. 6 п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 81.2 ст. 81 Податкового кодексу України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, При виході посадових осіб ДПІ 14 вересня 2015 року для проведення фактичної перевірки ФО-П ОСОБА_3 за адресою провадження господарської діяльності (АДРЕСА_1) уповноваженою особою позивача ОСОБА_5 відмовлено їм у допуску до проведення фактичної перевірки. Довірена особа позивача відмовилася від отримання копії оскаржуваного наказу та ознайомлення з направленнями про проведення перевірки.

Факт відмови від допуску посадових осіб відповідача до проведення фактичної перевірки засвідчено актом від 14.09.2015 №306/1701/306441072, який отримано уповноваженою особою ОСОБА_5, про що свідчить її підпис на примірнику даного акту.

Отже, враховуючи обставини справи, колегія суддів вважає, що відповідач мав всі передбачені Податковим кодексом України, підстави для прийняття рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 від 14 вересня 2015 року № 2861/10/20-30-17-01-14.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що відповідач, приймаючи наказ від 11.09.2015 року № 322 про проведення фактичної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 від 14 вересня 2015 року № 2861/10/20-30-17-01-14, діяв в порядку, в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Отже, переглянувши постанову суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при її прийнятті суд першої інстанції у повному обсязі з'ясував обставини справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2015р. по справі № 820/10184/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Ральченко І.М.
Судді Катунов В.В. Бершов Г.Є.
Повний текст ухвали виготовлений 18.01.2016 р.