Справа № 2а-1670/6602/12
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року м. Київ К/800/26087/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайла О.М.
СуддівЛанченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Полтавської митниці

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року

у справі № 2а-1670/6602/12

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еста Велл Сервісез Україна»

до Полтавської митниці,

за участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «ПДНК Сейв Вел»,

за участю Прокурора Полтавської області,

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Еста Велл Сервісез Україна» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Полтавської митниці (далі - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2012 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийняте нове рішення, яким позовні вимоги задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення відповідача від 29 серпня 2012 року №39 та від 03 жовтня 2012 року №46, №47.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача на адресу суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Митний орган провів планову виїзну документальну перевірку дотримання позивачем вимог законодавства України з питань митної справи при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності за період з 22 червня 2009 року по 21 червня 2012 року, про що склав акт від 09 серпня 2012 року №0006/12/806000000/, яким встановив порушення позивачем вимог абзацу 12 підпункту 206.2.4 пункту 206.2 статті 206 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов'язання зі сплати податку на додану вартість на 2 561 785,72 грн.

На підставі висновків акту перевірки, 29 серпня 2012 року митний орган прийняв податкові повідомлення - рішення №39, яким визначив позивачу суму податкового зобов'язання зі сплати податку на додану вартість у розмірі 2 561 790,72 грн., у тому числі за основним платежем - 2 561 785,72 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 5,00 грн., та №40, яким визначив суму податкового зобов'язання зі сплати штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 2 561 785,72 грн.

За результатами адміністративного оскарження податкові повідомлення - рішення від 29 серпня 2012 року, а саме: №39 залишено без змін, №40 скасовано, у зв'язку з чим відповідачем прийняті нові податкові повідомлення - рішення від 03 жовтня 2012 року №46, яким визначено позивачу суму податкового зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 5,00 грн., та №47, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем «Проценти, нараховані на суму несплачених податкових зобов'язань з податку на додану вартість» у розмірі 132 805,53 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Зі встановлених обставин справи вбачається, що позивачем, відповідно до зовнішньоекономічного контракту від 16 лютого 2011 року №С11-0037, укладеного з компанією-нерезидентом «Coil Services B.V.» (Нідерланди), у березні 2011 року ввезено на митну територію України обладнання, зокрема: колтюбінгову установку, азотну установку, ємності для азоту, насосний агрегат, контейнер-майстерню з інструментами для установки колтюбінг, частини ваговимірювального обладнання електронної дії, а також автомобілі спеціального призначення.

Відповідно до умов контракту від 16 лютого 2011 року №С11-0037 вказане обладнання передавалося позивачу в оренду та було ввезено на митну територію України у режимі часткового умовного звільнення від оподаткування податком на додану вартість.

Згідно з ВМД від 22 вересня 2011 року № 806000010/2011/009336, № 806000010/201/009338, № 806000010/2011/009341, № 806000013/2011/100382, № /2011/100383, від 01 жовтня 2011 року № 806000013/2011/1000401, від 05 жовтня 2011 року № 806000012/2011/342202 було вивезено з митної території України.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, відповідач вказує на те, що ввезене на митну територію України у режимі часткового умовного звільнення від оподаткування податком на додану вартість обладнання позивачем було здано у суборенду ТОВ «ПДНК Сейв Вел», згідно з договором від 10 березня 2011 року №01/03/11, що призвело до припинення дії режиму тимчасового ввезення з частковим звільненням від оподаткування товарів, з огляду на положення абзацу 12 підпункту 206.2.4 пункту 206.2 статті 206 Податкового кодексу України.

Суд апеляційної інстанції, задовольняючі позовні вимоги, виходив з того, що такі висновки податкового органу не відповідають встановленим обставинам справи та не ґрунтується на нормах закону, а тому сума податкового зобов'язання, визначена спірними рішеннями, підлягає скасуванню.

У відповідності до пункту 206.1 статті 206 Податкового кодексу України, при ввезенні товарів на митну територію України суми податку, нараховані митним органом, підлягають сплаті до державного бюджету платниками податку до/або на день подання митної декларації безпосередньо на єдиний казначейський рахунок за винятком операцій, за якими надається звільнення (умовне звільнення) від оподаткування.

За приписами підпункту 206.2.4 пункту 206.2 вказаної статті у разі ввезення товарів на митну територію України у митних режимах тимчасового ввезення (вивезення) застосовується умовне звільнення від оподаткування.

У разі припинення дії режиму тимчасового ввезення з частковим звільненням від оподаткування товарів та випуску їх у вільний обіг або передачі ввезених за цим режимом товарів у користування іншій особі податок сплачується в обсязі, передбаченому законодавством для ввезення товарів на митну територію України у митному режимі імпорту, за відрахуванням суми вже сплаченого на підставі часткового звільнення від оподаткування товарів податку. При цьому за період, коли застосовувалося таке звільнення, підлягають сплаті проценти з сум податкових зобов'язань, що підлягали б сплаті, коли б щодо таких сум надавалося розстрочення податкових зобов'язань відповідно до розділу II цього Кодексу.

При цьому, згідно зі статтею 204 Митного кодексу України, митний режим, відповідно до якого товари можуть ввозитися на митну територію України чи вивозитися за межі митної території України з обов'язковим наступним поверненням цих товарів без будь-яких змін, крім природного зношення чи втрат за нормальних умов транспортування.

Відповідно до абзацу «б» підпункту 206.2.4 пункту 206.2 статті 206 Податкового кодексу України, часткове умовне звільнення застосовується в разі тимчасового ввезення товарів, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог статті 4 додатка E до Конвенції про тимчасове ввезення (крім підакцизних та визначених підпунктом «а» цього підпункту), на митну територію України з метою виробництва чи виконання робіт.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1195 «Про перелік товарів, щодо яких під час тимчасового ввезення на митну територію України застосовується часткове умовне звільнення від обкладення податком на додану вартість» визначено, що до переліку товарів, щодо яких застосовується часткове умовне звільнення від обкладення податком на додану вартість, включаються товари, що тимчасово ввозяться на митну територію України для використання з метою виробництва чи виконання робіт, крім підакцизних, а також тих, що визначені абзацом «а» підпункту 206.2.4 пункту 206.2 статті 206 Податкового кодексу України, та тих, що включені до переліків, визначених у статтях 117, 119 і 206 Митного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору від 10 березня 2011 року №01/03/11, укладеного між ТОВ «ПДНК Сейв Вел» та ТОВ «Сейв Вел ЛТД» (правонаступником якого є позивач), останній зобов'язався надати у тимчасове користування та управління колтюбінгову, насосну та азотну установки разом з допоміжнім обладнанням та бригадою, натомість ТОВ «ПДНК Сейв Вел» зобов'язалося належним чином прийняти обладнання та сплатити вартість оренди на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього.

На виконання умов вказаного договору були оформлені акти надання послуг та виписані податкові накладні.

Згідно виписок ПАТ «Банк Січ» про рух коштів, ТОВ «ПДНК Сейв Вел» перерахувало на розрахунковий рахунок позивача кошти у розмірі 1 733 250,00 грн.

При цьому, слід зазначити, що згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, зміст договору від 10 березня 2011 року № 01/03/11 свідчить про те, що позивач не передавав у користування обладнання, яке ввіз на митну територію України у режимі тимчасового ввезення, а користувався ним сам для виконання робіт на замовлення ТОВ «ПДНК Сейв Вел».

Також встановлено, що зазначений договір не містить фіксованого розміру орендної плати, оскільки відповідно до пункту 2 договору № 01/03/11, вартість послуг складається із вартості роботи обладнання, вартості очікування (простою) обладнання на свердловині та вартості роботи персоналу. Розрахунки здійснюються на підставі добових рапортів та актів наданих послуг.

Сторонами підписувались акти надання послуг, в яких розрахунок проводився у залежності від того, які роботи були виконані виконавцем, тобто позивачем.

Крім того, зазначеним договором від 10 березня 2011 року № 01/03/11 не передбачено передавання майна у момент підписання договору, також не передбачений та, відповідно, не підписувався акт приймання - передавання майна.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції обґрунтовано визначився з тим, що договір № 01/03/11 по суті є договором, спрямованим на виконання позивачем певних робіт за допомогою обладнання, ввезеного у березні 2011 року на митну територію України, яке продовжувало знаходитись у користуванні у позивача, а не договором оренди.

Враховуючи, що позивач не передавав товар, ввезений ним у режимі тимчасового ввезення, у користування іншій особі, судом апеляційної інстанцій обґрунтовано зазначено, що у позивача відсутні підстави для сплати ним податку в обсязі, передбаченому законодавством для ввезення товарів на митну територію України у митному режимі імпорту, що вказує на відсутність у відповідача підстав для визначення податкових зобов'язань з податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За встановлених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для скасування спірних податкових повідомлень - рішень, а відтак - задоволення позовних вимог.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду апеляційної інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Полтавської митниці залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року у справі 2а-1670/6602/12 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддяНечитайло О.М.
СуддіЛанченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.