Справа № 802/537/15-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 січня 2016 р. Справа № 802/537/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Р.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Могиль Т.М.

позивача та представника позивачів:ОСОБА_1

представника відповідача: Марусич Л.В.

за відсутності представника третьої особи

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

до: Немирівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору - Управління Державної казначейської служби України у Тульчинському районі Вінницької області

про: визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

27.02.2015 до Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Немирівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Постановою суду від 26.03.2015, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.06.2015, відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду із касаційною скаргу, за результатами розгляду якої рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовані, а справу направлено на новий розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду. Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі від 03.11.2015, скасовуючи рішення судів попередній інстанцій, вказав, що надаючи оцінки обставинам справи судами не взято до уваги, що до здійснення перепланування квартира належала позивачам на праві спільної сумісної власності, так і після завершення перепланування та отримання нових свідоцтв на право власності, квартира також належала на праві спільної сумісної власності тим же особам. Суд касаційної інстанції також звернув увагу, що нові свідоцтва були видані не у зв'язку з зміною, переходом чи припиненням права власності на квартиру, а у зв'язку із її переплануванням, тобто зміною технічних характеристик, що в свою чергу не може свідчити про набуття позивачами права власності на новостворене житло, оскільки право власності на відповідну квартиру у них не припинялося.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України прийшов до висновку, що даний спір підлягає вирішенню в межах заявлених позовних вимог саме шляхом стягнення на користь позивачів з місцевого бюджету надмірно сплаченого податку з доходів фізичних осіб.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 02.12.2015 справу прийнято до свого провадження та залучено до участі у справі Управління Державної казначейської служби України у Немирівському районі Вінницької області в якості третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

В ході розгляду адміністративної справи судом допущено заміну третьої особи з Управління Державної казначейської служби України у Немирівському районі Вінницької області на Управління Державної казначейської служби України у Тульчинському районі Вінницької області.

Представник позивачів у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити позов.

Представники відповідача заперечувала проти задоволення позову.

Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув із невідомих для суду причин.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, судом встановлено наступне.

01.02.2002 року у позивачів виникло право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1, про що свідчить запис Тульчинського МБТІ за №3305-1 у реєстровій книзі.

24.07.2008 року Тульчинська державна нотаріальна контора видала ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину належної його батькам частки зазначеної квартири, яке 29.07.2008 року зареєстровано у Тульчинському МБТІ за №23985368.

На підставі рішення виконкому Тульчинської міськради від 21.03.2012 року № 72, вказану квартиру було розділено на дві: квартиру 1, загальною площею 98,7 кв. м., та квартиру 1а, загальною площею 98,2 кв. м., на які 02.07.2012 року виконкомом Тульчинської міськради видано два свідоцтва про право власності на нерухоме майно та зареєстровано у Тульчинському МБТІ.

16.08.2013 року та 02.04.2014 року зазначені квартири були продані. При оформлені договорів купівлі-продажу квартир позивачі сплатили 24262,46 грн., тобто 5% податку від доходів отриманих з продажу нерухомості, оскільки нотаріуси, керуючись ст. 172.4 ПК України відмовляли у посвідченні таких договорів без документів про сплату податку до бюджету, виносячи при цьому постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій (від 15.04.2014р. № 31/02-31 та № 32/02-31), які позивачами оскаржені у встановленому законом порядку не були.

В подальшому, ОСОБА_1 неодноразово звертався до Немирівської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області із заявами щодо повернення сплаченого податку на доходи з продажу нерухомості у сумі 24262,46 грн., а також на Урядову гарячу лінії з аналогічними зверненнями. Однак, за результатами розгляду відповідних звернень Немирівська ОДПІ та ГУ ДФС у Вінницькій області повідомляли позивача про правомірність сплати ним та іншими власниками податку від продажу нерухомого майна.

Не погоджуючись із зазначеними відмовами позивачі звернулися до суду із даним адміністративним позовом в якому просили суд визнати протиправними дії Немирівської ОДПІ щодо відмови у поверненні безпідставно сплаченого податку.

В ході розгляду справи представником позивачів уточнювалися позовні, які в остаточній редакції викладені наступним чином:

- Визнати протиправними дії Немирівської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області щодо відмови у поверненні безпідставно сплаченого податку на доходи з фізичних осіб з продажу нерухомості.

- Стягнути з місцевого бюджету Тульчинського району Вінницької області через управління Державної казначейської служби України у Тульчинському районі помилково сплачені кошти в сумі 24262,46 грн.

Суд, визначаючись щодо заявлених позовних вимог, заперечень відповідача та наданих у справу доказів, виходив з наступного.

Так, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.11.2015 у даній справі встановлено, що отримання свідоцтв на право власності, які видані позивачем у зв'язку із переплануванням належної їм квартири не свідчать про набуття права власності на новостворене майно, оскільки право власності на відповідну квартиру у них і не припинялося.

Так, оскільки квартира у власності позивачів перебувала понад три роки, то отриманий дохід від її продажу оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 ПК України не підлягав, а тому податок з доходів фізичних осіб з продажу нерухомого майна у розмірі 24262,46 грн. сплачений позивачами помилково та підлягає поверненню.

Враховуючи зазначене суд приходить до переконання, що дії Немирівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області щодо відмови у поверненні безпідставно сплаченого податку на доходи з фізичних осіб з продажу нерухомості є протиправними.

Визначаючись щодо позовної вимоги позивачів про стягнути з місцевого бюджету Тульчинського району Вінницької області через управління Державної казначейської служби України у Тульчинському районі помилково сплачені кошти в сумі 24262,46 грн., суд виходив з наступного.

Як уже зазначалося вище, Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі від 03.11.2015, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції у даній справі, вказав, що даний спір підлягає вирішенню в межах заявлених позовних вимог саме шляхом стягнення на користь позивачів з місцевого бюджету надмірно сплаченого податку з доходів фізичних осіб.

Згідно п.43.1 ст.43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Пунктом 43.3 ст.43 цього Кодексу встановлено, що обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Відповідно до пп. 43.4, пп.43.5 ст.43 Податкового кодексу України платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Пунктом 3 розділу 1 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №787, передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

За змістом пункту 1 розділу 2 названого Порядку органи казначейства здійснюють повернення помилково сплаченого до місцевого бюджету податку з доходу фізичних осіб за наявності відповідної заяви платника та подання органу податкової служби.

В силу пунктів 5, 10 розділу 1 цього ж Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання в довільній формі подається платником до органу казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Заява та/або подання подається до відповідного органу казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету. Органи казначейства приймають подання від органів, які контролюють справляння надходжень бюджету або які здійснюють облік заборгованості в розрізі позичальників, у строки, визначені нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що питання формування податковим органом подання та направлення його до органу казначейства є виключним повноваженням такого органу, а суд, в свою чергу, не може підміняти державний орган та вирішувати питання про стягнення таких платежів.

Вказане також узгоджується із думкою колегії суддів Судової палати в адміністративний справах Верховного суду України, що висвітлена у постанові від 16.09.2015 по справі №21-1465а15 щодо вирішення питання про усунення розбіжностей у застосуванні, зокрема положень статті 43 ПК України. Так, колегія суддів вказала, що повернення помилково та /або надмірно сплачених митних платежів з Державного бюджету України є виключними повноваженнями митних органів та органів державного казначейства, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення таких платежів. Вказане також стосується й повернення надмірно сплачених сум податкових зобов'язань, оскільки умови такого повернення врегульовані статтею 43 ПК України.

Верховний суд України у постанові від 24.11.2015 у справі за позовом нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" ПАТ "Укрнафта" до ДПІ, третя особа - управління Державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення надмірно сплаченої суми податкового зобов'язання вказав, що вимога позивача про стягнення помилково сплаченого зобов'язання не є правильним способом захисту прав платника податків.

Статтею 244-2 КАС України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Із аналізу зазначеної вище норми слідує, що рішення ВСУ носять обов'язковий характер та є проявом прецедентного права.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, оскільки повернення помилково сплачених сум податків та зборів є виключними повноваженнями контролюючого органу, які останній здійснює шляхом формування подання та направлення його до органу казначейства, а суд, в свою чергу, не може підміняти державний орган та стягувати із відповідача вказані суми коштів, то адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи обов'язковість рішень Верховного суду України та у зв'язку із обранням позивачами невірного способу захисту порушених прав, суд приходить до висновку про необхідність зобов'язання відповідача до виконання покладеного на нього Законом обов'язку щодо надання органу казначейської служби висновку про повернення надміру сплачених коштів із відповідного бюджету.

Відповідно до частини першої статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Також, суд відмічає, що відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З обставин адміністративної справи вбачається, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних дій, однак при прийнятті рішення у даній справі судом враховано практику Верховного суду України та алгоритм дій державних органів у процесі повернення платникам податків помилково сплачених сум грошового зобов'язання. З урахуванням викладеного, суд прийшов до переконання, що адміністративний позов належить задовольнити частково.

Питання про розподіл судових витрат у справі вирішується судом відповідно до вимог ч. 3 ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Немирівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області щодо відмови у поверненні безпідставно сплаченого податку на доходи з фізичних осіб з продажу нерухомості.

Зобов'язати Немирівську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області подати Управлінню Державної казначейської служби України у Тульчинському районі Вінницької області висновок про повернення помилково сплачених коштів з бюджету на користь:

- ОСОБА_1 (ід. номер НОМЕР_1) - 6349,90 грн. (квитанція №QS 19210787 від 16.08.2013) та 8956,28 грн. (квитанція №102245.839.1 від 16.04.2014);

- ОСОБА_5 (ід. номер НОМЕР_2) - 2985,43 грн. (квитанція 102245.838.1 від 16.04.2014);

- ОСОБА_3 (ід. номер НОМЕР_3) - 2985,43 грн. (квитанція №102245.837.1 від 16.04.2014);

- ОСОБА_4 (ід. номер НОМЕР_4) - 2985,43 грн. (квитанція №102245.836.1 від 16.04.2014).

В решті вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (код платника НОМЕР_1) з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Немирівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області витрати по сплаті судового збору в розмірі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна