Справа № 2-а-586/10
Суддя: Цвіркун О.С.
Дата ухвалення: 2010-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Рівненський міський суд Рівненської області
Справа №2а-586/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2010 року Рівненський міський суд

в особі судді Цвіркуна О.С.

при секретарі Власюк О.В.

за участі позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до УДАІ УМВС України в Рівненській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Рівненського міського суду із адміністративним позовом до

УДАІ УМВС України в Рівненській області про скасування постанови про накладенняадміністративного стягнення.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги та обставини викладені в позові підтримав і просить позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала та заперечує проти їх задоволення, так як працівник ДАІ діяв відповідно до чинного законодавства та його вимог не порушував. Просить в позові відмовити.

Справа розглядається судом за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Постановою серії ВК № 054790 від 21.11.2009 року по справі про адміністративне правопорушення було притягнуто до відповідальності - ОСОБА_1 за ч. 1 ст.122 КУпАП та накладено штраф в сумі 275 грн. Згідно якої та протоколу про адміністративне правопорушення серії ВК 062186 від 21.11.2009 року, 21.11.09 p., о 15 год. 32 хв., ОСОБА_1, керував автомобілем «Форд» д.н. ВК 1409 AT, рухався по вул. Соборна, 362 м. Рівне, перевищив швидкість руху більш як на 20 км/год., рухався зі швидкістю 82 км/год. при обмеженні 60 км/год. Швидкість вимірювалась приладом «ВІЗИР» №0711241.

Відповідно до аргументів наданих позивачем він рухався в колоні автомобілів при цьому працівником ДАІ фіксувалась швидкість руху та була зафіксована швидкість руху іншого автомобіля, а саме легкового автомобіля світлого кольору, який рухався позаду нього із значно більшою швидкістю..

Також не відібрано пояснень від свідків та очевидців правопорушення, які б могли засвідчити чи спростувати факт вчинення правопорушення, зокрема від водіїв автомобілів, які рухались поряд із автомобілем позивача.

На основі вищевикладеного не можна зробити висновок, що позивач порушив вимоги п. 12.4 ПДР України.

Крім того згідно ч. 1 ст. 14-1 КУпАП до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів.

Відповідно до ст. 10-15 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» результати вимірювань можуть бути використані за умови, якщо відомі відповідні характеристики похибок або невизначеності вимірювань.

Засоби вимірювальної техніки можуть застосовуватися, якщо вони відповідають вимогам щодо точності, встановленим для цих засобів, у певних умовах їх експлуатації.

Засоби вимірювальної техніки, на які поширюється державний метрологічний нагляд, дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та у продаж і видавати напрокат лише за умови, якщо вони пройшли повірку або державну метрологічну атестацію.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.02.2010 р. № 2а- 4268/09/2670 визнано неправомірними дії Міністерства внутрішніх справ України та Департаменту державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України з використання радіолокаційних відеозаписуючих вимірювачів швидкості «ВІЗИР» з метою виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху.

До прийняття нормативно-правового акту, яким буде надано право міліції використовувати для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху радіолокаційні відеозаписуючі вимірювачі швидкості «ВІЗИР», заборонити Міністерству внутрішніх справ України та Департаменту державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України їх посадовим та службовим особам використовувати радіолокаційні відеозаписуючі вимірювачі швидкості «ВІЗИР» з метою виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху.

Представник відповідача не надав суду документів, які б засвідчували, що прийнято нормативно-правовий акт, яким надано право міліції використовувати для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху радіолокаційні відеозаписуючі вимірювачі швидкості «ВІЗИР».

Тобто брати за основу покази приладу «ВІЗИР» при притягненні особи до адміністративної відповідальності не можна.

Також згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Із матеріалів справи не вбачається встановлення відповідачем даних обставин.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, відповідач наклавши штраф за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищив свої повноваження та порушив вимоги КУпАП.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд також бере до уваги, що згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доказів, які б спростовували доводи позивача відповідач суду не надав.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятого ним спірного рішення (постанови) з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 247, 251, 256, 258, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 9, 69 - 71, 102, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Постанову серії ВК № 054790 від 21.11.2009 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд.

Постанова суду, якщо інше не встановлено КАСУ, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого КАСУ, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя