Справа № 750/4466/14
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2016-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" січня 2016 р. м. Київ К/800/42877/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові

на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 червня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові (далі - УПФУ в м. Чернігові) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про визнання неправомірними дій та зобов'язання призначити пенсію по втраті годувальника. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком як інвалід ІІІ групи. Зазначає, що у грудні 2013 року вона звернулася до УПФУ в м. Чернігові із заявою про переведення її на інший вид пенсії, оскільки у ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік і вона має право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до частини 1 статті 36 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV). Проте, відповідач відмовив їй у призначенні такої пенсії з тих підстав, що чоловік позивача отримував пенсію не за віком, а за вислугу років, як працівник льотного екіпажу, відповідно до статей 53,54 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ). Вважаючи дії УПФУ в м. Чернігові неправомірними, просила суд зобов'язати відповідача призначити пенсію у зв'язку з втратою годувальника в розмірі 50 % пенсії, яку отримував її чоловік з 02 грудня 2013 року.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 червня 2014 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2014 року, позов задоволено. Визнано неправомірними дії УПФУ в м. Чернігові щодо відмови ОСОБА_4 у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Зобов'язано УПФУ в м. Чернігові призначити ОСОБА_4 пенсію у зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_5 з 02 грудня 2013 року у розмірі 50 % за вислугу років ОСОБА_5

У касаційній скарзі відповідач порушує питання про скасування судових рішень першої та апеляційної інстанцій та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, положень Законів № 1788-ХІІ та №1058-IV, не взято до уваги постанову Кабінету Міністрів України від 21 липня 1992 року № 418 «Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу» (далі - постанова КМУ № 418). Вказує, що чинне законодавство не передбачає можливості призначення у зв'язку з втратою годувальника, виходячи із розміру пенсії, призначеної за вислугу років.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 перебуває на обліку в УПФУ в м. Чернігові та отримує пенсію по інвалідності. Позивач є вдовою ОСОБА_5 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копіями пенсійного посвідчення, свідоцтва про шлюб та свідоцтва про смерть.

Померлий отримував пенсію за вислугу років, як працівник льотного екіпажу відповідно до статті 54 Закону №1788-ХІІ.

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до УПФУ в м. Чернігові із заявою про переведення її на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Проте, листом від 16 грудня 2013 року № 23700/05 відповідач відмовив позивачу у переведенні на інший вид пенсії у зв'язку з тим, що призначити їй пенсію по втраті годувальника в розмірі 50% пенсії, призначеної за вислугу років померлому чоловіку, немає законних підстав.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач має право на пенсію по втраті годувальника у розмірі 50 % пенсії за вислугу років, яку отримував її чоловік.

Проте з такими висновками погодитись неможливо.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Водночас, в абзаці 7 частини 2 статті 5 Закону № 1058-IV зазначено, що виключно цим Законом визначаються умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Види пенсійних виплат і соціальних послуг визначені статтею 9 Закону № 1058-IV, в частині 1 якої зазначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника визначені статтями 37-50 Закону №1788-ХІІ та Розділом V Закону № 1058-IV.

Зокрема, Розділом V Закону № 1058-IV визначено умови призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника (стаття 36), розмір такої пенсії (стаття 37), період, на який вона призначається, зміна її розміру (стаття 38), призначення однієї пенсії у зв'язку з втратою годувальника на всіх членів сім'ї, виділення частки пенсії (стаття 39).

Абзацом 1 пункту 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, який прийнятий пізніше Закону № 1788-XII, встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з абзацом 2 пункту 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV положення Закону № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. Цим абзацом було доповнено вказаний пункт згідно із Законом № 3108-IV.

Таким чином, враховуючи, що Закон № 1058-IV, який прийнятий останнім у часі та, як зазначено у його преамбулі, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів ПФУ, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, а також те, що він чітко визначає, в якій частині застосовується Закон № 1788-XII, пріоритетному застосуванню до відносин, пов'язаних з призначенням і виплатою пенсій у зв'язку з втратою годувальника, підлягає Закон № 1058-IV.

Право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника закріплено, зокрема, абзацом 2 частини 1 статті 36 Закону № 1058-IV, відповідно до якого батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Отже, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладену в постановах від 15 квітня 2014 року (справа № 21-67а14) та від 15 липня 2014 року (справа № 21-263а14) призначення і виплата пенсії у зв'язку з втратою годувальника має здійснюватись відповідно до вимог Закону № 1058.

Частиною 1 статті 37 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Отже, із змісту наведеної норми видно, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається у відсотковому відношення від розміру пенсії за віком померлого годувальника.

Перелік осіб, які мають право на пенсію за віком та умови її призначення визначені статтями 12 та 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Так, зокрема, це досягнення чоловіками віку 60 років і при стажі роботи не менше 25 років (абзац 1 частини 1 статті 12) або зайнятість на перелічених у статті 13 цього Закону роботах, що дають право на призначення такої пенсії на пільгових з умовах.

Як видно із матеріалів справи, чоловік ОСОБА_4 помер у віці 53 роки та отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до статті 54 Закону №1788-ХІІ, якою передбачено окремий вид пенсійного забезпечення, що не застосовується при обчисленні розміру пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Таким чином, позивач має право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до частини 1 статті 37 Закону № 1058-IV і її розмір повинен обчислюватись із розміру пенсії за віком. Проте такий вид пенсії її чоловіку не призначався.

Заперечуючи проти позову, УПФУ в м. Чернігові посилалося на те, що у разі переведення ОСОБА_4 на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, розмір її пенсії буде меншим, ніж вона отримує, проте вирішуючи спір, суди не звернули уваги на ці обставини та не перевірили доводи відповідача.

Враховуючи те, що виходячи із загальних приписів пенсійного законодавства, згідно з якими у разі, якщо після перерахунку пенсії, її розмір зменшиться, то пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі, зазначені обставини мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до частини 2 статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, рішення судів підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 червня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак