Справа № 804/16325/15
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2016-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Юркова Е.О.
при секретарі - Шпота Я.С.
за за участю: представники позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2
представник відповідача - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Агро-Соя» до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В судовому засіданні 29.12.2015 року усною ухвалою суду здійснено заміну відповідача по справі Західно-Донбаську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на правонаступника - Західно-Донбаську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
В обґрунтування позову позивач посилається на безпідставність та необґрунтованість висновків акту від 16.05.2013 року №131/22-2-37252990 планової виїзної документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Агро-Соя» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.09.2010 року по 31.12.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.09.2010 року по 31.12.2012 року, на підставі якого прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, які винесено без урахування фактичних обставин справи та в порушення приписів податкового законодавства.
В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, обґрунтовуючи свої доводи висновками, викладеними в акті перевірки від 16.05.2013 року №131/22-2-37252990, та вказав, що з огляду на відсутність факту реального вчинення господарських операцій з придбання сої (соєвого боба) між ТОВ «Арсаон» та ТОВ «Автотранспортна компанія «Днепр-Авто» - постачальниками сої (соєвого боба) та ТОВ «ТД Агро-Соя» за перевірений період, позивачем безпідставно завищено суми валових витрат, що призвело до заниження податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 542 631 грн., а також безпідставно віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ по операціям з придбання сої (соєвого бобу) за відсутності факту реального вчинення господарських операцій з придбання між ТОВ «Автотранспортна компанія «Днепр-Авто» та ТОВ «Арсаон» постачальниками сої (соєвого бобу), що призвело до безпідставного завищення податкового кредиту з податку на додану вартість в сумі 262 950 грн. Також зазначив, що проведені операції з виготовлення соєвої олії є економічно необґрунтованими та збитковими, отже вбачається неправомірне використання податкових переваг платником податків. Таким чином, відповідач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення такими, що прийняті у відповідності до норм податкового законодавства, а тому у задоволенні позову просить відмовити.
Вислухавши представників позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявності підстав для його задоволення.
У період з 11.04.2013р. по 07.05.2013р. на підставі направлень від 11.04.2013 року № 218, № 221, № 220, № 219, № 222, згідно п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, ст.77 Податкового кодексу України Західно-Донбаською ОДПІ проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «Торговий Дім Агро-Соя» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.09.2010 року по 31.12.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.09.2010 року по 31.12.2012 року.
Вказаною перевіркою встановлено:
1. п.1.22 ст.1, п.п. 4.1.6 п. 4.1 ct.4, п. 5.1, п.п. 5.2.1 п.5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» в редакції від 22.05.1997 р. № 283/97-ВР, п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст.135, п.п. 139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, які викладені в розділах 3.1.1, 3.1.2 акту перевірки, ТОВ «ТД Агро-Соя» внаслідок заниження скоригованого валового доходу на суму 1 086 660 грн., в тому числі за 4 квартал 2010 року на суму 1 086 660 грн., та безпідставного завищення суми валових витрат на загальну суму 905 550 грн., в тому числі за 4 квартал 2010 року в розмірі 905 550 грн., завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування в розмірі 96 488 грн., в тому числі за 1 квартал 2012 року на суму 96 488 грн. та доходу, що враховується при визначенні об'єкта оподаткування на суму 115 786 грн., в тому числі за 1 квартал 2012 року на суму 115 786 грн. безпідставно занижено податок на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 542 631 грн., в тому числі за 4 квартал 2010 року в розмірі 498 053 грн., за 1 квартал 2012 року на суму 44 578 грн.;
2. п.п. 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 року №168/97-ВР «Про податок на додану вартість» та п.198.3 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України безпідставно завищено податковий кредит з податку на додану вартість в сумі 262 950 грн., в тому числі за листопад 2010 року в розмірі 181 110 грн., за березень 2012 року в розмірі 19 298 грн., за листопад 2012 року в розмірі 62 376 грн., за грудень 2012 року в розмірі 166 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 262 950 грн., в тому числі за листопад 2010 року в розмірі 181 110 грн., за березень 2012 року в розмірі 19 298 грн., за листопад 2012 року в розмірі 62 376 грн., за грудень 2012 року в розмірі 166 грн.;
3. вимог п.51.1 ст.51, п. п. 176.2.6 п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України - підприємством за IV квартал 2012 року подано податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку (1-ДФ) з недостовірними даними.
За результатами перевірки податковим органом був складений акт від 16.05.2013 року №131/22-2-37252990 «Про результати планової виїзної документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Агро-Соя» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.09.2010 року по 31.12.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.09.2010 року по 31.12.2012 року».
На підставі Акту перевірки від 16.05.2013 року №131/22-2-37252990 Західно-Донбаською ОДПІ було винесено:
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, що набув чинності з 01.01.2011 року, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має суто економічні властивості, що неможливо без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків. Тому така ознака результатів господарської діяльності, як цінова визначеність, наявна в абсолютній більшості випадків, хоча в некомерційній господарській діяльності можливе безкоштовне надання результатів останньої.
Розділом ІІІ Податкового кодексу України врегульовані питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на прибуток підприємств.
Витрати у розумінні Податкового кодексу України - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілом власником) (п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).
До складу валових витрат що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, входять: витрати від операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інші витрати, визначені згідно з пунктами 138.5, 138.10 -138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статті 141 цього Кодексу; крім витрат визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.
Приписами пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Пунктом 138.4. статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.
Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
За приписами пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.
Відповідно до п.135.4.ст.135 ПК України дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає: дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу.
Відповідно п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, який відповідає пункту 1.7 статті 1 Закону України „Про податок на додану вартість" від 03.04.1997р. №168/97-ВР, (далі за текстом - Закон №168/97-ВР, який втратив чинність 01.01.2011р.), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.
Згідно п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу України (в редакції на момент перевіряємого періоду та виникнення спірних правовідносин) передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше;
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України та п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону №168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Таким чином, для віднесення платником податку до податкового кредиту суми податку на додану вартість необхідно, зокрема, підтвердити відповідними бухгалтерськими документами факти отримання товару (послуги) та його оплати, а також наявність мети отримання товару (послуг), пов'язаної із подальшим використанням отриманих товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України та п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 №168/97-ВР, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної.
Пунктом 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України (в редакції на момент перевіряємого періоду та виникнення спірних правовідносин) визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Відповідно до п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України (в редакції на момент перевіряємого періоду та виникнення спірних правовідносин) при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Згідно п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.
Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України (в редакції на момент перевіряємого періоду та виникнення спірних правовідносин) податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Частинами 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, які брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже, на підтвердження включення сум коштів до складу витрат та сум ПДВ до складу податкового кредиту необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема: документи, що підтверджують факт отримання послуг від іншої особи та документи, що підтверджують зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю платника податку.
Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:
- неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;
- відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;
- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій;
- здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.
Згідно акту перевірки, перевіркою відображених у рядку 01.1 «Доходи від продажу товарів (робіт, послуг) за період з 01.09.2010 року по 31.03.2011 року у загальній сумі 27 537 673 грн. та рядку 02 «Валовий дохід від операційної діяльності (доход від реалізації товарів (робіт, послуг)» показників за період з 01.04.2011 року по 31.12.2012 рік у загальній сумі 135 875 855 грн. встановлено, що на формування цих показників мало вплив здійснення операцій по реалізації продукції виготовленої на давальницьких умовах, а саме: соєвої олії, соєвої макухи, соєвого екструдата та інше.
Перевіркою відображеного показника у рядку 01.6 інші доходи декларації з податку на прибуток, крім визначених у рядках 01.1 - 01.5, встановлено заниження задекларованих суб'єктом господарювання показників на суму 1 086 660 грн., в тому числі за 4 квартал 2010 року в розмірі 1 086 660 грн.
Так, відповідно до розділу 3.1.2 акту перевірки, перевіркою повноти визначення валових витрат та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за період з 01.09.2010 року по 31.12.2012 року встановлено завищення витрат у сумі 1 002 038, в тому числі за 4 квартал 2010 року в розмірі 905 550 грн., за 1 квартал 2012 року на суму 96 488 грн.
Судом встановлено, що ТОВ «ТД Агро-Соя» (покупець) з ТОВ «Автотранспортна компанія «Днепр-Авто» (продавець) 03.11.2010 року укладено договір купівлі-продажу №1103/10, згідно умов якого покупець придбає соєвий боб в кількості 370 т за ціною 3000 грн. за 1 т, в тому числі ПДВ 500 грн. Постачання товару здійснюється транспортом продавця на склад покупця. Згідно підпункту 2.2 договору місцем відвантаження є м. Павлоград, Дніпропетровської області.
Фінансово-господарські взаємовідносини за укладеним договором підтверджено виписаними ТОВ «Автотранспортна компанія «Днепр-Авто» за фактом постачання податковими та видатковими накладними:
На підтвердження постачання товару платником податків надані товарно-транспорті накладні серії 01АБ без номеру, згідно яких перевізником ТОВ «Автотранспортна компанія «Днепр-Авто» від вантажовідправника ТОВ «Актив-Агро» до вантажоодержувача ТОВ «ТД Агро-Соя» вантажними автомобілями, пункт Навантаження смт. Кегичівка Харківської області, пункт розвантаження м. Павлоград, вул. Харківська 1 а/11, здійснено перевезення сої:
- від 04.11.2010 року, соя в кількості 29,8 т автомобілем марки КАМАЗ державний номер НОМЕР_12 та причеп державний номер НОМЕР_4;
- від 04.11.2010 року, соя в кількості 30,7 т автомобілем марки МАЗ державний номер НОМЕР_13 та причеп державний номер НОМЕР_6;
- від 08.11.2010 року, соя в кількості 30,95 т, автомобілем марки РЕНО державний номер НОМЕР_14 та причеп державний номер НОМЕР_8;
- від 08.11.2010 року, соя в кількості 31,98 т автомобілем марки КАМАЗ державний номер НОМЕР_12 та причеп державний номер НОМЕР_4;
- від 08.11.2010 року, соя в кількості 33,17 т автомобілем марки РЕНО державний номер НОМЕР_15 та причеп державний номер НОМЕР_17;
- від 09.11.2010 року, соя в кількості 33,91 т автомобілем марки КАМАЗ державний номер НОМЕР_12 та причеп державний номер НОМЕР_4;
- від 09.11.2010 року, соя в кількості 32,29 т автомобілем марки МАН державний номер НОМЕР_16 та причеп державний номер НОМЕР_11;
- від 10.11.2010 року, соя в кількості 33,18 т автомобілем марки РЕНО державний номер НОМЕР_14 та причеп державний номер НОМЕР_18
- від 10.11.2010 року, соя в кількості 34,54 т автомобілем марки РЕНО державний номер НОМЕР_15 та причеп державний номер НОМЕР_17;
- від 11.11.2010 року, соя в кількості 35,9 т автомобілем марки МАН державний номер НОМЕР_16 та причеп державний номер НОМЕР_11;
- від 11.11.2010 року, соя в кількості 35,8 т автомобілем марки РЕНО державний номер НОМЕР_14 та причеп державний номер НОМЕР_19
Оплата товару здійснена згідно умов договору в безготівковій формі.
За фактом постачання товару ТОВ «Арсаон» оформлено податкову накладну від 21.03.2012 року №801.
Оплата товару здійснена згідно умов договору в безготівковій формі.
Перевезення товару оформлено товарно-транспортною накладною від 21.03.2012 року серії АВ №000964, згідно якої автопідприємством ПП «Пелих» від вантажовідправника ТОВ «Арсаон» до вантажоодержувача ТОВ «ТД Агро-Соя» вантажним автомобілем, пункт навантаження м. Синельникове, пункт розвантаження м. Павлоград, здійснено перевезення сої в кількості 30,470 т автомобілем марки КАМАЗ державний номер НОМЕР_20 та причеп державний номер НОМЕР_21
Суд зазначає, що висновки податкового органу щодо не підтвердження перевезень сої у зв'язку із не встановленням через відомості ДАІ належності на праві власності автопідприємствам заявлених в ТТН транспортних засобів, суд зазначає що зустрічні перевірки перевізників податковим органом не здійснювались, запити не направлялись, питання належності транспортних засобів на інших підставах, у тому числі оренди, не вивчались.
Отже, з огляду на таке доводи податкового органу щодо не підтвердження реальності здійснення заявлених операції, відсутності зв'язку з господарською діяльністю понесених витрат, є необґрунтованими.
При цьому, суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що позивачем не було надано документів, які підтверджують факт оренди перевізниками транспортних засобів у третіх осіб, оскільки доводити правомірність прийнятих рішень має суб'єкт владних повноважень, якій мав повноваження на встановлення зазначених обставин.
Крім того, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, а відтак визначає взаємовідносини по виконанню перевезення вантажів для обліку транспортної роботи.
Таким чином, оскільки, транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, чи наявності у таких документах недоліків, не може бути єдиною підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість.
Також слід зауважити, що сама по собі наявність чи відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформлені не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших документів вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язання платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
Такі твердження також викладені в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 року № 2 1936/11/13-11.
Актом перевірки також встановлено, що реалізація на експорт олії соєвої без врахування в ціні продажу всіх понесених витрат дають підстави стверджувати, що купівля сої та її подальша реалізація на експорт за ціною, нижчою від ціни придбання, не була зумовлена характером виробничої або іншої господарської діяльності перевіряємого підприємства, оскільки не мала на меті отримання доходу від цих операцій, а, отже, не пов'язана з його господарською діяльністю. Дохідність цих операцій є умовною, оскільки досягнута лише за рахунок зменшення поточних податкових зобов'язань з податку на додану вартість. Не можуть вважатися такими, що вчинені з діловою метою операції за наслідками яких платник податків бажає отримати виключно податкову вигоду без здійснення реальної господарської діяльності.
Згідно п. п. 14.1.231 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
З доводів податкового органу вбачається, що до складу ціни реалізації на експорт ТОВ «ТД Агро-Соя» не були включені всі витрати, понесені у зв'язку з придбанням, переробкою та реалізацією, що призвело до збитковості проведених операцій.
Судом встановлено, що в подальшому придбана соя, відповідно до умов договору переробки № 01/10 від 01.10.2012 року, укладеного з ТОВ «Паллада ТБ», передана в переробку, про що свідчать акти здачі-прийняття давальницької сировини в переробку.
В процесі виробництва олії соєвої була вироблена олія, макуха та екструдат соєвий та мають місце технологічні втрати, що підтверджено актами-рахунками за жовтень 2012 року по переробці давальницької сої, отриманої від ТОВ «ТД Агро-Соя».
Так, згідно з Класифікатором відходів ДК 005-96>А.9, відходи виробництва продуктів харчових та напоїв (група 15), макуха та залишки тверді інші від перероблення сировини рослинної класифікуються як відходи виробництва (код 1541.2.9.06). Отримані в процесі переробки сої макуха та екструдат соєвий в подальшому реалізовані вітчизняним покупцям, про що зазначено представником позивача в ході судового розгляду справи.
Згідно з вимогами підпункту 138.8.1 пункту 138.8 статті 138 Податкового Кодексу України прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва. Тому, перевіркою для розрахунку суми витрат на виробництво олії із загальної суми витрат виключена вартість зворотних відходів. Втім, при визначенні загальних витрат понесених у зв'язку з виробництвом олії соєвої слід врахувати обсяги технологічних втрат.
Відповідно до пояснень відповідача, під час перевірки здійснено порівняння фактурної вартості (ціни) реалізованого на експорт олії соєвої згідно з вантажно-митними деклараціями із сукупною сумої ціни, сплаченої за дану продукцію та послуги пов'язані з реалізацією, фінансовий результат від проведених експортних операцій - це убуток, а саме по ВМД від 07.11.12 № 240382 убуток в сумі 4976,35 грн.; по ВМД від 21.11.12 №241896 убуток в сумі 9783,12 грн.
Згідно розрахунку, здійсненого податковим органом на сторінці 31 акту перевірки, вищевказані суми убутку вирахувані з урахуванням таких показників як кількість експортованої сої; % виходу олії з сировини; загальна кількість сировини, необхідної для виробництва експортованої олії; % технологічних втрат в процесу виробництва,; кількість сировини, яка втрачається в процесі виробництва; кількість сировини, використаної для виробництва з урахуванням витрат; вартість 1 т сировини, яка використана для виробництва з урахуванням втрат; витрати на митне оформлення; дохід від експорту.
