Справа № 802/4146/15-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2016-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 січня 2016 р. Справа № 802/4146/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вільчинського О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Череватої А.Ю.,

представника позивача: Роздобудька П.В.,

представників відповідача: Зюбанова В.В., Черновецької Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "РАР - ЗЕРНО - Україна"

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького кружного адміністративного суду звернулося товариства з обмеженою відповідальністю "РАР - ЗЕРНО - Україна" (далі - ТОВ "РАР - ЗЕРНО - Україна", позивач) з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, відповідач), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 29.07.2015 № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 47164 грн. основного платежу та 11791 грн. штрафних санкцій та № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 253949 грн. основного платежу та 63487 грн. штрафних санкцій.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю висновків контролюючого органу, які стали підставою для прийняття оскаржуваних рішень, щодо виявлених порушень дотримання позивачем вимог податкового законодавства з питань правильності формування податкового кредиту з податку на додану вартість (далі - ПДВ) та податку на прибуток при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ "ОМФЛ", ТОВ "Медіа Бренд Юніон", ПП "Фірма Агат", ТОВ "Інтайм Плюс", ТОВ "ТАУРУС 11", ТОВ "ВО Продтранссервіс", ТОВ "Бізнес Гарант Груп-2012".

Позивач, зокрема, стверджує, що відповідач не спростував факт придбання послуг у зазначених контрагентів, а також наявності усіх необхідних документів, які підтверджують реальність таких операцій.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги, надав пояснення згідно із наведеними у позовній заяві обґрунтуваннями та просив суд адміністративний позов задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечили проти адміністративного позову з підстав, що викладені у наданих суду письмових запереченнях, і наполягали на тому, що при проведенні позапланової виїзної документальної перевірки та прийнятті оскаржуваних рішень контролюючий орган діяв відповідно до вимог чинного законодавства, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

На підставі наказу Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області № 1344 від 30.04.2015 у період з 15.06.2015 по 26.06.2015 проведена планова виїзна перевірка з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2014 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2014 по 31.12.2014 ТОВ "РАР-ЗЕРНО-Україна". За результатами перевірки складений акт від 13.07.2015 №1848/2202/36967113 (а. с. 9-59).

Відповідно до висновків акта перевірки Вінницькою ОДПІ встановлено порушення позивачем, зокрема:

- п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 135.1, п. 135.2 ст.135, п. 137.1 ст. 137, п.п. 138.10.3 «г», «е» п. 138.10 ст. 138, п.п. 139.1.3, 139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток у загальній сумі 253949 грн., в т.ч.: за 2-4 квартали 2012 року в сумі 174211 грн., а саме: за 2 квартал 2012 року в сумі 68490 грн.; за 3 квартал 2012 року в сумі 96271 грн., за 4 квартал 2012 року в сумі 9450 грн.; за 2013 рік в сумі 22800 грн.; за 2014 рік в сумі 9450 грн.;

- п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає перерахуванню до сплати в бюджет за підсумками поточного звітного періоду, з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду на загальну суму 47164 грн., в тому числі за жовтень 2012 року в сумі 23164 грн., червень 2013 року в сумі 24000 грн.

На підставі акта перевірки контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 29.07.2015 № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 47164 грн. основного платежу та 11791 грн. штрафних санкцій та № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 253949 грн. основного платежу та 63487 грн. штрафних санкцій.

Надаючи правову оцінку рішенням, що оскаржуються, суд зважає на таке.

Як встановлено контролюючим органом, в періоді, що перевірявся, позивач перебував у господарських взаємовідносинах з ТОВ "ОМФЛ", ТОВ "Медіа Бренд Юніон", ПП "Фірма Агат", ТОВ "Інтайм Плюс", ТОВ "ТАУРУС 11", ТОВ "ВО Продтранссервіс", ТОВ "Бізнес Гарант Груп-2012".

При цьому, відповідач стверджує, що діяльність позивача та його контрагентів була спрямована на укладення цивільно-правових договорів та проведення безтоварних операцій з метою надання податкової вигоди, штучного формування податкового кредиту та завищення витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування.

Підставою для таких висновків слугували посилання контролюючого органу на:

неналежне оформлення первинних документів в взаємовідносинах з ТОВ "ОМФЛ" (на думку податкового органу акти виконаних робіт оформленні з порушенням, оскільки не мають деталізації наданих послуг);

відсутність первинних документів по взаємовідносинах з ТОВ "Медіа Бренд Юніон", ПП "Фірма "Агат", ТОВ "Інтайм Плюс", ТОВ "Таурус 11" і ТОВ ВО "ПРОДТРАНССЕРВІС" в частині перевезення товарів;

акт № 1424/22-3/21059003 від 15.04.2013 щодо перевірки ПП "Фірма "Агат" з питань підтвердження відомостей достовірності декларування позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за серпень - листопад 2012 року та січень 2013 року;

акт № 533/26-54-22-06-38663326 від 26.09.2013 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Інтайм Плюс" щодо підтвердження господарських відносин за період травня по липень 2013 року".

Перевіряючи обґрунтованість вказаних висновків Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, суд звертає увагу на те, що підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами;

Згідно з п. 135.1 ст. 135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з:

доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті;

інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до п. 135.2 ст. 135 ПК України доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 137.1 статті 137 ПК України визначено, що дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар.

Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

Згідно з абз. "г", "е" п.п. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 ПК України до складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів; витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки.

При цьому, відповідно до п.п. 139.1.3, 139.1.8 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат: суми попередньої (авансової) оплати товарів, робіт, послуг; витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п. 198.3 та п. 198.6 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до складу податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням тварі/послуг, не підтвердженні податковими накладними (або підтвердженні податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 ПК України) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 ПК України.

Тобто, ПК України чітко встановлено випадки не врахування в податковому кредиті суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, що підтверджені податковими накладними, а саме: 1) невідповідність форми та змісту податкової накладної вимогам ст. 201 ПК України; 2) складення податкової накладної особою, що не зареєстрована, як платник податку на додану вартість; 3) відсутність реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (за умови необхідності такої реєстрації).

У спростування висновків відповідача позивачем для долучення до матеріалів справи надано ряд первинних бухгалтерських та інших документів, які, на його думку, підтверджують господарські операції з зазначеними вище контрагентами:

з ТОВ "ОМФЛ" - договір № 27081 про надання посередницьких послуг від 27.08.2012, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 24091 від 29.09.2012, № 30092 від 30.09.2012, платіжні доручення № 2 від 11.01.2013, № 253170 від 14.01.2013, банківські виписки, податкові накладні № 24091 від 24.09.2012, № 30092 від 30.09.2012;

з ТОВ "Медиа Бренд Юніон" - договір № 024 від 04.06.2012 про надання посередницьких послуг, додаток 1 до зазначеного договору, рахунок-фактуру № 30068 від 30.06.2012, банківські виписки, платіжні доручення № 1 від 25.07.2012, № 1 від 27.07.2015, податкову накладну № 30068 від 30.06.2012;

з ПП "Фірма Агат" - договір № 01/10-12 від 01.10.2012 про надання посередницький послуг, додаток № 1 до цього договору, податкову накладну № 30111 від 30.01.2012, банківські виписки;

з ТОВ "Інтайм Плюс" - договір № 17/06-13 від 17.06.2013 про надання посередницьких послуг, додаток № 1 до цього договору, податкову накладну № 169 від 30.09.2013;

з ТОВ "ВО ПРОДТРАНССЕРВІС" - договір № 009-Р про надання послуг від 03.09.2012, акт № 30091 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.09.2012, банківські виписки, платіжне доручення № 183714 від 09.01.213, податкову накладну № 30091 від 30.09.2012, товарно-транспортні накладні БЗС №№ 388751, 388753, 388754, 388755, 388756, 388757, 388758, 388759, 388760, 388761, 388762, 388763, 388764, 388765, 38766, 388767, 388768, 388769, 388770, 388926, 388927, 388928, 388929, 388930, 388931, 388932, 388933, 388934, 388935, 388936, 388937, 388938, 388939. Крім того, на підтвердження факту зберігання кукурудзи надані складські квитанції;

з ТОВ "Бізнес Гарант Груп" - договір № 12/04-14 від 12.04.20014 про надання посередницьких послуг, додаток до цього договору, платіжне доручення № 28 від 15.04.2014;

з ТОВ "ТАУРУС 11" - акт № 27061 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 27.06.2012, рахунок-фактуру № 27065 від 27.06.2012, банківські виписки, податкову накладну № 27061 від 27.06.2012, товарно-транспортні накладні №№ 248518, 248519, 248520, 248521, 248522.

