Справа № 2а-2567/11/1505
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 року м. Київ К/9991/26787/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Суддів Рецебуринського Ю.Й. (доповідача),
Ємельянової В.І.,
Стародуба О.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа військова прокуратура Південного регіону України, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про: визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо нарахувань у період з 1 квітня 2006 року по 15 грудня 2010 року не у повному обсязі грошового забезпечення без врахування діючих на той час окремих нормативно-правових актів; визнання права на отримання слідчої надбавки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №232 від 21 лютого 1996 року «Про надбавки до грошового забезпечення працівників слідчих підрозділів органів внутрішніх справ, Служби безпеки і прокуратури» (далі постанова Кабінету Міністрів України №232), з 1 квітня 2006 року по 15 жовтня 2009 року у розмірі 20%, з 16 жовтня 2009 року по 15 грудня 2010 року у розмірі 25%; зобов`язання відповідача донарахувати до окладу грошового утримання щомісячну надбавку за слідчу роботу з 1 квітня 2006 року по 15 жовтня 2009 року в розмірі 20%, з 16 жовтня 2009 року по 15 грудня 2010 року у розмірі 25%.
Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 серпня 2011 року позов задоволено частково. За ОСОБА_1 визнано право на отримання слідчої надбавки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №232 з 1 квітня 2006 року по 15 жовтня 2009 року у розмірі 20%, з 16 жовтня 2009 року по 14 грудня 2010 року в розмірі 25%; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 донарахувати ОСОБА_1 до складу його грошового утримання щомісячну надбавку за слідчу роботу з 1 квітня 2006 року по 15 жовтня 2009 року в розмірі 20%, 16 жовтня 2009 року по 14 грудня 2010 року в розмірі 25%. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2012 року скасовано постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 серпня 2011 року, прийнято нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалене ним судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
З`ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволення касаційної скарги з врахуванням наступного.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 з 1 серпня 1994 року по 4 грудня 1995 року працював слідчим військової прокуратури Одеського гарнізону, з 4 грудня 1995 року по 20 травня 1996 року старшим слідчим військової прокуратури Одеського гарнізону, з 20 травня 1996 року по 24 квітня 1997 року проходив військову службу у військовій прокуратурі Одеського гарнізону на посаді помічника військового прокурора, з 24 квітня 1997 року по 7 жовтня 1998 року на посаді старшого помічника військового прокурора гарнізону, з 7 жовтня 1998 року по 13 вересня 2000 року заступником (старшим помічником) військового прокурора Одеського гарнізону- начальником слідчої частини, з 29 листопада 2000 року по 15 грудня 2010 року військовий прокурор Болградського гарнізону Південного регіону України.
Наказом Генерального прокурора України №1849-к від 13 грудня 2010 року звільнений з посади у зв`язку із закінченням строку повноважень. З 15 грудня 2010 року наказом військового прокурора Південного регіону України №4 виключений із списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на надбавку, встановлену постановою Кабінету Міністрів України №232, оскільки працюючи на посадах помічника військового прокурора та старшого помічника прокурора гарнізону фактично виконував обов`язки слідчого, а перебуваючи на посаді прокурора Болградського гарнізону фактично являвся керівником слідчого підрозділу.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції посилався на те, що постановою Кабінету Міністрів України №232 не передбачено право на надбавку до грошового забезпечення для помічників військового прокурора та прокурорів, навіть, якщо вони розслідували кримінальні справи та наглядали за слідством.
Абзацами першим та другим пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №232 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), установлено особам начальницького складу слідчих підрозділів органів внутрішніх справ, слідчим співробітникам Служби безпеки, начальникам слідчих підрозділів, їх заступникам, прокурорам-криміналістам і слідчим органів прокуратури та військових прокуратур: щомісячну надбавку до окладів грошового утримання (для працівників органів прокуратури - до посадових окладів з урахуванням надбавок за класні чини) за службу на посадах слідчих і прокурорів-криміналістів у розмірах згідно з додатком.
Додатком до постанови Кабінету Міністрів України №232 визначені розміри щомісячних надбавок до окладів грошового утримання за службу на посадах слідчих: за вислугу понад 3 роки 10 відсотків; понад 5 років 15 відсотків; понад 10 років 20 відсотків; понад 15 років 25 відсотків.
Отже, вказаним нормативно-правовим актом обмежено коло працівників прокуратури, які мають право на отримання надбавок, а саме: слідчі та прокурори-криміналісти.
Таким чином, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки постановою Кабінету Міністрів України №232 не передбачено права на надбавку для помічників військового прокурора та прокурорів.
Суд апеляційної інстанції повно і всебічно встановив обставини справи, дав їм належну юридичну оцінку, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятого ним рішення.
Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И ЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2012 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута у порядку і з підстав, передбачених статтями 235-237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Ю.Й. Рецебуринський

В.І. Ємельянова

О.П. Стародуб