Справа № 806/513/15
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2016-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Попова О.Г.
Суддя-доповідач:Шевчук С.М.
УХВАЛА

іменем України

"18" січня 2016 р. Справа № 806/513/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шевчук С.М.

суддів: Майора Г.І.

Одемчука Є.В.,

при секретарі Витрикузі В.П. ,

за участю сторін:

третя особа -ОСОБА_3, представників: від третьої особи- ОСОБА_7.; від позивача- ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "23" листопада 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Реєстраційної служби Романівського районного управління юстиції Житомирської області третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача- ОСОБА_3 про скасування рішень ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 23.11.2015року скасовано рішення Реєстраційної служби Романівського районного управління юстиції Житомирської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 5034243 від 15.08.2013року і внесенням запису під №2130962 про право власності ОСОБА_3 на об'єкт нерухомого майна нежитлове приміщення загальною площею 197,8 кв.м. (реєстраційний номер 14) за адресою: АДРЕСА_1 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 5034864 від 15.08.2013 року і внесенням запису під №2131814 про право власності ОСОБА_3 на об'єкт нерухомого майна нежитлове приміщення загальною площею 430,1 кв.м. (реєстраційний номер 14) за адресою: АДРЕСА_2 в.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції третя особа - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про закриття провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що даний спір не є публічно -правовим спором, оскільки фактично стосується спору щодо права власності на об'єкт нерухомого майна і лише формально заявлено до державного реєстратора Реєстраційної служби.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 грудня 2014 року за наслідками проведення електронних торгів ОСОБА_4 придбав у власність реалізоване майно боржника ВАТ «Агроспецмонтаж» за адресою: АДРЕСА_3: комплекс із шести будівель, а саме: будинок адміністрації - 393,1 кв.м., майстерня - 631,7 кв.м., гараж - 614.3 кв.м., диспетчерська - 189,8 кв.м., ангар - 395,9 кв.м., електростанція.

16.01.2015року приватним нотаріусом Романівського районного-нотаріального округу Житомирської області Прогонним Є.М. видано ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на вище перераховане майно, зареєстроване в реєстрі за № 15, та внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про реєстрацію права власності 8408339 (т.1 а.с.10-11).

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що 15.08.2013 року Реєстраційною службою Романівського районного управління юстиції Житомирської області прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 5034243 і внесено запис під №2130962 про право власності ОСОБА_3 на об'єкт нерухомого майна нежитлове приміщення загальною площею 197,8 кв.м. (реєстраційний номер 14) за адресою: АДРЕСА_1 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 5034864 від 15.08.2013 року і внесенням запису під №2131814 про право власності ОСОБА_3 на об'єкт нерухомого майна нежитлове приміщення загальною площею 430,1 кв.м. (реєстраційний номер 14) за адресою: АДРЕСА_2 в (а.с.86-87).

З пояснень представників сторін та висновку судової будівельно-технічної експертизи №636/07.15 (т.2 а.с.48-69) вбачається, що не житлове приміщення, які зареєстровані на праві власності за ОСОБА_3 (адреса названих приміщень- АДРЕСА_2 в) є диспетчерською та ангаром, які одночасно зареєстровані на праві власності за ОСОБА_4 (адреса названих приміщень - АДРЕСА_3).

Отож, одне і теж приміщення (диспетчерської та ангару) зареєстровано на праві власності одночасно за двома особами за різними адресами реєстрації.

Таким чином, предметом спору у даній справі є право власності на одне і теж приміщення (диспетчерської та ангару, яке зареєстровано за двома власниками за різними адресами) та відновлення порушеного права зі сторони третьої особи, яка як і позивач претендує на права власника по відношенню до названих об'єктів нерухомого майна.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суди всіх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС (у редакції, чинній на час звернення Товариства до суду з позовом) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна, подальше оспорювання такого права власності на таке майно має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Не обговорюючи питання правильності застосування судами норм ЗК та Закону № 161-ХІV, колегія суддів вважає, що в цьому випадку неоднаково застосовано статтю 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом». Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Аналогічна позиція викладена у постановах ВСУ від 04.011.2015року (справа №21-329а15), від 03.11.2015року (справа № 21-2054а15), від 13.10.2015року (справа 21-2229а15), від 16.06.2015року (справа 21-227а15) (а.с.133- 146 т. 2).

Таким чином, висновок суду першої інстанції у справі, що розглядається, не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "23" листопада 2015 р. скасувати.

Прийняти нове рішення, яким провадження у даній справі - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М. Шевчук

судді: Г.І. Майор

Є.В.Одемчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_4 АДРЕСА_4

3- відповідачу/відповідачам: Реєстраційна служба Романівського районного управління юстиції Житомирської області вул.Небесної сотні,57,смт.Романів,Житомирська область,13000

4-третій особі: ОСОБА_3 - АДРЕСА_5