Для визначення розміру витрат, понесених при здійсненних експортних операцій, під час перевірки здійснений аналіз загального обсягу витрат з придбання товару. За результатами проведеного аналізу документів, наданих для перевірки, встановлено розмір середньої ціни 1 т придбаної сировини. Суми податку на додану вартість відповідно отриманим податковим накладним від перевізників включені до податкового кредиту відповідних періодів вересня, жовтня та листопада 2012 року.
Судом встановлено, що згідно умов договору переробки № 01/10 від 01.10.2012 року, вартість переробки однієї тони зерна складає 300 грн., в тому числі ПДВ 50 грн., вихід макухи соєвої та соєвого масла уточнюється в залежності від якості сировини, яка постачається. Виконавець передає замовнику соєву макуху згідно з актом-розрахунком. Виконавець передає макуху соєву згідно з актом розрахунком. Відвантаження здійснюється із складу Виконавця. Від виконавця робіт згідно з актами прийому - передачі отримана готова продукція, в тому числі: макуха соєва, олія соєва, екструдат соєвий.
Податковий орган зазначає, що загальна сума прямих витрат понесених ТОВ «ТД Агро-Соя» під час виробництва олії соєвої включає в себе витрати на придбання, транспортування та переробку сировини (соя) на готову продукцію (олію соєву). Перевіркою встановлено, що витрати на митне оформлення вантажу в листопаді 2012 року склали 4375,84 грн., в тому числі ПДВ 729,31 грн. У грудні 2012 року на загальну суму 248,31 грн. по податковій накладній №61 від 06.11.2012 року отриманої від Дніпропетровської регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини.
Загальна сума податкового кредиту, сформованого за експортною операцією, яка задекларована в уточнюючому розрахунку за звітний період листопад 2012 року склала 31 377,62 грн., в тому числі за листопад 31 294,85 грн., за грудень 2012 року 82,77 грн. Дохід від експортної операцій відповідно до вантажної митної декларації склав 183 901,35.
Загальна сума витрат понесених під час здійснення експортної операції по ВМД від 21.11.2012 року № 241896 склала всього 187 595,40 грн., в тому числі: витрати на придбання сировини за середньою ціною склали 186 136,79 грн. (в т.ч. ПДВ 31 022,80 грн.); витрати на митне оформлення товару 1 458,61 грн. (в т.ч. ПДВ 141,1 грн.).
Загальна сума податкового кредиту, сформованого за експортною операцією, яка задекларована за звітний період листопад 2012 року склала 31 163,90 грн., в тому числі за листопад 31 081,13 грн., за грудень 2012 року 82,77 грн. Дохід від експортної операцій відповідно до вантажної митної декларації склав 177 812,28 грн.
Отже перевіркою встановлено, що вказані операції є збитковими, так як до складу ціни на експорт не включені всі витрати, понесені у процесі виробництва олії та під час передпродажної підготовки, що призвело до завищення суми податкового кредиту з ПДВ на 62 541,52 грн., в тому числі за листопад 2012 року суму 62 375,98 грн., за грудень 2012 року на суму 165,54 грн.
Надаючи оцінку доводам податкового органу, суд зазначає, що ТОВ «ТД Агро-Соя» є переробним підприємством, здійснює закупівлю сировини (соєвого бобу) та перероблює його на соєву олію та соєву макуху. Переробка здійснена за давальницькою схемою, позивач передав соєвий біб на переробку виконавцю, сплативши за послуги переробки, а отриману продукцію (соєву олію та соєву макуху) реалізував замовникам, що підтверджено матеріалами справи.
Як передбачено в пункті 194.1 статті 194 Податкового кодексу України, операції, зазначені у статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об'єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті «а» пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, яка є основною (20%).
Відповідно до п.п. 195.1.1 п.195.1 ст.195 Податкового кодексу України за нульовою ставкою оподатковуються операції з вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі експорту.
На підтвердження експорту до перевірки було надано ВМД № 240382 та № 241896. Вартість експортованої соєвої олії не включала суми ПДВ.
З наведеного вбачається, що позивач здійснював господарські операції у відповідності до норм чинного законодавства з нарахуванням податку на додану вартість за встановленими законом податковими ставками, які є різними для різних видів операцій, зокрема, поставки товарів на території України оподатковуються за ставкою 20%, а експорт товарів - за ставкою 0%. Суми, віднесені до складу податкового кредиту, дорівнюють сумам податку на додану вартість, що сплачені при придбанні товару шляхом безготівкового розрахунку.
