Справа № 820/8552/15
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2016-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 р. Справа № 820/8552/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Мосійчука Р. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2015р. по справі № 820/8552/15

за позовом ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_3, звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просила суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 13.02.2015 року на суму 14 340,23 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року у задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, позивач просить постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України, п. 163.1 ст. 163, п. 164.1 ст. 164, абз. "д" п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, пп. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України, що призвело до неправильного вирішення справи, а також на доводи та обставини викладені в апеляційній скарзі.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.01.2016 року допущено заміну первинного позивача, апелянта у справі - фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, на належного позивача - ОСОБА_3.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що фахівцями Державної податкової інспекції у Дзержинському районі міста Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, відповідно до пп.78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та на підставі наказу "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_3" від 12.12.2014 року № 2568, була проведена документальна позапланова невиїзна, за результатами якої був складений акт перевірки від 29.12.2014 року № 6134/1702/НОМЕР_2, відповідно до висновків якого встановлено порушення платником податків положень пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

Вищезазначеною перевіркою встановлено, що згідно відомостей, отриманих з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ГУ Міндоходів України про суми виплачених доходів, фізична особа - платник податку ОСОБА_3 у 4 кварталі 2013 року отримала дохід за ознакою "126" (Дохід, отриманий платником податку як додаткове благо) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства відповідно до пп. 164.2.17 "д" п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України. Вказаний дохід відображено ПАТ "Комерційний банк "Надра", у відомостях за формою 1-ДФ.

За наслідками даної перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.02.2015 року № про збільшення позивачеві грошового зобов'язання на загальну суму 14 340,23 грн.

Не погодившись з прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач зобов'язаний самостійно сплатити податок з доходів у вигляді додаткового блага шляхом прощення боргу та відобразити їх у річній податковій декларації.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) спірного рішення прийнятого суб'єктом владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіряючи правомірність спірного рішення відповідача на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, податковий орган виходив з того, що позивачем було отримано дохід у вигляді додаткового блага, а саме: сума боргу позивача у розмірі 76 491,17 грн. за кредитним договором № 6/5/2006/840-К/936 від 11.08.2006 р. анульована кредитором за його самостійним рішенням.

Згідно з п.п.14.1.47, 14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до пп.14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Відповідно до п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України (далі - ПК України), базою оподаткування доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Таким чином, згідно з нормами ПК України визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі.

В силу абз. д) пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Із змісту вказаної норми Податкового кодексу України вбачається, що обов'язок позивача як платника податку сплатити податок на доходи з фізичних осіб із отриманих доходів у вигляді анульованого (прощеного) кредитором боргу та обов'язок відобразити їх у річній податковій декларації виникає за сукупності таких умов:

- прощений борг повинен бути анульований кредитором до закінчення строку позовної давності;

- кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу;

- кредитор зобов'язаний суму анульованого (прощеного) боргу включити до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощено).

Як свідчать матеріали справи, між ПАТ КБ "Надра" (Банк) та ОСОБА_3 (Позичальник) укладено додаткову угоду № 1 від 29.11.2013 року до договору № 6/5/2006/840-К/936 від 11.08.2006 р., укладеного між Банком та Позичальником, п. 1 якої передбачено, що відповідно до ст.ст. 598, 605 Цивільного кодексу України, Сторони за цією Додатковою угодою дійшли домовленості про припинення дії Договору шляхом прощення частини боргу, відміни стягнення штрафних санкцій (штрафи, пені, індекса інфляції) у розмірі 9569.77 дол. (що в еквіваленті на момент оплати 76491,17 грн.)., при умові виконання Позичальником протягом одного дня обов'язку щодо погашення іншої частини заборгованості за тілом кредиту та за нарахованими/простроченими відсотками, нарахованими / простроченими комісіями (за наявності) в розмірі

1083,52 дол, (що в еквіваленті на момент оплати 8660,58 грн.).

Враховуючи, що тіло кредиту було погашено позивачем згідно умов п. 1 додаткової угоди, прощена банком частина боргу у розмірі 76481,20 грн. складає розмір неустойки, що виникла внаслідок прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з ч.2-3 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В силу положень п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання.

Колегія суддів зазначає, що під час перевірки та прийняття спірного рішення відповідачем не було встановлено чи відноситься анульована сума боргу у розмірі 76481,20 грн. до тіла кредиту, відсотків та/або пені за несвоєчасне повернення боргу.

Відповідачем також не було доведено того факту, що анулювання заборгованості 29.11.2013 року за договором від 11.08.2006 р. за самостійним рішенням банку відбулось у межах строку позовної давності, з урахуванням того, що згідно ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Крім того, відповідачем, на вимогу колегії суддів не було надано податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (виплаченого) ПАТ КБ "Надра" на користь позивача, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) за 4 квартал 2013 року. Натомість, відповідачем було надано лише копію службової записки № 2087/20-30-17-01-15 від 19.11.2014 р., в якій зазначено, що станом на 18.11.2014 року до ДПІ Дзержинського району надійшла інформація від податкового агента щодо підтвердження виплачених доходів у 2013 році, зокрема, ФОП ОСОБА_3 у сумі 76481,20 грн.

Таким чином, відповідачем не доведено, що анульована банком заборгованість позивача у розмірі 76481,20 грн. на підставі абз. д) пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України підлягала включенню до загального річного оподаткованого доходу позивача за 2013 рік та є об'єктом оподаткування податком з доходів фізичних осіб.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

В той же час, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, як і не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 13.02.2015 року № , а тому колегія суддів приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та наявності підстав для його скасування.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2015р. по справі № 820/8552/15 не відповідає вимогам ст. 159 КАС України, оскільки прийнята судом першої інстанції з порушенням норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи та відмови у задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Згідно ч. 2 ст. 205 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції через порушення ним норм матеріального та процесуального права, які призвели до ухвалення неправильного рішення, підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2015р. по справі № 820/8552/15 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення винесене Державною податковою інспекцією у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 13.02.2015 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на користь ОСОБА_4 суму сплаченого державного мита за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 1546 (одна тисяча п'ятсот сорок шість) грн. 86 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Перцова Т.С. Жигилій С.П.
Повний текст постанови виготовлений 19.01.2016 р.