Доводи представника відповідача про неможливість підтвердження зазначених господарських операцій та взяття до уваги наданих стороною позивача документів, оскільки останні не були надані до перевірки суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до положень п. 44.6 ст. 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Зазначаючи про відсутність первинних документів по взаємовідносинах з ТОВ "Медіа Бренд Юніон", ПП "Фірма "Агат", ТОВ "Ін тайм Плюс", ТТН на підтвердження виконання послуг по транспортуванню, наданих ТОВ "Таурус 11", ТОВ ВЛ "ПРОДТРАНССЕРВІС" на час перевірки, відповідач, поряд з цим, у висновках акта перевірки не вказує порушення вимог ст. 44 ПК України.

Крім того, як з'ясовано в ході розгляду справи, під час проведення перевірки контролюючий орган вимагав надання копій підтверджуючих документів, про неможливість надання саме копій документів позивачем було повідомлено відповідача.

З огляду на викладене суд вважає недоведеним факт відсутності зазначених вище документів на час проведення перевірки.

Щодо посилань відповідача про неналежність первинних документів по взаємовідносинах ТОВ "ОМФЛ", а саме актів здачі-прийняття робіт, то суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 № 88, первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. При цьому жодним нормативно-правовим актом не затверджено форми бланку акту надання послуг.

Крім того, як пояснив представник позивача в судовому засіданні, послуги надавалися відповідно до договору № 27081 від 27.08.2012, в якому детально зазначено про послуги, які надавалися, об'єм робіт.

Щодо посилань відповідача на акт № 1424/22-3/21059003 від 15.04.2013 щодо перевірки ПП "Фірма "Агат" з питань підтвердження відомостей достовірності декларування позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за період з серпня по листопад 2012 року та січень 2013 року та акт № 533/26-54-22-06-38663326 від 26.09.2013 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Інтайм Плюс" щодо підтвердження господарських відносин за період травень-липень 2013 року", то суд вважає, що такі твердження необґрунтованими, оскільки обмеження права платника податку на податковий кредит з посиланням на невиконання контрагентом своїх податкових зобов'язань як платника податків є неправомірним.

Зокрема, в даних актах відсутні посилання на законні підстави неврахування позивачем податкового кредиту на підставі виписаних податкових накладних.

Суд зазначає, що усі господарські операції за участю позивача та контрагента відображено у бухгалтерському обліку позивача.

Поряд з цим, враховуючи наявність акта про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента, відповідач не підтверджує факт господарських відносин між позивачем та його контрагентом, у зв'язку з чим вважає, що сформований позивачем податковий кредит підлягає зменшенню.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника податків та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника податків, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, які містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника податків, - достовірними.

Подання платником податків до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо контролюючий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, які містяться у таких документах.

Доводи контролюючого органу про отримання платником податків необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника податків, зокрема, на формування податкового кредиту.

Неможливість проведення зустрічної звірки контрагента платника податків не є імперативною ознакою протиправності діяльності такого суб'єкта господарювання та не може розцінюватись як беззаперечне свідчення фіктивності усіх господарських операцій, здійснюваних таким суб'єктом.

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо формування відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких податкових накладних, відсутні, якщо не встановлені обставини, які свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей.

Водночас, сукупністю наданих позивачем документів підтверджується фактичне здійснення господарських операцій позивача з контрагентами.

На період господарських взаємовідносин між позивачем та вказаними вище контрагентами останні були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також були платниками податку на додану вартість, установчі та реєстраційні документи не визнавались недійсними, що не заперечується стороною відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вєстберга таксі Актіеболаг" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "...адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Відповідачем під час розгляду даної адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів в обґрунтування висновків контролюючого органу щодо нереальності господарських операцій з контрагентами та порушення у зв'язку з цим вимог податкового законодавства.

Питання про розподіл судових витрат у справі суд вирішує відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якою передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що позовні вимоги носять майновий характер, а позов підлягає задоволенню повністю, на користь позивача необхідно стягнути документально підтверджені судові витрати у даній адміністративній справі за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області., а саме судовий збір у розмірі 5645,86 грн.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області від 29.07.2015 № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 47164 грн. основного платежу та 11791 грн. штрафних санкцій та № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 253949 грн. основного платежу та 63487 грн. штрафних санкцій.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "РАР - ЗЕРНО - Україна" (код ЄДРПОУ 3696711) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 5645 (п'ять тисяч шістсот сорок п'ять) грн. 86 (вісімдесят шість) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович