Справа № 806/2590/14
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2016-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2016 року м. Київ К/800/4284/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Калашнікової О.В.,

Васильченко Н.В.,

Леонтович К.Г.,

розглянувши у попередньому розгляді адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2015 року у справі за позовом Словечанського споживчого товариства Овруцької райспоживспілки до Реєстраційної служби Овруцького районного управління юстиції Житомирської області, треті особи - ОСОБА_4, про скасування рішень, -

в с т а н о в и л а:

Словечанське споживче товариство Овруцької райспоживспілки звернулося в суд з позовом до Реєстраційної служби Овруцького районного управління юстиції Житомирської області, в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення № 12965110 від 12.05.2014 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та № 13060693 від 15.05.2014 року про відмову у скасуванні.

Позовні вимоги мотивовано тим, що підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_4 на нежитлове приміщення - магазин, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 стало рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 14.04.2008 року, відповідно до якого: визнано належно оформленим та дійсним договір купівлі-продажу магазину, який знаходиться в АДРЕСА_2 від 28.10.2006 року, укладений між ОСОБА_4 та СТОВ "Словечно"; визнано за ОСОБА_4 право власності на магазин, який знаходиться в АДРЕСА_2. Також позивач зазначає, що рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 31.10.2013 року скасовано рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 14.04.2008 року та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову до СТОВ "Словечно". Дізнавшись про рішення реєстраційної служби Овруцького районного управління юстиції Житомирської області № 12965110 від 12.05.2014 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, позивач звернувся до відповідача із заявою про скасування запису у Державному реєстрі про право власності на нерухоме майно за ОСОБА_4, однак, рішенням відповідача № 13060693 від 15.05.2014 року відмовлено у цьому. Позивач вважає, що оскаржувані рішення підлягають скасуванню, оскільки відсутні документи, які підтверджують право власності ОСОБА_4 на магазин. Також, зазначає, що ОСОБА_4 безпідставно використовується приміщення Словечанського споживчого товариства площею 39,8 кв. м, яке не продавалось і не передавалось в оренду, і прохання позивача звільнити незаконно зайняте приміщення, останньою залишені без уваги.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2015 року, позов задоволено частково, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №12965110 від 12.05.2014 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними судовими рішеннями, ОСОБА_4 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та відмовити у позові.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, рішення державного реєстратора реєстраційної служби Овруцького районного управління юстиції Житомирської області від 12.05.2014 року проведено державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення - магазин, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

Реєстрацію права власності відповідачем проведено на підставі частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", пункту16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що для проведення реєстрації ОСОБА_4 було подано державному реєстратору, серед іншого, рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 14.04.2008 року та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 08.07.2008 року.

Так, 28.10.2006 року між ОСОБА_4 та СТОВ "Словечне" укладено договір купівлі-продажу магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_2. Даний договір нотаріально не посвідчений.

У березні 2008 року ОСОБА_4 звернулась до Овруцького районного суду Житомирської області з позовом до СТОВ "Словечно" про визнання дійсним договору купівлі-продажу магазину від 28.10.2006 року та визнання за нею права власності на магазин.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 14.04.2008 року визнано дійсним належно оформлений договір купівлі-продажу магазину, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, від 28.10.2006 року між ОСОБА_4 та СТОВ "Словечно". Визнано за ОСОБА_4 право власності на магазин, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

На підставі даного рішення комунальним підприємством "Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради" зареєстровано право власності за ОСОБА_4 на нежиле приміщення - магазин, загальною площею 271,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, про що свідчить витяг № НОМЕР_1 від 08.07.2008 року.

Однак, 31.10.2013 року рішенням Апеляційного суду Житомирської області скасовано рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 14.04.2008 року та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову до СТОВ "Словечно" про визнання угоди дійсною та визнання права власності на майно.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що оскаржуване рішення відповідача № 12965110 винесено з порушенням вимог чинного законодавства, є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Згідно із підпунктом 1 частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Невід'ємною складовою частиною Державного реєстру прав є база даних про реєстрацію заяв і запитів та реєстраційні справи.

Згідно із частиною першою статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Частиною першою статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до пункту 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, відноситься до документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

З огляду на наведене, враховуючи те, що рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 14.04.2008 року, яке стало підставою для проведення відповідачем державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення і прийняття відповідного рішення, скасовано рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 31.10.2013 року, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині скасування рішення реєстраційної служби Овруцького районного управління юстиції Житомирської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №12965110 від 12.05.2014 року.

Щодо тверджень ОСОБА_4 про не порушення спірними рішеннями прав позивача колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем було надано докази, які підтверджують право власності позивача на приміщення магазину, а саме: справа на домоволодіння, свідоцтво про право власності.

Рішенням виконавчого комітету Словечанської сільської ради від 21.01.2009 року "Про присвоєння юридичної адреси будівлям, розташованим у АДРЕСА_1" присвоєно юридичну адресу будівлям, які розташовані в АДРЕСА_2 магазину Словечанського споживчого товариства АДРЕСА_1; кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" Словечанського споживчого товариства - АДРЕСА_1; приміщенню недобудованого магазину ОСОБА_4 - АДРЕСА_1.

З пояснень ОСОБА_4, наданих в суді апеляційної інстанції, свідоцтва про право власності НОМЕР_2, інвентарної справи, суд апеляційної інстанції встановив, що за договором купівлі-продажу від 28.10.2006 року ОСОБА_4 придбала магазин, частина якого (39,8 кв. м.) належить на праві власності позивачу.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: