Справа № 212/10225/15-а
Суддя: Борис О. Н.
Дата ухвалення: 2016-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Борис О.Н., з участю секретаря Карпової О.В., сторони у справі: позивач - ОСОБА_1, відповідач Управління ОСОБА_2 фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу, розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління ОСОБА_2 фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною відмови у призначенні і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 20 листопада 2015р., та зобовязання здійснити призначення, нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 %, з 19 листопада 2015 року, без обмежень максимальним розміром.

В обґрунтуванні свого позову позивач зазначив, що Постановою Верховної ОСОБА_3 України від 12 листопада 2015 року її звільнено з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області у звязку з поданням заяви про відставку.

17 листопада 2015 року Наказом №259/к Апеляційного суду Дніпропетровської області вона була відрахована зі штату суду.

20 листопада 2015 року вона звернулася із заявою та відповідним пакетом документів до ОСОБА_2 фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про призначення і виплату їй судді у відставці щомісячного довічного грошового утримання.

ОСОБА_2 фонду України у Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 грудня 2015р. їй було відмовлено у призначенні і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Відповідач послався на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін відповідно до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213 VIII вказавши, що з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

У зв`язку з цим позивач стверджує, що розмір суддівської винагороди, яка є базою для нарахування належного позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 27284, 40 грн. (підтверджується довідкою Апеляційного суду Дніпропетровської області), а розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача дорівнює 90 відсоткам суддівської винагороди. Позивач вважає, що відмова відповідача у призначенні та виплаті їй щомісячного довічного грошового утримання є протиправною та незаконною, такою, що порушує її конституційні права.

На адресу суду надійшло письмове заперечення відповідача проти заявлених позовних вимог ОСОБА_1, позовні вимоги не визнають в повному обсязі , просять в позові відмовити.

Представник відповідача з позовними вимогами не згодний в повному обсязі, суду надав письмові пояснення , відповідно до яких вважають позовні вимоги необґрунтовані , оскільки пунктом 5 розділу 3 Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» визначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій , у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб , яким пенсії/ щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України « Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» , «Про статус народного депутата України», «Про кабінет ОСОБА_3 України» , «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування» , Про дипломатичну службу» , Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника консультанта народного депутата України. Враховуючи неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних , на загальних підставах скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб , яким пенсії/ щомісячне довічне грошове утримання призначаються зокрема відповідно до Закону України « Про судоустрій і статус суддів». Відповідно по пенсійних справах з датою звернення починаючи з 01 червня 2015 року , припиняється первинне призначення пенсій відповідно до спеціальних законів та перехід з виду на вид вперше на спеціальні закони.

Оцінивши повідомлені позивачем обставини та надані письмові заперечення відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 12 листопада 2015 року Верховна ОСОБА_3 України прийняла Постанову №788-VIII Про звільнення суддів відповідно до пунктів 2,3,6,9 частини пятої статті 126 Конституції України, у звязку з поданням заяви про відставку, звільнила з посади зокрема і суддю апеляційного суду Дніпропетровської області Савіну Ганну Олексіївну .

17 листопада 2015р. Наказом №259/к Апеляційного суду Дніпропетровської області суддя Савіна Г.О. була відрахована зі штату суду 18 листопада 2015 року.

20 листопада 2015 року позивач звернулася із заявою та відповідним пакетом документів до ОСОБА_2 фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про призначення і виплату їй судді у відставці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

ОСОБА_2 фонду України у Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 77/с від 24 грудня 2015 року їй було відмовлено у призначенні і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Відповідач послався на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін відповідно до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213 VIII вказавши, що з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

З матеріалів справи вбачається, що заяву про звільнення позивач подала 27 березня 2015 року, Постанова Верховною ради Про звільнення суддів , зокрема позивача ОСОБА_1 , прийнята 12.11.2015 року. 23.11.2015 р. відповідач направив позивачеві лист-відповідь №14367/06/18 (на звернення позивача від 20.11.2015р.), яким відмовив у здійсненні перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача.

Відповідно до статті 126 Конституції України, незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України, підставами для звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, в тому числі, є: досягнення суддею шістдесяти п'яти років; подання суддею заяви про відставку (п. 2, 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України). Про це також зазначає Верховний суд України у постанові по справі №21-576а15 від 13.10.2015р.

Положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід`ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу, права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади. В Основному Законі України незалежність як складова конституційного статусу особи та її професійної діяльності визначена лише стосовно суддів і забезпечується, насамперед, особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади (п. 27 ч. 1 ст. 85, ч. 4, 5 ст. 126, ч. 3, 4 ст. 127, ст. 128, п. 1 ч. 1 ст. 131); забороною впливу на них у будь-який спосіб (ч. 2 ст. 126); захистом професійних інтересів суддів (ч. 6 ст. 127); підкоренням суддів при здійсненні правосуддя лише закону (ч. 1 ст. 129); особливим порядком притягнення їх до дисциплінарної відповідальності (п. 3 ч. 1 ст. 131); державним фінансуванням та належними умовами для функціонування судів і діяльності суддів шляхом визначення у Державному бюджеті України окремо видатків на утримання судів (ч. 1 ст. 130); притягненням до юридичної відповідальності винних осіб за неповагу до суду і судді (ч. 5 ст. 129); організацією державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей (ч. 7 ст. 126); здійсненням суддівського самоврядування (ч. 2 ст. 130); забороною для професійних суддів належати до політичних партій та профспілок, брати участь у будь-якій політичній діяльності, мати представницький мандат, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу, крім наукової, викладацької та творчої (ч. 2 ст. 127) (п. 2.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013р. №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці).

Згідно зі ст. 100 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07. 2010р. №2453-VI (надалі Закон України №2453-VI), суддя суду загальної юрисдикції звільняється з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, передбачених частиною пятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Статтею 109 Закону України №2453-VI передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Статтею 111 Закону України №2453-VI передбачено, що порядок розгляду питання та прийняття Верховною ОСОБА_3 України рішення про звільнення з посади судді, обраного безстроково, встановлюється цим Законом та Регламентом Верховної ОСОБА_3. Питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної ОСОБА_3 України без висновку комітетів Верховної ОСОБА_3 України та будь-яких перевірок. Розгляд питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, на пленарному засіданні Верховної ОСОБА_3 України починається з доповіді Голови Вищої ради юстиції або члена Вищої ради юстиції, який діє за його дорученням. Рішення про звільнення з посади судді приймається більшістю від конституційного складу Верховної ОСОБА_3 України і оформляється постановою Верховної ОСОБА_3 України. У разі неодержання кількості голосів народних депутатів України, передбачених частиною четвертою цієї статті, щодо звільнення з посади судді, обраного безстроково, проводиться повторне голосування. Повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної ОСОБА_3 України.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 20 Закону України №2453-VI до порядку денного сесії Верховної ОСОБА_3 України включається позачергово без голосування питання про складання присяги, питання про призначення, обрання на посади, звільнення з посад.

Положеннями ст. 216 Закону України «Про Регламент Верховної ОСОБА_3 України» №1861-VI від 10.02.2010р. встановлено, що Верховна ОСОБА_3 України звільняє з посад суддів, обраних безстроково, відповідно до частини п`ятої статті 126 Конституції України.

Позивач подала заяву про відставку 27 березня 2015 року, проте постанова про звільнення позивача, відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України була прийнята Верховною ОСОБА_3 України лише 12 листопада 2015 року.

З огляду на зазначені вище норми законодавства, позивач прийнявши рішення звільнитися у відставку, на законних підставах, правомірно очікувала звільнення у розумний строк Верховною ОСОБА_3 України і нарахування їй щомісячного грошового утримання на рівні наближеному до рівня суддівської винагороди, що було гарантовано діючим Законом №2453.

Щодо відмови відповідачем в призначенні щомісячного довічного грошового утримання позивача з посиланням на п. 5 Прикінцевих положень Закону України №213-VIII та зазначенням, що всі звернення громадян після 01.06.2015р. відповідачем до розгляду не приймаються, у тому числі, якщо перерахунок або призначене довічне грошове утримання суддів здійснювалось з дати до 01.06.2015р. суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України №213-VIII, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій , у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб , яким пенсії/ щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України « Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» , «Про статус народного депутата України», «Про кабінет ОСОБА_3 України» , «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування» , Про дипломатичну службу» , Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника консультанта народного депутата України.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) встановлено, що завдання адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, в тому числі, органів державної влади.

Згідно ч. 1, 3 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо гарантується на підставі Конституції України.

Згідно ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 48 Закону України №2453-VI, незалежність судді забезпечується, зокрема, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

Тобто, гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено у правових позиціях Конституційного Суду України (зокрема, у рішеннях від 20.03.2002р. №5-рп/2002, від 01.12.2004р. №19-рп/2004, від 11.10.2005р. №8-рп/2005, від 22.05.2008р. № 10-рп/2008, від 03.06.2013р.№3-рп/2013), рішення якого мають преюдиціальне значення при розгляді судами позовів у зв`язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України.

У Рішенні КСУ від 03.06.2013р.№3-рп/2013, Конституційний Суд України зазначив, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, у Рішенні КСУ №3-рп/2013 від 03.06.2013р. йдеться про те, що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998р., за якими суддя, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, має право на отримання виплат, рівень яких повинен бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (п. 6.4 Р. 6).

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, суд доходить висновку про те, що скасування Законом України №213-VIII норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до спеціальних законів, зокрема, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», не скасовує набуте позивачем право на щомісячне довічне грошове утримання, як судді у відставці.

В силу принципу дії закону в часі, положення п. 5 Прикінцевих положень Закону України №213-VIII не розповсюджуються на спірні правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем.

Крім того, з Закону України №2453-VI вбачається, що положення статті, якою встановлено право на щомісячне довічне грошове утримання та порядок регулювання відносин щодо визначення розміру такого утримання (ст. 141 в редакції Закону, яка діє з 29.03.2015р.), з 01.06.2015р. чинність не втратили та діють до цього часу.

Отже, суд не погоджується з доводами відповідача вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають Конституції України, вищенаведеним рішенням Конституційного Суду України, Закону України №2453-VI.

Так, відповідно до частини третьої статті 141 Закону N 2453-VI у редакції Закону №192-VIII «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж: 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 - суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області має стаж роботи судді станом на 18 листопада 2015 року 39 років 07 місяців 06 днів .

Таким чином, позивачу щомісячне довічне грошове утримання повинно виплачуватись у розмірі 90 відсотків , з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове соціальне страхування.

Згідно довідки Апеляційного суду Дніпропетровської області заробітна плата позивача для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 27 284 грн 40 коп.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи положення наведеної норми та надані відповідачем заперечення, суд приходить до висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, обґрунтованості доводів щодо правомірності свого рішення суду не довів, а тому суд відхиляє доводи заперечень відповідача, як такі, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

З огляду на наведене, суд вважає, що під час прийняття відповідачем рішення про відмову у призначенні щомісячного довічного грошового утримання позивача, відповідач діяв неправомірно, рішення винесене всупереч передбачених Конституцією України та законами України нормам, є необґрунтованим, упередженим, недобросовісним та нерозсудливим, внаслідок чого рішення є протиправним.

Відповідно до вимог ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Згідно вимог ч.2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України.

Згідно ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, або іншому правовому акту згода на обовязковість якого надана Верховною ОСОБА_3 України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Пунктом 6.4 Європейської Хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998р. зазначається, що Закон передбачає, що судді, які досягли встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади і які виконували суддівські повноваження протягом зазначеного терміну, повинні отримати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути як найближчим до рівня їх останньої заробітної плати в якості судді.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обовязків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Як зазначається в Рекомендації Комітету ОСОБА_3 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обовязки від 17 листопада 2010 року №(2010) 12, «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обовязкам, а також бути достатньою щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у звязку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці»(пункт 54).

Тому при вирішенні цього спору слід враховувати, що з огляду на Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 8 листопада 2005 року (набрало законної сили 8 лютого 2006 р.) положення ст. 58 Конституції України про незворотність дії в часі законів та інших нормативно - правових актів, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи, слід мати на увазі, що у випадках, коли набуття чинності певним законом, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ч. 1 ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст.2,5,6,8,9,17,104,105,162,183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», суд, -

п о с т а н о в и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління ОСОБА_2 фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати відмову Управління ОСОБА_2 фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на підставі рішення за № 77/с від 24 грудня 2015 року про відмову у призначенні пенсії судді у відставці ОСОБА_1 протиправною.

Зобовязати Управління ОСОБА_2 фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області призначити, нарахувати та виплачувати судді у відставці ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% , з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування , згідно з положеннями ч.3 ст.141 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» , відповідно до довідки Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2015 року № 07-415-с про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці , починаючи з 20 листопада 2015 року, без обмежень максимальним розміром.

Стягнути з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 487 грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10-ти днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Постанова набуває чинності після спливу вказаного строку на її оскарження.

Суддя: О. Н. Борис