Справа № 804/19479/14
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.
за участю секретаря судового засідання: Потіп О.М.
представника позивача: ОСОБА_1
представника відповідача: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Лайн»
до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання податкової декларації поданою та зобовязання вчинити певні дії, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Лайн» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому просило визнати поданою 21.08.2014р. податкову декларацію позивача з податку на додану вартість за червень 2014 року з додатками, визнати цю податкову декларацію податковою звітністю та зобовязати відповідача відобразити показники податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2014 року ТОВ «Агро-Лайн» в електронних базах даних податкової звітності та у картці особового рахунку позивача.
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що податкова декларація позивача з податку на додану вартість за червень 2014 року з додатками повинна вважатися прийнятою, так як вона фактично була отримана контролюючим органом 21.08.2014р., про що свідчить його штамп реєстрації вхідної кореспонденції, та жодних повідомлень про її неприйняття позивачу не надходило. Отже, показники цієї податкової декларації мають бути відображені в електронних базах даних податкової звітності та у картці особового рахунку позивача. Проте, позивачу стало відомо, що відповідач такі дані не відобразив, хоча означена податкова декларація містить всі необхідні реквізити та відповідає вимогам ст.48 Податкового кодексу України.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав адміністративний позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив повністю його задовольнити.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
На виконання приписів ст.ст.49,203 Податкового кодексу України 17 липня 2014 року ТОВ «Агро-Лайн» було подано до ДПІ в АНД районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області податкову декларацію з податку на додану вартість з додатками за червень 2014 року, що підтверджується штампом реєстрації вхідної кореспонденції вказаного контролюючого органу (а.с.10-12).
Однак, як пояснив представник позивача, через самостійне виявлення у поданій податковій декларації помилки, ТОВ «Агро-Лайн» в порядку приписів ст.50 Податкового кодексу України було подано нову звітну податкову декларацію з податку на додану вартість з додатками за червень 2014 року.
Вказана податкова декларація була отримана ДПІ в АНД районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області 21.07.2014р., про що свідчить штамп реєстрації вхідної кореспонденції вказаного контролюючого органу (а.с.13-15).
Судом встановлено, що втретє податкова декларація з податку на додану вартість з додатками за червень 2014 року була подана ТОВ «Агро-Лайн» до ДПІ в АНД районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області 21.08.2014р., що підтверджується штампом реєстрації вхідної кореспонденції вказаного контролюючого органу (а.с.16-18).
Так, п.49.1 та п.49.3 ст.49 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.
Відповідно до п.49.5 ст.49 цього Кодексу у разі надсилання податкової декларації поштою, платник податку зобов'язаний здійснити таке відправлення на адресу відповідного контролюючого органу не пізніше ніж за десять днів до закінчення граничного строку подання податкової декларації, визначеного цією статтею, а при поданні податкової звітності в електронній формі, - не пізніше закінчення останньої години дня, в якому спливає такий граничний строк.
Пунктом 49.8 ст.49 Податкового Кодексу України встановлено, що прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.
Згідно п.49.9, п.49.10 ст.49 Податкового кодексу України за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом. Відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.
За змістом приписів п.49.11 ст.49 Податкового кодексу України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання; у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.
При цьому п.48.3 ст.48 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).
Пунктом 48.4 ст.48 цього Кодексу також передбачено, що в окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.
Згідно п.п.48.5.1 п.48.5 ст.48 Податкового кодексу України податкова декларація повинна бути підписана керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до контролюючого органу. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником. Достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність в електронному документі електронного цифрового підпису платника податку.
З матеріалів справи вбачається, що податкова декларація з податку на додану вартість за червень 2014 року ТОВ «Агро-Лайн» та додатки до неї, які є її невідємною частиною, що були подані до контролюючого органу 21.08.2014р., складені позивачем із зазначенням всіх обовязкових реквізитів, передбачених п.48.3 ст.48 Податкового кодексу України (а.с.16-18).
По-друге, щодо доводів відповідача відносно того, що у вказаній податковій звітності міститься недостовірний обовязковий реквізит, який не відповідає даним Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме, як пояснив представник відповідача у судовому засіданні - місцезнаходження платника податків, за яким підприємство фактично не знаходиться, про що свідчить довідка ГОВ Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області, суд зазначає наступне.
Згідно п.45.2 ст.45 Податкового кодексу України податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України.
Відповідно до ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.
Абзацом 7 частини 2 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» передбачено, що в Єдиному державному реєстрі щодо юридичної особи містяться, зокрема, відомості про місцезнаходження цієї юридичної особи.
Згідно ч.5 ст.17 цього Закону в Єдиному державному реєстрі містяться також відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб.
При цьому ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» встановлено статус відомостей Єдиного державного реєстру та визначено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.
Як зазначалося вище, саме ця адреса і була вказана позивачем в графі 6 податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2014 року.
Крім того, листом від 19.08.2014р. за вих. №19/08-01 ТОВ «Агро-Лайн» на підтвердження свого дійсного місцезнаходження надало ДПІ в АНД районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області копію листа з конвертом поштового відправлення від державного реєстратора щодо необхідності подання до 23.07.2014р. державному реєстратору реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу ТОВ «Агро-Лайн», та копії витягів з Єдиного державного реєстру від 24.07.2014р. та 19.08.2014р., в яких зазначено місцезнаходження позивача. Означені документи отримані контролюючим органом 20.08.2014р., про що свідчить штамп реєстрації вхідної кореспонденції ДПІ в АНД районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області (а.с.64-69).
Отже, ще за день до подання податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2014 року ТОВ «Агро-Лайн» та додатків до неї, поданих 21.08.2014р., відповідач був поінформований належним чином про місцезнаходження позивача.
Таким чином, твердження відповідача про недостовірність такого обовязкового реквізиту декларації як місцезнаходження платника податку є безпідставним, необґрунтованим та спростовується вищенаведеним.
При цьому суд критично ставиться до доводів відповідача відносно того, що недостовірність місцезнаходження позивача підтверджується запитом про встановлення місцезнаходження платника податків ТОВ «Агро-Лайн» ГОВ Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 15.07.2014р. №250/04-61-15-01/38361491 та довідкою оперативного управління підрозділу ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області про встановлення місцезнаходження платника податків ТОВ «Агро-Лайн» від 04.08.2014р., №3031, оскільки приписами п.45.2 ст.45 Податкового кодексу України чітко визначено, що відомості про податкову адресу платника податку (місцезнаходження такої юридичної особи) мають бути підтверджені саме інформацією з Єдиного державного реєстру, а не довідками податкової міліції тощо. Отже, такі довідки не є належним доказом недостовірності податкової адреси платника податку у розумінні приписів чинного законодавства України.
Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не було доведено правомірності невизнання податковою звітністю податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2014 року ТОВ «Агро-Лайн» та додатків до неї, поданих 21.08.2014р., а, отже, доводи позовної заяви спростовані не були.
Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Обов'язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення. Оскільки відмова у прийнятті поданої декларації призводить до виникнення юридичних наслідків для платника податків у вигляді накладення на такого платника штрафу за несвоєчасне подання декларації відповідно до п.п.49.12.1 п.49.12 ст.49 Податкового кодексу України така відмова може бути предметом розгляду в адміністративних судах України.
Згідно з п.49.13 ст.49 Податкового кодексу України у разі, якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання органом державної податкової служби.
З огляду на наведене, керуючись приписами ч.2 ст.11 та абз.10 ч.2 ст.162 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, відповідно до яких позивач просив визнати поданою 21.08.2014р. податкову декларацію позивача з податку на додану вартість за червень 2014 року з додатками, визнати цю податкову декларацію податковою звітністю та зобовязати відповідача відобразити показники податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2014 року ТОВ «Агро-Лайн» в електронних базах даних податкової звітності та у картці особового рахунку позивача, оскільки це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить, а спосіб захисту, обраний позивачем, є недостатнім для цього, тому суд визнає протиправною відмову відповідача у визнанні податковою звітністю податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2014 року ТОВ «Агро-Лайн», а також визнає цю декларацію прийнятою відповідно до п.49.13 ст.49 Податкового кодексу України у день її фактичного отримання контролюючим органом, а саме: 21 серпня 2014 року. В додатковому визнанні цієї податкової декларації податковою звітністю немає потреби, оскільки складена з дотриманням приписів ст.48 Податкового кодексу України та прийнята контролюючим органом податкова декларація автоматично вважається податковою звітністю.
