Справа № 803/3861/15
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2015-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2015 року м. Луцьк Справа № 803/3861/15

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого, судді Смокович В.І.,

при секретарі судового засідання Литвиненко І.П.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання дій неправомірними,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (далі - відповідач, управління, УМВС України у Волинській області) визнати незаконними дії УМВС України у Волинській області щодо відмови провести перерахунок та доплату одноразової грошової допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ, розрахувавши її за 24 календарних роки служби.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 09 липня 1994 року по 15 травня 1998 та з 23 жовтня 1998 року по 31 липня 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ та звільнився у запас за пунктом 64 «г» з 31 липня 2015 року відповідно до наказу УМВС України у Волинській області від 30 липня 2015 року №220 о/с. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 24 роки 5 місяців 29 днів.

Позивач вказує на те, що згідно статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. Натомість, управління нарахувало та виплатило позивачу вказану грошову допомогу лише з останнього зарахування на службу, тобто за 16 років, що становило в сумі 52300,88 грн. Оскільки при звільненні з органів внутрішніх справ з 15 травня 1998 року вислуга років становила лише 07 років 08 місяців 19 днів ОСОБА_1 не мав права на пенсію відповідно до Закону, а тому і не мав права на отримання одноразової грошової допомоги і не отримував її. Відтак, при звільненні у 2015 році, на думку позивача, він має право на отримання одноразової грошової допомоги за весь період служби, тобто за 24 календарні роки.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснив, що відповідач всупереч статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» при звільненні позивача зі служби повторно не вірно розрахувало розмір одноразової грошової допомоги не взявши до уваги період попередньої служби в зв'язку з чим позивач звернувся до суб'єкта владних повноважень про перерахунок одноразової грошової допомоги, однак листом начальник управління МВС України у Волинській області відмовив у задоволенні заяви, тому вважає бездіяльність відповідача протиправною.

Представник відповідача у письмових запереченнях від 22 грудня 2015 року №7/913 та в судовому засіданні заявлений позов не визнав та пояснив, що ОСОБА_1 був звільнений зі служби у запас через скорочення штатів з 31 липня 2015 року. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становила 24 роки 5 місяців 29 днів, а з останнього прийому на службу 16 років 9 місяців 8 днів. При першому звільненні у травні 1998 року ОСОБА_1 звільнявся зі служби через скорочення штатів, а тому набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні. Отже, у липні 2015 року позивач звільнений зі служби повторно, вислуга років з дня останнього зарахування на службу становила 16 повних календарних років, тому враховуючи вимоги статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» одноразова грошова допомога при звільненні зі служби ОСОБА_1 була нарахована та виплачена за період з дня останнього зарахування на службу та становила 52300,88 грн. Вважає, що відповідач діяв в межах своїх повноважень, на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та не підлягають до задоволення (а.с.17-18).

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнений зі служби у запас відповідно до Наказу УМВС України у Волинській області від 30 липня 2015 року №220 о/с за пунктом 64 «г» з 31 липня 2015 року.

Згідно послужного списку позивач з 01 вересня 1988 року по 14 червня 1996 року навчався у Луцькому індустріальному інституті, з 20 червня 1989 року по 12 травня 1991 року проходив строкову службу в Збройних силах, з 09 липня 1994 року по 15 травня 1998 року проходив службу в органах внутрішніх справ.

Відповідно до наказу УМВС України у Волинській області від 15 травня 1998 року №033 о/с звільнений з органів внутрішніх справ з 15 травня 1998 року за пунктом 64 «г». Вислуга років становила 07 років 08 місяців 19 днів.

З 23 жовтня 1998 року по 31 липня 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ та за пунктом 64 «г» звільнений зі служби у запас (через скорочення штатів) з 31 липня 2015 року, вислуга становила 16 років 09 місяців 08 днів, що підтверджується копією трудової книжки БТ-ІІ № 4194103 та витягом з наказу (а.с.7-9).

Загальна вислуга років позивача складає 24 роки 5 місяців 29 днів, що підтверджується розрахунком вислуги на 31 липня 2015 року, складеним УМВС України у Волинській області на підставі особової справи ОСОБА_1.( а.с.19-20).

Наказом по особовому складу УМВС України у Волинській області від 30 липня 2015 року № 220 о/с начальник сектору кадрового забезпечення управління по боротьбі з організованою злочинністю ОСОБА_1 звільнений у запас за п. 64 "г" з 31 липня 2015 року. Вислуга на день звільнення в календарному обчисленні складає 24 роки 05 місяців 29 днів, в пільговому обчисленні - 31 рік 04 місяці 27 днів, для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні (останнього прийому на службу в ОВС) - 16 років 09 місяців 08 днів (а.с.9).

Отже, ОСОБА_1 при повторному звільненні було нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме: 52300,88 грн. при вислузі на день звільнення 16 років 09 місяці 08 днів ( 6537,61 грн. x 50% x 16 років = 52300,88 грн.).

При цьому, у судовому засіданні позивач та представник відповідача розрахунок суми виплати щодо вислуги років з дня останнього зарахування на службу не заперечують.

У судовому засіданні позивач пояснив, що звертався із заявою на ім'я начальника УМВС України у Волинській області стосовно проведення перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, розрахувавши її за усі календарні роки служби, а саме, за 24 роки 05 місяців 29 днів.

У відповідь, листом від 28 жовтня 2015 року №7/765 начальник управління повідомив, що нарахування та виплата ОСОБА_1 здійснювалися відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з дня останнього зарахування на службу (23 жовтня 1998 року) та становила повних 16 років без урахування періоду попередньої служби. (а.с. 6).

Надаючи правову оцінку діям Управління МВС України у Волинській області суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини виникли стосовно виплати одноразової грошової допомоги працівнику органів внутрішніх справ при звільненні зі служби, а тому врегульовані Законом України «Про міліцію» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою КМ УРСР від 29.07.1991 р. №114 (далі -Положення), Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1998 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей».

Закон, що визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі та службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-XII (далі за текстом -Закон №2262-XII, Закон).

Суд враховує те, що з 04 квітня 2006 року до статті 9 Закону №2262-XII було внесено зміни щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби.

Зокрема, частиною першою статті 9 Закону визначено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Частиною шостою статті 9 Закону №2262-XII передбачено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Наказом УМВС України у Волинській області від 30 липня 2015 року №220 о/с підполковника міліції ОСОБА_1 - начальника сектору кадрового забезпечення управління по боротьбі з організованою злочинністю УМВС відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено у запас за пунктом 64 «г» з 31 липня 2015 року (а.с.9).

Згідно до послужного списку позивач звільнений зі служби повторно, при вислузі на день звільнення 16 років 09 місяці 08 днів (19-20).

Отже, ОСОБА_1 при повторному звільненні було нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме: 52300,88 грн. ( 6537,61 грн. x 50% x 16 років = 52300,88 грн.).

Місячне грошове забезпечення становить 6537,61 грн. та підтверджується наданим суду грошовим атестатом №33 УМВС України у Волинській області.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суд приходить висновку, що відповідач правомірно керуючись нормою частини 9 Закону №2262-XII нарахував та виплатив одноразову грошову допомогу ОСОБА_1.

Оцінюючи законність та обґрунтованість невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні у сумі 26150 грн. 44 коп. за період служби в ОВС з 01 вересня 1988 року по 15 травня 1998 року ( з врахуванням навчання та проходження строкової служби в Збройних силах), суд зазначає, що нормативно-правовим актом, що передбачав виплату вихідної грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до 08 січня 2000 року була Постанова Кабінету Міністрів України від 17 липня 1998 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» у редакції, що діяла у період спірних правовідносин (далі за текстом -Постанова №393).

Зокрема, пунктом 10 Постанови №393 визначено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при звільненні з військової служби або з органів внутрішніх справ виплачується грошова допомога у розмірі 5-місячного грошового забезпечення.

Для повного офіційного з'ясування обставин справи, керуючись статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) суд витребував у відповідача архівну особову картку.

У судовому засіданні 30 грудня 2015 року представник управління надав суду для огляду оригінал та копії «Справа 64 Особові картки співробітників УБОЗ 1998 рік», де згідно особової карточки грошового забезпечення позивача у графі «вихідна допомога» зазначена сума 770 грн. ( посад. оклад 85 грн.+спец. звання 55грн. +вислуга років 10грн.=154 грн. х 5) (а.с.29-31).

Суд не бере до уваги пояснення позивача, що в даному документі його підпис відсутній і що, можливо, в документ внесені зміни і дану допомогу він не отримував, оскільки даний письмовий доказ наданий суду в оригіналі і обхідний лист старшого лейтенанта міліції підписаний всіма посадовими особами відділів, що свідчить про повний розрахунок з ОСОБА_1 у зв'язку з скороченням штатів.

Суд наголошує на тому, що у відповідності до приписів вищезазначеного нормативно-правового акту позивач при звільненні 15 травня 1998 року мав право на отримання грошової допомоги при звільненні зі служби в розмірі п'яти місячного грошового утримання, що і було доведено в суді.

Системно проаналізувавши норми законодавства, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно не враховано період служби ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ з 20 червня 1989 року по 15 травня 1998 року ( з врахуванням проходження строкової служби в Збройних силах) для нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні позивача зі служби в органах внутрішніх справ на підставі наказу УМВС України у Волинській області від 30 липня 2015 року №220о/с. Суд наголошує на тому, що відповідач, взявши за основу період для нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні, з дня останнього зарахування на службу, тобто з 23 жовтня 1998 року і до моменту звільнення 31 липня 2015 року, діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством.

Окремо суд вважає за необхідне зазначити, що положеннями частини третьої статті 99 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З матеріалів адміністративного позову убачається, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, яка в силу положень пункту 15 частини першої статті 3 КАС України є публічною службою, а відтак, з даним позовом повинен був звернутися до суду в місячний термін.

Листом 28 жовтня 2015 року №7/765 начальник управління МВС України у Волинській області відмовив ОСОБА_1 стосовно проведення перерахунку одноразової грошової допомоги, з яким особисто 28 жовтня 2015 року був ознайомлений (зворот а.с. 28).

З відтиску штампа канцелярії Волинського окружного адміністративного суду вбачається, що адміністративний позов подано 11 грудня 2015 року, тобто з пропущенням місячного строку звернення починаючи відлік з 29 жовтня 2015 року.

З даним позовом 27 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області, що підтверджується копією адміністративного позову з відміткою штампа суду і відповідно до супровідного листа Луцького міськрайонного суду від 07 грудня 2015 року позовну заяву було повернуто позивачу за неналежною підсудністю (а.с.4-5,27).

Однак, враховуючи, що позивачем не пропущено місячного строку щодо звернення до суду, хоча і не належного, суд не позбавляє конституційного права позивача на захист його порушеного права та дані обставини вважає як поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

З викладеного вище убачається, що відповідно до пункту 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог частини першої статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Приписами частини першої статті 86 КАС України визначено, що суд оцінює докази, наявні у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У силу вимог статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, при цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а також те, що суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У цьому контексті суд зазначає, що заперечуючи проти позову, відповідач за правилами частини другої статті 71 КАС України довів юридичну та фактичну обґрунтованість мотиву вчинених дій щодо неврахування періоду служби ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ з 20 червня 1989 року по 15 травня 1998 року для нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні позивача зі служби в ОВС.

Відповідно до статті 162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

З огляду на викладене, дослідивши обставини і докази адміністративної справи, системно проаналізувавши вищезазначені правові норми, враховуючи доводи сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Керуючись частиною третьою статті 160, статями 162-163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-XII, Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1998 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання дій протиправними - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст постанови виготовлений 04 січня 2016 року.