Справа № 825/3784/15-а
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2016-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 січня 2016 року м. Чернігів Справа № 825/3784/15-а
Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Соломко І.І.,
за участю секретаря Шило М.В.,
представника позивача Подибайла В.Ю.,
представників відповідача Майстати А.Л.,
Кожемяки Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -
В С Т А Н О В И В:
До Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулась Військова частина НОМЕР_1 (далі-позивач, В/Ч НОМЕР_1 ) до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області (далі-відповідач, ДФІ в Чернігівській області), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу заступника начальника ДФІ в Чернігівській області Суржика О.Ф. від 21.09.2015 про вчинення В/Ч НОМЕР_1 дій щодо усунення порушень, викладених у акті ревізії від 20.08.2015 № 25-08-21/11, стосовно зайвого нарахування та виплати надбавки за роботу з особовим складом в сумі 4860,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що під час проведення ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2014 по 01.06.2015 В/Ч НОМЕР_1 , відповідачем виявлено ряд порушень вимог чинного законодавства. Дані порушення відображені в акті ревізії від 20.08.2015 № 25-08-21/11. Так, відповідач дійшов висновку про зайве нарахування та виплату надбавки за роботу з особовим складом в сумі 4860,00 грн., з них за 2014 рік в сумі 3420,00 грн., упродовж січня травня 2015 року в сумі 1440,00 грн., а також сплати єдиного соціального внеску в сумі 1686,42 грн., з них упродовж 2014 року в сумі 1186,74 та упродовж січня-травня 2015 року в сумі 499,68 грн. З таким висновком позивач не погоджується, оскільки відповідно до п. 18 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам від 11.06.08 № 260, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, що займають штатні посади головного старшини бригади, полку, батальйону, дивізіону та старшини батальйону (дивізіону), ескадрильї, роти, батареї, команди, а також відповідного їм військового підрозділу зі штатною чисельністю військовослужбовців строкової військової служби 20 та більше осіб, виплачується надбавка за роботу з особовим складом у розмірі 15 відсотків посадового окладу. 21.09.2015 на адресу В/Ч НОМЕР_1 було направлено вимогу № 25-08-18-14/5587, в якій повідомлялось про усунення виявлених порушень. Позивач вважає, що порушення, про які зазначено в акті ревізії, не мали місця, а вимога відповідача, що складена на підставі акту ревізії є необґрунтованою та підлягає скасуванню.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в адміністративному позові та просив позов задовольнити.
Представники відповідача в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначили, що ДФІ в Чернігівській області при проведенні ревізії, складанні акту ревізії та при винесенні вимоги від 21.09.2015 діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством. Також просили суд врахувати правовий висновок Верховного Суду України по аналогічним правовідносинам.
Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Відповідно до п. 2.23 Плану контрольно-ревізійної роботи на ІІ квартал 2015 року ДФІ в Чернігівській області проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності у В/Ч НОМЕР_1 за період з 01.01.2014 по 01.06.2015.
За результатами ревізії ДФІ в Чернігівській області складено акт ревізії від 20.08.2015 № 25-08-21/11 (а.с.7-11), в якому зафіксовані порушення, а саме: зайво нараховані та виплачені надбавки в сумі 4860,00 грн., з них за 2014 рік в сумі 3420,00 грн., упродовж січня травня 2015 року в сумі 1440,00 грн., також сплачено єдиного соціального внеску в сумі 1686,42 грн., з них упродовж 2014 року в сумі 1186,74 та упродовж січня-травня 2015 року в сумі 499,68 грн.(а.с.10).
Оскільки в ході контрольного заходу виявлені порушення не були усунені, на адресу відповідача направлена вимога від 21.09.2015р. № 25-08-18-14/5587, в якій повідомлялося про усунення порушень виявлених під час ревізії та надано В/Ч А 2622 строк до 22.10.2015 для надання інформації щодо вжитих заходів.
Згідно вимоги від 21.09.2015р. № 25-08-18-14/5587 під час ревізії у позивача виявлено порушення: «… розділу 18 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.06.200 №260, при відсутності в військових підрозділах А2622 військовослужбовці строкової військової служби проводилась виплата старшинам бойових підрозділів надбавки за роботу з особливим складом у розмірі 7,5% від посадового окладу з врахуванням щомісячної додаткової винагороди в сумі 4860,00 грн., і як наслідок перераховано єдиного соціального внеску в сул 1686,42 грн., внаслідок чого завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 6546,42 грн. В порушення п.2 приміток норми 60.5 «Додаткові надбавки до норм витрат пального при використанні автомобільної техніки в особливих умовах», Норм витрат пального, масел, мастил і спеціальних рідин при експлуатації ремонті та консервації військової техніки і озброєння ЗС України затверджених наказом Міністра оборони України від 06.01.1999 № 1 внесеними змінами та доповненнями), а саме при розрахунку витрат пального при роботі автомобілів на заміських дорогах з удосконаленим покриттям не зменшувались норми витрат на 15 відсотків, що призвело понаднормового списання паливно - мастильних матеріалів та завдало матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 942,92 грн.»(а.с.18-19).
Надаючи оцінку оскаржуваній вимозі, суд виходить із наступного.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993р. №2939-ХІІ, здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).
Відповідно до Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення), Інспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.
Інспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів <…> (підпункт 4 пункту 4 Положення).
Відповідно до пункту 6 Положення Інспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Інспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.
Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні від 26.01.1993 № 2939-ХІІ, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.
В силу вимог п. 7 Положення Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об`єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах.
При цьому, суд зазначає, що процедура інспектування встановлена Порядком проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №550 від 20.04.2006р., зі змінами та доповненнями (далі-Порядок №550).
Згідно до п. 1 Порядку №550, цей Порядок визначає процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб`єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб`єктів господарювання.
Інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб (п.2 Порядку №550).
Приписами пункту 10 статті 10 Закону України №2939-ХІІ органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Проаналізувавши вказані правові норми, суд приходить до висновку, що орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.
При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов`язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
Зі змісту оскаржуваного рішення від 21.09.2015р. № 25-08-18-14/5587 видно, що останнє стосується виконання вимог ДФІ в Чернігівській області щодо усунення виявлених в ході ревізії порушень законодавства.
На підставі наведеного суд, дійшов висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.
У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов`язки для позивача.
У справі, що розглядається, Інспекція пред`явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір.
Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не адміністративний позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права викладена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 17.11.2015 у справі № 21-3498а15.
Суд зазначає, що відповідно до положень ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.
Згідно частини 2 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.
В силу частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, аналіз викладених норм законодавства та встановлених у справі фактичних обставин, свідчить про те, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати присудженню не підлягають, -
П О С Т А Н О В И В:
В задоволені адміністративного позову Військової частини НОМЕР_1 до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування вимоги - відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.
Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя І.І. Соломко