Справа № 306/2533/13-а
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2015 рокум. Ужгород№ 306/2533/13-а
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Скраль Т.В.

при секретарі - Стенавській А.М.,

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_1 - представник в судове засідання не з'явився,

відповідача: Управління Держземагенства у Свалявському районі Закарпатської області - представник Бута Олег Іванович ( а.с.37, Т.2),

третьої особи: Релігійна громада "Свідки Єгови" - представник Цанько Віктор Петрович ( а.с. 36 Т.2),

третьої особи: ОСОБА_5- представник ОСОБА_6 (договір про правову допомогу від 18 жовтня 2015 року),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративному справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Держземагентства у Свалявському районі Закарпатської області, третя особа ОСОБА_5, Релігійної громади Свідків Єгови про визнання дій державного реєстратора протиправними та скасування державної реєстрації земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

01 жовтня 2013 року, ОСОБА_1 звернувся до Свалявського районного суду Закарпатської області з адміністративним позовом до державного кадастрового реєстратора Управління Держземагентства у Свалявському районі, третя особа: ОСОБА_5, релігійна громада "Свідків Єгови" про визнання дій державного реєстратора протиправними та скасування державної реєстрації земельної ділянки.

За позовними вимогами позивач просить: визнати дії Державного кадастрового реєстратора Управління Держземагентства у Свалявському районі Закарпатської області при здійсненні 20.02.2013 року державної реєстрації земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 протиправними.

Визнати протиправною та зобов'язати Державного кадастрового реєстратора Управління Держземагентства у Свалявському районі Закарпатської області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 здійснену 20.02.2013 року.

27 травня 2015 року, Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області дану справу передано до Закарпатського окружного адміністративного суду.

Позовна заява мотивована тим, що Державним кадастровим реєстратором Управління Держземагентства у Свалявському районі Закарпатської області 20 лютого 2013 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки за Релігійною громадою Свідків Єгови площею 0,0858 га за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Підставою, що стала для проведення такої реєстрації є : технічна документація по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка розроблена на підставі укладеного Договору дарування земельної ділянки від 23.09.2009 року; Ухвали Свалявського районного суду від 15.01.2013 року та 01.02.2013 року; Постанова державного виконавця відділу ДВС Свалявського районного управління юстиції від 06.02.2013 року про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_5 Вказане вище рішення на думку позивача, суперечать вимогам нормативно-правових актів, які регулюють питання щодо державної реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі.

Позивач вважає, що держана реєстрація в Державному земельному кадастрі (кадастровий номер НОМЕР_1 за релігійною громадою Свідків Єгови проведена 20.02.2013 року із порушенням Державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства вимог ч.4 статі 9, ч.9 статті 21, ч.1 статті 22 та ч. 5 статті 24, ч.6 статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», а тому просить таку скасувати.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву, якою просив розгляд даної справи провести без участі позивача за наявними у справі матеріалами. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог та пояснив, що відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, право власності на земельну ділянку знаходиться за релігійною громадою свідків Єгови. Оскільки була постанова ДВС про зняття арешту з майна, а також отримано пакет документів і заяву тому реєстрацію земельної ділянки було проведено законно. Відомості про перехід права власності управління не посвідчує, а лише проводить реєстрацію за заявою правонабувача. Документ, що посвідчує право власності є договір дарування земельною ділянки від 23.09.2009 року.

Представники третьої особи - "Релігійної громади Свідки Єгови" заперечували проти адміністративного позову, вважають, що вказаний позов є необґрунтованим та безпідставним, а отже, не підлягає задоволенню. Щодо аргументів позивача про те, що на Договорі дарування земельної ділянки від 23.09.2009р. не було проставлено відмітку органу, що здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, то представники зазначили, що на момент здійснення держаної реєстрації права власності Громади на земельну ділянку вже в 2013 році діяв новий порядок щодо реєстрації права власності.

На підставі викладеного Представник третьої особи - Релігійної громади Свідків Єгови просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши пояснення представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до наступних висновків.

Щодо пропущення строків позивачем на звернення із даними вимогами до суду зважаючи на зміст позовних вимог позивача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За частиною третьої статті 99 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які якщо не встановлено інше, обчислюються з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

01 жовтня 2013 року позивач звернувся до адміністративного суду з даною позовною заявою.

Оскільки, про факт порушення своїх прав позивачу стало відомо тільки 04 червня 2013 року із Листа Головного управління Держземагенства у Закарпатській області № 07/07/Ш-96, зворотного відповідачем не доведено та не надано доказів на спростування таких доводів, суд доходить висновку, що позивачем строк звернення до суду не пропущений, а відповідно клопотання не підлягає до задоволення.

23 вересня 2009 року, згідно Договору дарування земельної ділянки ОСОБА_5 (дарувальник) та Релігійна громада Свідків Єгови (обдарована сторона), уклали договір, за яким дарувальник передає безоплатно ( дарує) обдарованій стороні земельну ділянку площею 0,09 га, що розташована на території АДРЕСА_1, (а.с. 20, Т.1)

Подарована земельна ділянка належала Дарувальнику на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 виданого Свалявською міською радою 26 серпня 2002 року, кадастровий номер НОМЕР_1, яка надана для обслуговування житлового будинку, ( а.с.39, Т.1)

Згідно довідки видної Свалявською міською радою 09.09.2009 року, на вищевказаній земельній ділянці обмежень, обтяжень не зареєстровано, п.5 Договору дарування ( а.с. 20 Т.1).

Як встановлено судом - Шевченківським районним судом м. Львова стягнуто на користь ОСОБА_1 380 250 грн. матеріального збитку із ОСОБА_5, АДРЕСА_2, на підставі чого 20 травня 2011 року було видано виконавчий лист № 2-1655/2010.29.12.2005 року Свалявською міською радою належав ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1).

Під час виконання виконавчого листа арештоване майно, що складалося із земельної ділянки площею 0,0224 га, яка розташована за адресою м. Свалява, вулю Нова № 7 (державний акт на право приватної власності серії ЗК № 016068 виданий Свалявською міською радою 29 грудня 2005 року). Арештоване майно було придбано ОСОБА_1, мешканцем АДРЕСА_3 ( а.с. 41, Т.1) та 08 серпня 2012 року приватним нотаріусом видано свідоцтво про право власності на вказане майно, ( а.с. 42 Т.1).

15 січня 2013 року Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 звільнено з під арешту, накладеного згідно постанови державного виконавця відділу ДВС Свалявського РУЮ від 07 серпня 2012 року, ( а.с. 23, Т.1).

01 лютого 2013 року Свалявським районним судом внесено виправлення у ухвалу суду від 01 лютого 2013 року, а саме в резолютивній частині ухвали після слів «АДРЕСА_1 додано (стара адреса АДРЕСА_1), ( а.с.24 Т.1).

06 лютого 2013 року, Державним виконавцем відділу ДВС Свалявського районного управління юстиції, при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1655/10 від 20.05.2011 року звільнено з-під арешту майно, а саме - земельну ділянку 0,09 га для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 (стара адреса АДРЕСА_1), що належить боржнику ОСОБА_5, що проживає за адресою, АДРЕСА_2 а, ( а.с. 25, Т.1)

29 березня 2013 року Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області Ухвалу Свалявського районного суду від 15 січня 2013 року скасовано, у задоволенні заяви релігійної громади Свідків Єгови - відмовлено.

Згідно частини другої статті 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу і не може виходити за межі позовних вимог.

Щодо доводів адміністративного позову в частині, що державний реєстратор не звернув увагу на вищевказані факти та не звернувся в суд про надання інформації щодо вступу в законну силу судових рішень, то суд вважає за необхідне вказати, що під час розгляду справи судом не встановлено та позивачем не надано суду доказів про те, що постанова державного виконання від 06 лютого 2013 року про звільнення майна з під арешту не скасована, а відповідно така була чинною на момент вчинення реєстраційних дій 19-20 лютого 2013 року, отже судом не встановлено протиправності в діях державного реєстратора в цій частині адміністративного позову, а відповідно позов з вищевказаних мотивів без оскарження у встановленому порядку постанови ДВС є безпідставним.

Крім того, суд відмічає, що у рамках виконавчого провадження при здійсненні примусового виконання виконавчого листа № 2-1655/10 виданого 20.05.2011 року державним виконавцем відділу ДВС Свалявського РУЮ винесено 07.08.2012 року постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. На момент винесення державним виконавцем даної постанови, земельна ділянка площею 0,09 га., що розташована в АДРЕСА_1 вже була на підставі договору дарування від 23.09.2009 року відчужена ОСОБА_5, і останньому не належала на момент винесення постанови, державним виконавцем.

Щодо іншої частини адміністративного позову в частині порушень технічної документації, судом встановлено наступне.

Як вже зазначалося судом та слідує із технічної документації наявної в матеріалах справи ( а.с. 19-46 Т.1):

23 вересня 2009 року, згідно Договору дарування земельної ділянки ОСОБА_5 (дарувальник) та Релігійна громада Свідків Єгови (обдарована сторона), уклали договір, за яким дарувальник передає безоплатно (дарує) обдарованій стороні земельну ділянку площею 0,09 га, що розташована на території АДРЕСА_1, (а.с. 20 Т.1)

Нова адреса місцезнаходження даної земельної ділянки: АДРЕСА_1 ( стара адреса: АДРЕСА_1.

У відповідності до пункту 6 Договору дарування право власності на земельну ділянку у обдарованої сторони виникає з моменту нотаріального посвідчення даного Договору та з моменту державної реєстрації вказаної земельної ділянки.

Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що на підставі технічної документації по встановленню меж земельної ділянки в натурі на підставі Договору дарування земельної ділянки від 23.09.2009 року ( а.с. 19-20) та державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 26.08.2002року (а.с. 38-39, Т.1), 20 лютого 2013 року, Управлінням Держземагентства у Свалявському районі було проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0858 га за адресою АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Технічна документація розроблена за замовленням Релігійної громади Свідків Єгови м. Свалява на підставі Договору № 6-12/2 від 13 січня 2012 року, (а.с. 187 Т.1)

19 квітня 2012 року суміжна земельна ділянка, площею 0,0224 га, розташована за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_3 була придбана на прилюдних торгах ОСОБА_1, про що свідчать Протокол № 0712021-1 від 19 квітня 20112 року про проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна, що є власністю ОСОБА_5 ( а.с. 40), Акт державного виконавця про реалізацію арештованого майна від 07.06.2012 року ( а.с. 41), Свідоцтво НОМЕР_4 посвідчене 08.08.2012 року приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу Закарпатської області Гуледза А.Г. про належність на праві власності майна, що складається із земельної ділянки загальною площею 0,0224 га, місцезнаходження якої АДРЕСА_1 Закарпатської області (а.с. 42), Витяг з Державного реєстру правочинів та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с. 43).

За частиною 4 статті 9 Закону України «Про державний земельний кадастр», державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

За приписами статті 21 цього Закону, а саме частини 9, відомості про розподіл земель між власниками та користувачами вносяться до Державного земельного кадастру відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Стаття 22 Закону «Про державний земельний кадастр», визначає вимоги до документів, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати законодавству.

За приписами частини 5 статті 24 цього Закону, державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Цією ж статтею, а саме частиною 6 Закону «Про державний земельний кадастр», визначено, що підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Відповідно до пункту 3 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок» Закон, ВР України, від 05.03.2009, № 1066-VI, до створення Єдиної системи органів реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень: відмітку про відчуження земельної ділянки на державному акті на право власності на землю (земельну ділянку), що відчужується, здійснює нотаріус та орган, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок; право власності або право користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації земельної ділянки.

Згідно пунктів 2 та 4 Порядку здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, затвердженого Постановою КМ України № 439 від 06.05.2009 року, відмітка про перехід права власності на земельну ділянку здійснюється на сторінках державного акта, де знаходиться план зовнішніх між земельної ділянки, план меж земельної ділянки, починаючи з верхнього лівого кута зверху вниз, зліва направо; територіальний органі Держземагентства за місцем знаходження земельної ділянки проставляє на державному акті відмітку про реєстрацію права власності на неї відповідного змісту; для здійснення відмітки про перехід право власності на земельну ділянку власник земельної ділянки подає державний акт з відміткою нотаріуса про перехід права власності на земельну ділянку та цивільно-правовий договір про відчуження земельної ділянки.

Дані приписи узгоджувалися із вимогами частини 2 та 6 статті 126 Земельного кодексу (в редакції Закону N 1066-УІ від 05.03.2009 року, яка діяла до 01.01.2013 року).

Як слідує із матеріалів справи із доданого до адміністративного позову позивачем копії державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 на такому наявна відмітка приватного нотаріуса Гойс Людмили Павлівни про перехід права власності за релігійною громадою на підставі Договору дарування ( а.с.39 Т.1). Даний договір зареєстрований державному реєстрі правочинів 23 вересня 2009 року (а.с. 194, Т.1), що спростовує доводи позивача про відсутність відмітки на державному акті про відчуження земельної ділянки, що узгоджується із вимогами законодавства, що діяло до 31.12.2012 року.

У відповідності до статті 125 Земельного кодексу України (в редакції Закону N 1066-УІ від 05.03.2009 року, яка діяла до 01.01.2013 року), право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Зважаючи на встановлені судом обставини а саме здійснення державної реєстрації земельної ділянки за заявою Релігійної громади "Свідків Єгови м. Свалява Закарпатської області" на підставі технічної документації по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка розроблена на підставі укладеного договору дарування земельної ділянки від 23.09.2009 року та державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 26.08.2002р, 20.02.2013 року, судом не встановлено порушення прав позивача, які б підлягали судовому захисту.

За таких обставин, коли перехід права власності на нерухоме майно відбувся, проте за результатом такого переходу державну реєстрацію прав (оформлення документів чи проставляння "відміток") не проведено, державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором на підставі документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно.

Оскільки, сам Договір дарування було укладено в 2009 році, процедура державної реєстрації була проведена тільки 20.02.2013 року відповідно до законодавства, що діяло з цієї дати, то право власності у відповідача виникло з моменту державної реєстрації такого, а саме з 20.02.2013 року.

Щодо врахування пояснень позивача, які подані до суду 22 квітня 2015 року та аналізу висновку судової земельно-технічної експертизи, судом встановлено наступне:

В матеріалах справи наявний висновок судової земельно-технічної експертизи № 2207 від 12 січня 2015 року за результатами якого розроблення технічної документації на земельну ділянку кадастровий номер: НОМЕР_1 та її затвердження не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, а саме інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, ( а.с.233 Т.1). Під час проведення експертизи при співставленні документів, що наявні в матеріалах технічної документації по встановленню меж земельної ділянки в натурі релігійної громади свідків Єгови м. Свалява Закарпатської області для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд виготовленої приватним підприємцем ОСОБА_10 з переліком документів, що передбачений п.2.8 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі та їх закріплення межовими знаками - технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі встановлено, що в матеріалах технічної документації виготовлено ПП ОСОБА_10 відсутній висновок ( довідка) про перелік обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути. Крім того, при дослідженні акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання та акту встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки ( матеріали техн. документації арк.. 26-27) встановлено, що дані документи не відповідають встановленому зразку, що передбачений додатком № 2 до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі та їх закріплення межовими знаками. Невідповідність полягає у тому, що на даних документах відсутній підпис і печатка виконавця робіт; відсутній список та опис межових знаків, ( а.с. 233, Т.1).

Згідно Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (в редакції чинні на момент виготовлення технічної документації), пункт 2.8 визначає, що включає в себе технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

За приписами частини п'ятої статті 82 КАС України, висновок експерта для суду не є обов'язковим, однак незгода суду з ним повинна бути вмотивована у постанові або ухвалі.

На переконання суду висновки даної експертизи стосуються недоліків у роботі розробника технічної документації та такі недоліки хоч і мають місце, однак за своєю суттю не свідчать про незаконність дій державного реєстратора, які послужили б приводом для відмови у державній реєстрації, що передбачено частиною 6 статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр».

Та визначальним для суду є те, що наявність рішення суду по іншій справі та з інших правовідносин пов'язаних зі стягненням боргу за не виконані послуги не може свідчити про порушення прав позивача в даній справі та являтись підставою для визнання дій державного реєстратора за наявності різних підстав та об'єктів спірних правовідносин - протиправними.

Крім цього, Договір дарування від 23 вересня 2009 року був укладений задовго до виникнення спірних правовідносин та судом в ході розгляду даної справи не встановлено порушення будь-яких прав чи інтересів позивача, в тому числі і від 19 квітня 2012 року, коли суміжна земельна ділянка, площею 0,0224 га, розташована за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_3 була придбана на прилюдних торгах ОСОБА_1 та стала власністю позивача, оскільки технічна документація третіх осіб розроблялася у січні 2012-2013 роки, а саме по собі непогодження із новим власником та недоліки які вказані у висновку експертизи як встановлено судом, не свідчить про порушення будь-яких прав такого власника.

Одночасно суд критично оцінює доводи позивача викладені у поясненнях від 22 квітня 2015 року про ознаки нікчемності договору дарування.

Статтею 228 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Згідно з ч. 2 цієї ж статті правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Позивачем ОСОБА_1 жодних доказів того, що ОСОБА_5 та Релігійною громадою свідків Єгови під час укладання договору завідомо (з прямим або непрямим умислом) діяли всупереч інтересам держави і суспільства - суду не надано.

Згідно ч. 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Стаття 3 КАС України, визначає, що позивачем є особа, на захист прав та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а адміністративним позовом є звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів.

Суд звертає увагу на те, що згідно з вищевказаними нормами права, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб"єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Таким чином, позивач скористався правом на звернення до суду і його право не може бути обмежене, а заявлені позивачем вимоги розглянуті судом по суті, однак з урахуванням того, що судом не встановлено порушених прав позивача - підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст. ст. 17, 71, 86, 160,163,165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Держземагентства у Свалявському районі Закарпатської області, третя особа ОСОБА_5, Релігійної громади Свідків Єгови про скасування державної реєстрації земельної ділянки - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 28 грудня 2015 року.

СуддяТ.В. Скраль