За таких обставин, здійснені позивачем господарські операції з продажу товару на експорт є прибутковими.
Крім того, відповідно до пункту 9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Витрати», первісною вартістю запасів, що придбані за плату, є собівартість запасів, яка складається з таких фактичних витрат, як суми, що сплачуються згідно з договором постачальнику (продавцю), за вирахуванням непрямих податків. До непрямих податків відноситься ПДВ. Судом встановлено, що позивача є платником податку на додану вартість, отже облік запасів та готової продукції має вестись без урахування ПДВ.
З огляду на таке, суд погоджується з доводом позивача, що аналізуючи собівартість експортованої олії соєвої, перевіряючі припустилися помилки, включивши до розрахунку собівартості витрати з ПДВ.
Позивач також правомірно посилається на відсутність визнання податковим органом джерела та методи визначення розподілу витрат на виробництво продукції. Згідно з Положенням (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», до складу виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати (придбання сировини для виготовлення продукції, витрати на транспортування купленої сировини, витрати переробку сировини), прямі витрати на оплату праці, інші прямі витрати.
Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством. До складу:
- прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;
- прямих витрат на оплату праці включаються заробітна плата та інші виплати робітникам, зайнятим у виробництві продукції, виконанні робіт або наданні послуг, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;
- інших прямих витрат включаються всі інші виробничі витрати, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат, зокрема, відрахування на соціальні заходи, плата за оренду земельних і майнових паїв, амортизація тощо.
Позивачем в порядку пункту 609 «Методичних рекомендацій» використано пропорційний спосіб калькулювання собівартості продукції. За поясненнями позивача, цей спосіб набув найбільш широкого поширення в спеціалізованих виробництвах, які виготовляють одночасно кілька видів продукції (тобто одночасно при переробці сої виготовляється олія та макуха). Основою способу є розподіл витрат згідно процентних співвідношень фактичних витрат до вибраної бази, або індекси цих витрат, тому пропорційний спосіб частіше називається "індексним". База розподілу у даному випадку пропорційно виручки від реалізації продукції. При цьому допускається, що більш високим цінам реалізації відповідають відповідно більш високі витрати.
Позивачем надано розрахунок собівартості 1 тони сировини, що використана для виготовлення готової продукції у вересні 2012 року, який включає придбання сировини, транспорті послуги та послуги по переробці, яка дорівнює 4 136,98 грн., зазначивши, що з сировини у вересні 2012 року було також виготовлено 18,59 т екструдата.
Оскільки при виробництві екструдата використовується та ж сама сировина, то вартість сировини, яка була використана при виготовлені, знімається, тобто повторно не враховується.
З сировини в кількості 1 484,425 т було вироблено: 196,389 т олії соєвої та 1151,320 т макухи соєвої, загальна собівартість продукції 6 141 031,52 грн., яку позивач розподілив, вирахувавши «індекс», який назвав коефіцієнт розподілу собівартості, наведений у наданому до матеріалів справи розрахунку. База для розподілу собівартості, яка розраховується як середня ціна реалізації продукції за місяць, помножена на кількість (т) виготовленої продукції.
Згідно розрахунку, коефіцієнт розподілу собівартості визначається, як співвідношення загальної суми реалізації усієї продукції за місяць до загальної суми реалізації однієї продукції:
- Крс (олії) = 1559344,28 / 6209158,76 = 0,251136 Крс (макуха) = 4649814,48 / 620915 8,76 = 0,748 864.
Розрахувавши коефіцієнт розподілу собівартості, позивач розрахував собівартість виготовленої продукції:
- Собів (олії) = Крс (олії) * Витрати на виробництво = 0,251136 * 6141031,52 = 1542234,09 грн.
- Собів (макуха) = Ксс (макуха) * Витрати на виробництво = 0,748864 * 6141031,52 = 4598797,43 грн.
Собівартість 1 тонни виготовленої продукції розрахована позивачем наступним чином:
Соб (1 тн олії) = 1 542 234,09 / 196,389 = 7 852,94 грн. Соб (1 т макухи) = 4 598 797,43 / 1 151,320 = 3 994,37грн.
Використовуючи собівартість 1 тони олії соєвої, прибутковість від експорту олії соєвої, розрахована позивачем у таблиці, доданої до пояснень від 15.07.2013 року, яка врахувала всі показники, що використані податковим органом при проведенні перевірки.
Так, при порівнянні фактурної вартості (ціни) реалізованої на експорт олії соєвої згідно з ВМД від 07.11.2012 року та від 21.11.2012 року із сукупною сумою ціни, сплаченої за дану продукцію та послуги пов'язані з реалізацією, фінансовий результат від проведених експортних операцій, це прибуток:
- по ВМД від 21.11.2012 року №241896 прибуток у сумі 9488,24 грн.
З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача щодо фактичної прибутковості спірних операції.
Відповідно до ст.ст. 46-49 Податкового кодексу України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповід альність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.
Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України (в редакції на момент перевіряємого періоду та виникнення спірних правовідносин) визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Отже, норми Податкового кодексу України в якості підстави для не включення до складу валових витрат передбачають тільки випадки повної відсутності будь-яких розрахункових, платіжних та інших документів, передбачених законодавством.
Будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Як вбачається з наданих позивачем доказів, первинні документи, якими оформлені операції з постачання на адресу ТОВ «ТД Агро-Соя» товару (соя), складені належним чином та відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
З наданих позивачем доказів вбачається, що укладені ТОВ «ТД Агро-Соя» правочини мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними.
Таким чином, суд приходить до висновку, що правовідносини за спірними правочинами в повній мірі відображені в бухгалтерському та податковому обліку позивача, тобто позивачем дотримано принцип превалювання сутності над формою, який закріплений в ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми).
Крім того, за вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (стаття 204 ЦК України).
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). До оспорюваних правочинів належить зокрема фіктивний правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим право чином (фіктивний правочин). Фіктивний правочин визнається судом недійсним (ст. 234 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.12.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК: правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; правочини. спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Умовою для визнання недійсним правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. При цьому носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб.
Відповідачем не доведено, а судом не встановлено, наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагентів, як обов'язкової ознаки для визнання правочину недійсним та застосування адміністративно-господарських санкцій. Хоча факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.
Інший підхід потенційно надасть можливість посадовим особам державних органів на власний розсуд оголошувати будь-який правочин недійсним (нікчемним) без звернення до суду, що не є правильним виходячи з загальних засад судочинства.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.
Суд звертає увагу на те, що на момент здійснення досліджених правовідносин підприємства - контрагенти позивача ТОВ «Автотранспортна компанія «Днепр-Авто» та ТОВ «Арсаон» були зареєстровані як юридичні особи, що відповідачем не спростовано.
Враховуючи наявність у позивача належним чином оформлених первинних документів, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій з придбання товару (соя) отже і належне формування та декларування доходу, правомірне формування податкового кредиту за рахунок сплаченого ПДВ по господарським операціям з придбання товару у ТОВ «Автотранспортна компанія «Днепр-Авто» та ТОВ «Арсаон» та свідчать про належне виконання договорів, а тому висновок відповідача про заниження податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 542 631 грн., в тому числі за 4 квартал 2010 року в розмірі 498 053 грн., за 1 квартал 2012 року на суму 44 578 грн. та заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 262 950 грн., в тому числі за листопад 2010 року в розмірі 181 110 грн., за березень 2012 року в розмірі 19 298 грн., за листопад 2012 року в розмірі 62 376 грн., за грудень 2012 року в розмірі 166 грн. не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду справи.
В судовому засіданні був повністю доведений представником позивача факт вчинення господарських операцій, за наслідками яких виникло право позивача на формування податкового кредиту, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій та рішень.
Позивачем під час подання адміністративного позову сплачено судовий збір в розмірі 2294 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 616 від 11.06.2013р.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Тому, згідно із ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір в розмірі 2294 грн. присуджується на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань з Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 70-71, 86, 94, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Агро-Соя» до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.
Копію постанови направити сторонам по справі.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та в строки, встановленні статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови викладений протягом п'яти днів.

Суддя (підпис) Е.О. Юрков