Справа № 825/3762/15-а   
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2016-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2016 року м.Чернігів Справа № 825/3762/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участю секретаря Кондратенко О.В.,

представників позивача Гріневич В.А., Цурія В.К.,

представника відповідача Гладченко Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лагрос ЛТД» до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

08.12.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «Лагрос ЛТД» (далі - ТОВ «Лагрос ЛТД») звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі - ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області від 26.11.2015 №№ , .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що акт перевірки від 27.08.2015 № 1509/22/14220656, на підставі якого винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення, містить неправомірні висновки, які суперечать нормам Податкового кодексу України, оскільки реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами підтверджується первинними документами.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав повністю, просив у його задоволенні відмовити, оскільки наданими позивачем документами неможливо підтвердити реальність здійснення господарських операцій, так як вони не відповідають вимогам чинного законодавства України, не містять інформації щодо змісту та обсягу надання господарських операцій, порядку надання послуг контрагентами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ТОВ «Лагрос ЛТД» зареєстровано в якості юридичної особи, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 08.12.2015 (т.2 а.с. 88-90) та є платником податку на додану вартість.

Як вбачається з матеріалів справи, працівниками ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області, на підставі направлень на перевірку від 16.07.2015 №№ 1681, 1682, наказу від 06.07.2015 № 1569 та відповідно до плану-графіку проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання, проведено з 16.07.2015 по 12.08.2015 планову виїзну перевірку ТОВ «Лагрос ЛТД» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2014.

За результатами перевірки складено акт від 27.08.2015 № 1509/22/14220656 (т. 1 а.с. 25-109), яким встановлено наступні порушення податкового законодавства:

1) пункту 138.2. статті 138, підпункту 139.1.9. пункту 139.1. статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого товариством завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток, всього у сумі 424179 грн., у тому числі: за 4 квартал 2012 року - 46945 грн., за 2013 рік - 324179 грн., за 2014 рік - 424179 грн.;

2) пункту 198.1., 198.2., 198.5., 198.6. статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого товариством занижено податок на додану вартість, на загальну суму 84835 грн., у тому числі: за жовтень 2012 року - 1045 грн., за листопад 2012 року - 3316 грн., за грудень 2012 року - 5887 грн., за січень 2013 року - 9323 грн., за лютий 2013 року - 7724 грн., за березень 2013 року - 6687 грн., за квітень 2013 року - 2239 грн., за травень 2013 року - 1931 грн., за червень 2013 року - 2242 грн., за липень 2013 року - 3311 грн., за серпень 2013 року - 3329 грн., за вересень 2013 року - 11135 грн., за жовтень 2013 року - 1333 грн., за листопад 2013 року - 2667 грн., за грудень 2013 року - 2667 грн., за січень 2014 року - 1333 грн., за березень 2014 року - 5333 грн., за квітень 2014 року - 2667 грн., за травень 2014 року - 5333 грн., за червень 2014 року - 5333 грн.;

3) «Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку», затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 № 1020 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2011 за № 46/18784.

На підставі вказаного вище акту відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення від 14.09.2015:

1) № , яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 106044 грн., з них: за основним платежем - 84835 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 21209 грн.;

2) № , яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 424179 грн. (т.1 а.с. 129,130).

23.09.2015 ТОВ «Лагрос ЛТД» на адресу ГУ ДФС у Чернігівській області направлено скаргу № 181, в якій позивач просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 14.09.2015 №№ , (т. 1 а.с. 132-152).

Рішенням ГУ ДФС у Чернігівській області від 20.11.2015 № 3428/10/25-01-10-04-15 про результати розгляду скарги, скаргу ТОВ «Лагрос ЛТД» від 23.09.2015 задоволено частково: скасовано в частині оскаржені ТОВ «Лагрос ЛТД» податкові повідомлення-рішення від 14.09.2015 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 48666 грн., у тому числі: основного платежу - 38933 грн., штрафних (фінансових) санкцій - 9733 грн.; № про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 194667 грн.; залишено без змін оскаржені ТОВ «Лагрос ЛТД» податкові повідомлення-рішення від 14.09.2015 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 57378 грн., у тому числі: основного платежу - 45902 грн., штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) - 11476 грн.; № про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 229512 грн. (т.1 а.с.153-161).

За результатами розгляду первинної скарги ТОВ «Лагрос ЛТД» 26.11.2015 Державною податковою інспекцією у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області винесено нові податкові повідомлення-рішення із зменшеною сумою податкових зобов'язань:

1) № , яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 229512 грн.;

2) № , яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 57378 грн., з них: за основним платежем - 45902 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 11476 грн. (т.2 а.с. 175-176).

Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом охоронюваних законом прав та інтересів.

Так, у відповідності до статті 4 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах, зокрема, превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Частинами першою та другою статті 9 Закону № 996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні положення відображені у абзаці першому пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення № 88).

Підпунктом 14.1.27. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з підпунктом 138.1. статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються зокрема із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з положеннями цього Кодексу.

Пунктом 138.2. статті 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У відповідності до пункту 138.8. статті 138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

У свою чергу, підпунктом 139.1.9. пункту 139.1. статті 139 ПК України передбачено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Так, у пункті 198.1. статті 198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. статті 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11. статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6. статті 198 ПК України).

Податкова накладна відповідно до пункту 201.10. статті 201 ПК України видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З огляду на викладені положення ПК України, для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник податку на додану вартість повинен мати оформлені належним чином податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Зважаючи на зміст наведеної норми процесуального права та враховуючи, що вимоги заявленого позову полягають у скасуванні податкових повідомлень-рішень, предметом доказування у даній справі мають бути саме обставини, які свідчать про обґрунтованість чи безпідставність їх винесення та наявність чи відсутність порушень позивачем законодавчих приписів, зокрема, реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на формування податкового кредиту; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають позивачу право на податковий кредит.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції. Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Це підтверджується також правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у справах, пов'язаних з визначенням податкових зобов'язань з податку на додану вартість та бюджетним відшкодуванням податку на додану вартість, в яких Верховний Суд України звертає увагу на необхідність з'ясування судами при розгляді справ на те, чи мали операції з придбання та реалізації товарів (послуг) реальний характер, як перевозились і зберігались товари (чиїм транспортом, за чий рахунок, яким є розмір витрат, якою особою виконувались роботи чи надавались послуги, які матеріали використовувалися для виконання робіт), чи були такі операції взагалі можливі з урахуванням оперативності їх проведення та інше.

Так, судом встановлено, що 06.09.2012 між ТОВ «Лагрос ЛТД» (Покупець) та ТОВ «Українська нафто-газова компанія» (Постачальник) укладено договір купівлі-продажу газу № П/12-218 (т.2 а.с.1-3), за умовами якого постачальник зобов'язується передати покупцю природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах даного договору.

Вищевказаний договір підписаний уповноваженими на те особами та скріплений печатками.

Крім того, судом встановлено, що «Українська нафто-газова компанія» є платником податку на додану вартість.

На підтвердження здійснення господарських операцій за укладеним з ТОВ «Українська нафто-газова компанія» договором купівлі-продажу газу від 06.09.2012 № П/12-218 позивачем надано до суду: копії актів передачі-приймання природнього газу; копії податкових накладних; копії актів звіряння розрахунків з ТОВ «Українська нафто-газова компанія»; копії актів надання послуг з транспортування газу; копії актів приймання-передачі протранспортованого природного газу; копії звітів показників коректору газу (т.2 а.с. 11-76).

Всі зазначені вище первинні бухгалтерські документи оформлені у відповідності до статті 9 Закону № 996-XIV та пункту 2.4. Положення № 88.

При цьому, як вбачається з акту перевірки від 27.08.2015 № 1509/22/14220656 у ході проведення перевірки перевіряючими встановлено, що акти приймання-передачі підписані продавцем і покупцем, проте не погоджені з газотранспортною організацією, що забезпечує доставку природного газу до об'єктів покупця, у зв'язку з чим відповідачем зроблено висновок про відсутність факту реального здійснення операцій з поставки природного газу від ТОВ «Українська нафто-газова компанія» (т.1 а.с.50).

Разом з тим, суд не погоджується з вищевказаною позицією відповідача, з огляду на наступне.

Так, у відповідності до пункту 7 частини 2 статті 19 Закону України від 08.07.2010 № 2467-VI «Про засади функціонування ринку природного газу» (далі - Закон № 2467-VI) (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) споживач зобов'язаний складати і підписувати з представниками газопостачального, газотранспортного та газорозподільного підприємства акти приймання-передачі природного газу (крім населення).

Згідно пункту 3.4 договору купівлі-продажу газу від 06.09.2012 № П/12-218 приймання - передача газу, поставленого постачальником (ТОВ «Українська нафто-газова компанія») покупцеві (ТОВ «Лагрос ЛТД») у відповідному місяці, оформляється щомісячними актами приймання-передачі природного газу.

Акти приймання-передачі природного газу, що зазначені у пункті 3.4 даного договору, складаються покупцем за формою, наданою постачальником, з обов'язковим наступним погодженням з газотранспортною та газорозподільною організацією до 5 числа, наступного за звітним місяцем (пункт 3.5 договору купівлі-продажу газу від 06.09.2012 № П/12-218).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Українська нафто-газова компанія» та ТОВ «Лагрос ЛТД» були складені акти передачі-приймання природного газу від 31.10.2012, від 30.11.2012, від 31.12.2012, від 31.01.2013, від 28.02.2013, від 31.03.2013 (т.2 а.с.12,15,18,21,25,31).

З метою подальшого погодження вищевказаних актів з газорозподільною організацією, між ТОВ «Лагрос ЛТД» та Газорозподільним підприємством Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» укладено акти надання послуг з транспортування газу від 28.02.2013 №№ ЧН000009143, ЧН000009190, від 31.10.2012 №№ СФтр-10716, СФтр-10764, від 30.11.2012 №№ СФтр-12465, СФтр-12547, від 31.03.2013 №№ ЧН000014156, ЧН000014200, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.12.2012 №№ СФтр-14509, СФтр-14597, від 31.01.2013 №№ СФтр-14783, СФтр-14874 (а.с.39,40,45,46,53,54,58,59,64,65,71,72).

Таким чином, вищевказані обставини спростовують посилання відповідача як у акті перевірки, так і у судовому засіданні щодо відсутності факту реального здійснення операцій з поставки природного газу ТОВ «Лагрос ЛТД» від ТОВ «Українська нафто-газова компанія».

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів не може бути підставою для висновків про відсутність господарської операції та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства у зв'язку з його господарською діяльністю.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 22.09.2015 (справа № 2а-2717/11/2670).

У відповідності до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що суб'єктом владних повноважень не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за спірним правочином, про наявність взаємопов'язаності позивача та контрагента позивача, про несумісність предмету спірних правочинів з напрямом господарської діяльності позивача, про відсутність розумних економічних або інших причин (ділової мети) придбання послуг у контрагента, що зумовлює необґрунтованість висновку суб'єкта владних повноважень про невідповідність закону вчинених за ним господарських операцій.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 26.11.2015 № в частині донарахування з податку на додану вартість у сумі 32832 грн. (основний платіж - 26265 грн., штрафна санкція - 6567 грн.) та від 26.11.2015 № в частині зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 131327 грн.

При цьому, суд не бере до уваги посилання відповідача у акті перевірки від 27.08.2015 № 1509/22/14220656 та у судовому засіданні на акт від 12.08.2014 № 1137/20-38-23-01-04/37764888, з огляду на наступне.

Так, з акту перевірки вбачається, що підставою для висновку фіскального органу про неправомірне формування податкового кредиту по операціях позивача з ТОВ «Лідер Нафта» та ТОВ «Українська нафто-газова компанія» став акт від 12.08.2014 № 1137/20-38-23-01-04/37764888 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Українська нафто-газова компанія»» (код за ) щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків, їх реальності та повноти відображення, обліку за період з 01.10.2012 по 16.01.2014», відповідно до якого не підтверджено реальність здійснення господарських відносин ТОВ «Українська нафто-газова компанія» з контрагентами. Зокрема, актом встановлено відсутність посадових осіб ТОВ «Українська нафто-газова компанія» за реєстраційною адресою, підприємством не надано будь-якого документального підтвердження виконання зобов'язань підприємства при здійсненні господарської діяльності.

Разом з тим, суд вважає, що вищевказані акти не можуть слугувати безспірним та об'єктивним доказом того, що господарські операції між позивачем та його контрагентами не відбувались.

Адже такі обставини, як відсутність у контрагента трудових ресурсів, штату працівників, відсутність у власності основних засобів, майна не можуть спростовувати фактичне виконання спірних операцій, оскільки податковим органом не доведено зв'язку цього факту з неможливістю виконати розглядувані послуги із залученням інших фізичних осіб та орендованого майна. Неперебування контрагента за місцем реєстрації не є свідченням неможливості провадження ним діяльності за іншою адресою.

Таким чином, у випадку, коли платник податку виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання права на податковий кредит з податку на додану вартість та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, зазначені у службовій записці та актах обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо. В разі порушення контрагентами податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цих осіб. Позивач не може нести відповідальності за дії своїх контрагентів.

Крім того, чинне законодавство не зобов'язує платника податків перевіряти безпосередніх контрагентів на предмет виконання ними вимог податкового законодавства та їх безпосередню наявність за місцезнаходженням перед тим, як відносити відповідні суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Також, згідно рішень Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Крім того, судом встановлено, що 26.12.2012 між ТОВ «Лагрос ЛТД» (Покупець) та ТОВ «Лідер Нафта» (Продавець) укладено договір купівлі-продажу № 10812ЧТ (т.1 а.с.164-166), за умовами якого продавець, протягом строку дії договору, зобов'язується передавати у власність покупця та відпускати через мережу АЗС нафтопродукти в асортименті: дизельне пальне, неетильовані бензини А-95, А-92, А-76/80, належної якості (підтвердженої сертифікатом якості), що відповідає державним стандартам, в кількості та за цінами, які зазначено у видаткових накладних, а покупець зобов'язується оплачувати вартість товару на умовах цього договору та отримувати товар на АЗС.

На підтвердження здійснення господарських операцій за укладеним з ТОВ «Лідер Нафта» договором купівлі-продажу від 26.12.2012 № 10812ЧТ позивачем надано до суду: копії звітів за господарськими операціями з ТОВ «Лідер Нафта», копії видаткових накладних, копії податкових накладних, копію реєстру платіжних доручень з 01.12.2012 по 30.09.2013, копію витягу з журналу видачі талонів паливно-мастильних матеріалів, копію витягу з подорожніх листів (для списання паливно-мастильних матеріалів) (т.1 а.с. 167-236, 243-259).

Разом з тим, як вбачається з акту перевірки від 27.08.2015 № 1509/22/14220656 у ході проведення перевірки перевіряючими встановлено, що товариством не надано документи, що підтверджують фактичне отримання дизпалива та бензину від ТОВ «Лідер Нафта» згідно договору - чеків та заправочних відомостей, у зв'язку з чим відповідачем зроблено висновок про відсутність факту реального здійснення операцій з придбання товарів у ТОВ «Лідер Нафта».

Так, згідно пункту 5.4. договору купівлі-продажу від 26.12.2012 № 10812ЧТ визначено, що оператор АЗС після завершення відпуску товару покупцю або його уповноваженому представнику зобов'язаний видати інформаційний чек, в якому зазначаються дата та час обслуговування, марка та кількість відпущеного товару.

У свою чергу, у відповідності до пункту 10 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 № 1442 (далі - Правила № 1442) розрахунки за продані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з нафтопродуктами споживачеві в обов'язковому порядку видається розрахунковий документ за установленою формою на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару. У розрахунковому документі зазначається інформація про форму здійснення розрахунку.

З системного аналізу пункту 5.4. договору купівлі-продажу від 26.12.2012 №10812ЧТ та Правил № 1442 вбачається, що оператор АЗС після завершення відпуску товару зобов'язаний видати покупцю інформаційний чек на повну суму проведеної операції із зазначенням дати та часу обслуговування, марки та кількості відпущеного товару, який підтверджує факт купівлі товару.

Разом з тим, позивачем ні під час проведення перевірки, ні у судове засідання не надано документів, що підтверджують фактичне отримання дизпалива та бензину на АЗС ТОВ «Лідер Нафта», а саме: інформаційних чеків, передбачених договором купівлі-продажу від 26.12.2012 №10812ЧТ та Правилами № 1442, що, у свою чергу, свідчить про відсутність факту реального здійснення операцій з придбання товарів позивачем у ТОВ «Лідер Нафта».

При цьому, судом не приймаються до уваги, надані позивачем до суду, подорожні листи, оскільки останні не підтверджують факт використання саме придбаного у ТОВ «Лідер Нафта» пального (т.1 а.с.251-259).

Крім того, судом встановлено, що податкові накладні підписані ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Разом з тим, представником позивача до суду не надано жодних документів, які підтверджують право вищевказаних осіб на підписання податкових накладних.

Також, з копій видаткових накладних, наявних у матеріалах справи (а.с. 172, 174, 176, 178, 180, 182, 184, 186, 188, 190, 192, 194, 196, 198, 200, 202, 205, 207, 209, 211, 213, 215, 217, 219, 221, 223, 225, 227, 229, 231, 233), вбачається, що останні взагалі не містять прізвища, ім'я та по батькові особи, відповідальної за здійснення господарської операції.

Згідно підпункту 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення № 88) встановлено, що записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Підпунктом 2.1 Положення № 88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно з підпунктом 2.4 Положення № 88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У свою чергу, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11. статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6. статті 198 ПК України).

Податкова накладна відповідно до пункту 201.10. статті 201 ПК України видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Разом з тим, надані позивачем документи (видаткові та податкові накладні) не можна вважати належно оформленими та підписаними повноваженими особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 26.11.2015 № в частині донарахування з податку на додану вартість у сумі 24546 грн. (основний платіж - 19637 грн., штрафна санкція - 4909 грн.) та від 26.11.2015 № в частині зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 98185 грн.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» суд визначив, що «... адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі і поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 3 статті 2, частини 1 статті 11 та частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Так, згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Оскільки, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Лагрос ЛТД» підлягають задоволенню частково, то суд вважає за необхідне присудити Товариству з обмеженою відповідальністю «Лагрос ЛТД» за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області судовий збір у розмірі 2151,67 грн.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Лагрос ЛТД» - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області форми «Р» від 26.11.2015 № в частині донарахування з податку на додану вартість у сумі 32832 (тридцять дві тисячі вісімсот тридцять дві) грн. (основний платіж - 26265 (двадцять шість тисяч двісті шістдесят п'ять) грн., штрафна санкція - 6567 (шість тисяч п'ятсот шістдесят сім) грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області форми «П» від 26.11.2015 № в частині зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 131327 (сто тридцять одна тисяча триста двадцять сім) грн.

Присудити Товариству з обмеженою відповідальністю «Лагрос ЛТД» за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області судовий збір у розмірі 2151 (дві тисячі сто п'ятдесят одна) грн. 67 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядок та строки, передбачені статтями 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Падій