Також суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині щодо зобовязання відповідача відобразити показники податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2014 року ТОВ «Агро-Лайн» в електронних базах даних податкової звітності, в тому числі в картці особового рахунку позивача, зважаючи на наступне.
Згідно п.13 Розділу ІІ Порядку №765 занесення/перенесення, виключення/включення операцій в інформаційній системі проводяться структурними підрозділами територіальних органів Міндоходів, на які покладено функції з введення відповідної інформації. Контроль за достовірністю та повнотою відображення інформації в інформаційній системі забезпечується структурними підрозділами, на які покладено функції з введення відповідної інформації.
Пунктом 16 Розділу ІІ Порядку №765 передбачено, що посадовими особами ГУ Міндоходів на підставі даних інтегрованої картки щороку станом на 1 січня здійснюється інвентаризація взаєморозрахунків за кожним платником та оформлюється акт про звірення залишків сум коштів передоплати на відповідному рахунку, відкритому на імя ГУ Міндоходів (додаток 3), обидва примірники якого направляються листом з повідомленням про вручення платнику податків для узгодження суми залишку. Протягом 30 днів з дати складання ГУ Міндоходів акта про звірення залишків перший примірник, підписаний платником, повинен бути повернений ГУ Міндоходів.
За змістом приписів п.1, п.2 Розділу №ІІІ Порядку №765 нарахуванню в інтегрованій картці платника підлягають: зобовязання, штрафні санкції та пеня за податками, зборами, митними платежами, самостійно визначені платником; суми до сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником; зобовязання, штрафні санкції та пеня за податками, зборами, митними платежами, суми до сплати єдиного внеску, визначені територіальним органом Міндоходів та узгоджені відповідно до чинного законодавства; пеня за порушення встановлених строків погашення узгоджених сум зобовязань за податками, зборами, митними платежами, єдиним внеском; пеня на суму заниження податкового зобовязання, нарахованого територіальним органом Міндоходів або платником; проценти за користування розстроченням (відстроченням). Зобовязання, штрафні санкції, пеня за податками, зборами, митними платежами, суми до сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником у звітності, відображаються територіальним органом Міндоходів в інтегрованій картці платника.
Відповідно до п.4 Розділу ІІІ Порядку №765 нарахування податків, зборів та сум єдиного внеску в інтегрованій картці платника здійснюються відповідно до звітності, що подається платником до територіального органу Міндоходів, а також митних та інших платежів - на підставі оформленої митної декларації. Нарахування узгоджених сум грошових зобовязань за податками, зборами, митними платежами та сум єдиного внеску, нарахованих до сплати, в інтегрованій картці платника здійснюється датою граничного строку сплати таких нарахувань.
З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що у платника податків дійсно наявний матеріально-правовий інтерес в тому, щоб дані карток особових рахунків вірно відображали фактичний стан платежів до бюджету.
Таким чином, позовні вимоги щодо зобовязання відповідача відобразити показники податкової декларації ТОВ «Агро-Лайн» з податку на додану вартість за червень 2014 року в електронних базах даних податкової звітності, у тому числі в картці особового рахунку ТОВ «Агро-Лайн», підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що позивачем при подачі позову до суду понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору у сумі 73грн. 08коп., що підтверджується платіжним дорученням, наявним в матеріалах справи (а.с.2), а відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Таким чином, судові витрати, понесені позивачем та підтверджені вищенаведеними належними доказами підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача у розмірі 73грн. 08коп.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Лайн» до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання податкової декларації поданою та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправною відмову Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області у визнанні податковою звітністю податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2014 року з додатками Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Лайн».
Визнати податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2014 року з додатками Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Лайн» прийнятою відповідно до п.49.13 статті 49 Податкового кодексу України у день її фактичного отримання контролюючим органом, а саме: 21 серпня 2014 року.
Зобовязати Державну податкову інспекцію в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області відобразити показники податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2014 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Лайн» в електронних базах даних податкової звітності та у картці особового рахунку цього платника податку.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_4