Справа № 461/1251/13-а
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2016-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2016 року м. Київ К/800/65437/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Калашнікової О.В.,

Васильченко Н.В.,

Леонтович К.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду справу за касаційною скаргою Галицької районної адміністрації м.Львова на постанову Галицького районного суду м. Львова від 17 липня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року у справі №461/1251/13-а (876/10774/13) за позовом ОСОБА_4 до Галицької районної адміністрації м.Львова, треті особи - Виконавчий комітет Львівської міської ради про визнання нечинним розпорядження, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Галицької районної адміністрації м.Львова, треті особи - Виконавчий комітет Львівської міської ради, в якому просив визнати нечинним п.2 розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 17 липня 2012 року №362 "Про розгляд вимоги прокурора Галицького району м. Львова від 14 червня 2012 року № 25/04".

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірним пунктом оскаржуваного розпорядження зобов'язано його привести нежитлові приміщення до попереднього стану. Приміщень під літерами 6, 7, належних ПП "Галмед" до реконструкції з розширенням, здійсненої на підставі розпорядження відповідача №79 від 11 лютого 2003 року, не було, адже зазначені площі у розпорядженні відповідача взагалі не були приміщеннями і не були в загальному користуванні, а знаходились під діючими та демонтованими сходовими маршами та були завалені будівельним сміттям та іншим, що свідчить про відсутність факту порушень прав співвласників квартир будинку АДРЕСА_1, ремонтно-відновлювальні та аварійні роботи не потребують окремих дозволів і покращили технічний стан приміщення і будинку в цілому.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 17 липня 2013 року, залишеною без змін та ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року, позовні вимоги задоволені. Визнане незаконним та скасоване розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 17 липня 2012 року № 362 "Про розгляд вимоги прокурора Галицького району м. Львова від 14 червня 2012 року № 25/04".

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями Галицька районна адміністрація м.Львова звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14.06.2012 року на адресу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради надійшла вимога прокуратури Галицького району м. Львова за № 25/04 про надання інформації та копії документів за результатами розгляду звернень гр. ОСОБА_5 та мешканців будинку АДРЕСА_1. Також прокуратура вимагала надати інформацію про те, які заходи вживались з приводу скасування розпорядження голови Галицької районної адміністрації ЛМР № 79 згідно рішення апеляційного суду Львівської області від 28.11.2011 року; чи приймалися відповідні рішення, розпорядження Галицькою районною адміністрацією щодо приведення зазначених технічних підпіль у попередній стан.

Галицька районна адміністрація 17 липня 2012 року прийняла розпорядження № 362 "Про розгляд вимоги прокурора Галицького району м. Львова від 14 червня 2012 року №25/04", яким вирішила внести зміни в розпорядження голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 11 лютого 2003 року №79 ,,Про розгляд заяви ОСОБА_4.", а саме: скасувати п.2 вказаного розпорядження про дозвіл реконструювати нежитлові приміщення загальною площею 48,2 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 під офіс з розширенням та влаштуванням окремого входу згідно з поданими проектними пропозиціями - в частині, "з розширенням".

Крім того, пунктом 2 розпорядження Галицька районна адміністрація зобов'язала ОСОБА_4 привести нежитлові приміщення (в проекті під літ.6 пл.2,14 кв.м., під літ.7 пл. 6,0 кв.м.) до попереднього стану згідно рішення Апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2011 року.

Згідно реєстраційного посвідчення серії КММ №011877 від 6 травня 2001 року, виданого Львівським обласним БТІ, нежитлове приміщення загальною площею 48,2 кв.м. в цілому у АДРЕСА_1 зареєстроване на праві приватної власності за ПП ,"Галмед" на підставі договору №402 купівлі-продажу, посвідченого четвертою львівською державною нотаріальною конторою 26 березня 2001 року.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2011 року визнаний незаконним та скасований п.2 розпорядження № 79 від 11 лютого 2003 року голови Галицького районної адміністрації Львівської міської ради ,"Про розгляд заяви ОСОБА_4." про дозвіл реконструювати нежитлові приміщення загальною площею 48,2 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 під офіс з розширенням та влаштуванням окремого входу згідно з поданими проектними пропозиціями - в частині "з розширенням".

Також апеляційний суд заборонив ПП "Галмед" та ОСОБА_4 проводити будівельні роботи по розширенню підвального приміщення в будинку АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що рішенням апеляційного суду, яке набрало законної сили та в силу ст.124 Конституції України є обов'язковим до виконання на всій території України, скасований п.2 розпорядження № 79 від 11 лютого 2003 року. Апеляційний суд також розглядав питання приведення позивачем до попереднього стану належних йому нежитлових приміщень на АДРЕСА_1, та прийняв відповідне рішення з цього питання, яке вступило в законну силу.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Згідно обставин справи предметом спору є правомірність розпорядження Галицької районної адміністрації 17 липня 2012 року № 362 ,,Про розгляд вимоги прокурора Галицького району м. Львова від 14 червня 2012 року №25/04", яким внесені зміни в розпорядження голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 11 лютого 2003 року №79 ,,Про розгляд заяви ОСОБА_4.", а саме: скасований п.2 вказаного розпорядження про дозвіл реконструювати нежитлові приміщення загальною площею 48,2 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 під офіс з розширенням та влаштуванням окремого входу згідно з поданими проектними пропозиціями - в частині ,,з розширенням" та зобов'язано ОСОБА_4 привести нежитлові приміщення (в проекті під літ.6 пл.2,14 кв.м., під літ.7 пл. 6,0 кв.м.) до попереднього стану згідно рішення Апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2011 року.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Рішення Конституційного суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009, Справа № 1-9/2009 дано офіційне тлумачення ч.2 ст.144 Конституції України, ч.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", згідно якого орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, орган місцевого самоврядування вправі внести зміни, чи скасувати прийняте ним рішення на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.10 ст.59 Закону України ,,Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно вимог статті 21 Закону № 1789-ХІІ протест на акт, що суперечить закону, приноситься прокурором, його заступником до органу, який його видав, або до вищестоящого органу.

У протесті прокурор ставить питання про скасування акта або приведення його у відповідність з законом.

Протест прокурора зупиняє дію опротестованого акта і підлягає обов'язковому розгляду відповідним органом або посадовою особою у десятиденний строк після його надходження.

Із зазначеного вбачається, що за органами місцевого врядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування.

У той же час у статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у статті 74 Закону № 280/97-ВР, згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

У справі, що розглядається, суди встановили, що Галицька районна адміністрація 17 липня 2012 року розпорядженням № 362 "Про розгляд вимоги прокурора Галицького району м. Львова від 14 червня 2012 року №25/04" вирішила внести зміни в розпорядження голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 11 лютого 2003 року №79 "Про розгляд заяви ОСОБА_4.", а саме: скасувати п.2 вказаного розпорядження про дозвіл реконструювати нежитлові приміщення загальною площею 48,2 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 під офіс з розширенням та влаштуванням окремого входу згідно з поданими проектними пропозиціями - в частині, "з розширенням".

Оскільки розпорядження голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 11 лютого 2003 року №79 "Про розгляд заяви ОСОБА_4." є ненормативним правовим актом одноразового застосування, яке вичерпало свою дію фактом його виконання, воно не може бути в подальшому скасоване органом місцевого самоврядування.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновками судів, відносно відсутності у відповідача встановлених законом повноважень щодо скасування свого попереднього розпорядження.

Щодо пункту 2 спірного розпорядження відповідача в частині зобов'язання ОСОБА_4 привести нежитлові приміщення до попереднього стану колегія суддів зазначає наступне.

У пункті 2 спірного розпорядження відповідача в частині зобов'язання ОСОБА_4 привести нежитлові приміщення до попереднього стану відповідач посилається на рішення апеляційного суду Львівської області від 22.11.2011 року, однак зазначеним рішенням було відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання ОСОБА_4 привести нежитлові приміщення до попереднього стану.

Разом з тим, згідно п.1.4.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства, від 17.05.2005 року № 76 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207 (далі - Правила), переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Пунктом 1.4.6 Правил власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану. У разі, якщо самовільне перепланування або переобладнання приводить до погіршення технічного стану жилого будинку в цілому та порушуються права інших споживачів, зазначені роботи виконуються виконавцем послуг, питання відшкодування вартості цих робіт власником, наймачем (орендарем) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення вирішується у судовому порядку.

Вказаним пунктом Правил передбачено також зобов'язання власника жилого приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, яке призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

Як було вірно зазначено судами, приймаючи оскаржене розпорядження в частині зобов'язання ОСОБА_4 привести нежитлові приміщення до попереднього стану Галицька районна адміністрація Львівської міської ради на порушення приписів Правил не встановила яке саме самовільне переобладнання або перепланування допустив позивач та чи призводить це до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту.

Враховуючи вищенаведене суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 17 липня 2012 року № 362 "Про розгляд вимоги прокурора Галицького району м. Львова від 14 червня 2012 року № 25/04".

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої та апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Галицької районної адміністрації м. Львова залишити без задоволення.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 17 липня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 - 239-1 КАС України.

Судді: