Справа № 2-а-175/10
Суддя: Лопухович А. О.
Дата ухвалення: 2010-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-А-175
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2010 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в особі головуючої Остапчук А.О.,

при секретарі Федчук А.А.,

за участю представника відповідача Мельничук А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубно адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Дубенської міської ради про визнання дій неправомірними, стягнення невиплаченої допомоги та зобов»язання суб»єкта владних повноважень виплачувати державну допомогу в подальшому по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку,

встановив:

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що є матір'ю малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вона отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, проте в розмірі, значно меншому, ніж розмір прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до 6 років, що суперечить ст.152 Конституції України. З цих підстав просить визнати відмову Управління праці та соціального захисту населення Дубенської міської ради у нарахуванні та виплаті державної допомоги по догляду за неповнолітніми дітьми до досягнення трирічного віку відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» на рівні прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - неправомірною, стягнути з відповідача на її користь 6107,93 грн., судові витрати по справі та зобов»язати виплачувати державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Просить слухати справу у порядку письмового провадження.

Представник управління праці та соціального захисту населення Дубенської міської ради у попередньому судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що управління є виконавчим органом по виконанню Законів та нормативно-правових актів вищестоящих органів державної влади, фінансується за рахунок коштів державного бюджету в межах виділених асигнувань, затверджених кошторисом видатків на відповідний рік і допомога по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку проводиться відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік». Вони повинні діяти в межах і на підставі законів України. Всі прийняті Верховною Радою України закони є актами рівної юридичного сили. Таким чином обов'язок по виконанню рішень Конституційного Суду України, якими було визнано неконституційними положення законів України про Державний бюджет на 2007-2008 роки, покладено, в першу чергу, на вищій орган виконавчої влади України - Кабінет Міністрів України. Лише за умови значного збільшення фінансування на виплату зазначеної допомоги з Державного бюджету можливе виконання вказаних рішень Конституційного Суду України на місцевому рівні, оскільки управління праці та соціального захисту населення як головний розпорядник бюджетних коштів має право здійснювати витрати бюджетних коштів лише в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, виплата у поточному році допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за попередній бюджетний період - є нецільовим використанням бюджетних коштів.

Вивчивши доводи сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (далі по тексту - Закон) громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Одним з видів державної допомоги сім»ям з дітьми є допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (п. З ч. 1 ст. З Закону).

Згідно із ст.ст.13,14 Закону право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом має особа (один з батьків дитини, усиновитель, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною. Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується щомісяця з дня призначення допомоги по догляду за дитиною по день досягнення дитиною вказаного віку включно. Усиновителям та опікунам допомога призначається не раніше, ніж з дня прийняття рішення про усиновлення або встановлення опіки.

Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на кожну дитину незалежно від кількості народжених (усиновлених, взятих під опіку) дітей у сім'ї, по догляду за якими надається допомога.

Стаття 15 Закону (у редакції Закону від 22.03.2001 року № 2334-Ш) визначала, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. У разі народження (усиновлення, встановлення опіки) двох і більше дітей допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на кожну дитину.

Згідно із абз.3 ч.2 ст.56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" здійснюється за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам і визначається як різниця між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік...» п. З Прикінцевих положень Закону України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми» викладений наступним чином: «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається в розмірі, що дорівнює різниці між з 01.01.2008 року - 50 відсоткам прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб та середньомісячним сукупним доходом сім»ї в розрахунку на одну особу за попередні 6 місяців.

Відповідно до ст.58 Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік» затверджено на 2008 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, у розмірі для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 526 грн., з 1 квітня 538 грн., з 1 липня - 540 грн., з 1жовтня-557 грн.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.22 Конституції України, яка є нормою прямої дії, при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Судом встановлено, що позивачка є матір'ю малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.8)

Позивачка в УПСЗН Дубенської міської ради отримувала і отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку.

Всупереч вимогам ст.15 Закону така допомога виплачується позивачці не на рівні прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що не відповідає вимогам ст. 15 Закону.

Одночасно, суд вважає, що є невірним такий спосіб захисту порушених прав позивачки як стягнення на її користь недоотриманої щомісячної державної допомоги по догляду за дитиною у визначеній нею грошовій сумі, оскільки суд не може перебирати на себе функцію органу, на якого законодавством покладено повноваження щодо нарахування такої соціальної допомоги. Разом з тим, для захисту порушеного її права суд вважає необхідним зобов»язати відповідача провести перерахунок належної їй допомоги з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року.

Крім того, компетенція адміністративних судів, зазначено уп.1 ч. 1 cm. 17 КАС України, поширюється на спори фізичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень або бездіяльності, що виникли і існують на момент подачі позову, тому, на думку суду, поширення рішень адміністративного суду на майбутні правовідносини виходить за межі його компетенції і до задоволення не підлягає.

Приймаючи таке рішення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Перший протоколу та протоколи N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року.

Згідно ст.17 ч.1 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції «Кожна фізична ...особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.»

Розглядаючи борги у сенсі поняття «власності», яке міститься у ст. 1 ч. 1 Протоколу №1 до Конвенції і не обмежено лише власністю на фізичні речі та не залежать від формальної класифікації у національному законодавстві, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права» і, таким чином, як власність.

Тому, при розгляді справи «Кечко проти України» (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення суду).

У зв'язку з цим, Європейський Суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів - закону України, відповідно якому встановлені надбавки з бюджету і який є діючим та Закону України «Про Державний бюджет» на відповідний рік, де положення останнього Закону, на думку Уряду України, превалювали як lex specialis.

Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (п.26 рішення Кечко проти України; рішення у справі Бурдов проти Росії, № 59498/00).

З таких підстав доводи відповідача про посилання на відсутність фінансових можливостей держави не можуть бути прийняті до уваги.

Посилання відповідача на те, що спеціальний Закон lex specialis. тобто Закон України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік не передбачає асигнування на виплату допомоги у розмірі, визначеної Законом, тому має перевагу перед Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", не можуть бути прийняті до уваги, оскільки звуження змісту та обсягу прав шляхом прийняття нових законів, внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається.

Оскільки правові положення, які передбачають виплату державної допомоги сім'ям з дітьми відповідно до Закону є чинним тобто не скасовані, не змінені, і позивачка як мати неповнолітньої дитини віком до 3 років має право на її одержання, органи державної влади не можуть свідомо зменшувати ці виплати або відмовляти у їх здійсненні.

За таких умов, суд визнає відмову відповідача щодо виплати позивачці суми державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірах, встановлених на рівні прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку неправомірною і вважає, що сума допомоги повинна бути перерахована та приведена у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19, ст.22 Конституції України, ст.ст.1,5,13-15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21.11.1992 року № 2811-ХІІ(в редакції Закону від 22.03.2001 року № 2334-ІП); ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 28.12.2007 року №107-УІ; п.26 рішення Кечко проти України; керуючись ст.ст.158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Позов ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Дубенської міської ради про визнання дій неправомірними, стягнення невиплаченої допомоги та зобов»язання суб»єкта владних повноважень виплачувати державну допомогу в подальшому по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку - частково задоволити.

Визнати відмову Управління праці та соціального захисту населення Дубенської міської ради у нарахуванні, перерахуванні та виплаті ОСОБА_2 державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» на рівні прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 9 вересня 2007року - протиправною.

Зобов»язати Управління праці та соціального захисту населення Дубенської міської ради зробити перерахунок ОСОБА_2 нарахованих сум цієї допомоги відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми» до рівня не менше прожиткового мінімуму на місяць з 9 вересня 2007 року.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з місцевого бюджету на користь ОСОБА_2 62(шістдесят дві) грн. витрат по оплаті державного мита.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду може бути подана протягом 10 днів з дня її проголошення, апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення зазначених строків, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано, якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя