Справа № 822/6036/15
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2016-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/6036/15

Головуючий у 1-й інстанції: Ніколайчук М.Є.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

14 січня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Гонтарука В. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Лисої С.Д.,

представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно, завідувача Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Шевцової Ірини Анатоліївни, третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_6 про визнання дій незаконними та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно, завідуючої Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Шевцової Ірини Анатоліївни, третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_6, в якому просив визнати незаконними дії державного реєстратора Шевцової І.А. та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 17953822 від 12.12.2014 року.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року ОСОБА_4 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з'ясування судом всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, просив скасувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представники апелянта підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просили щодо її задоволення.

Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача та необхідності залишення в силі постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 06.09.2000 року ОСОБА_7 продав належну йому квартиру АДРЕСА_1. В подальшому квартира неодноразово відчужувалася і 17.12.2002 року позивач - ОСОБА_4 придбав спірну квартиру у ОСОБА_8

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 31.10.2006 року залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 19.04.2007 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 06.09.2000 року укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_9, посвідчений ОСОБА_10 приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №2808;

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 13.02.2001 року укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_11, посвідчений Дембицькою І.М. приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 309.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 29.03.2002 року укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_8, посвідчений Новченковим І.В. приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 747.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 17.12.2002 року укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 посвідчений Новченковим І.В. приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 3452.

Зобов'язано сторони - ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_4 повернути один одному згідно договорів купівлі-продажу від 06.09.2000 року, від 13.02.2001 року, від 29.03.2002 року, від 17.12.2002 року - ОСОБА_4 повернути ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_3 1 в м. Хмельницькому, ОСОБА_8 повернути ОСОБА_4 10270 грн., ОСОБА_11 повернути ОСОБА_8 повернути 10270 грн., ОСОБА_9 повернути ОСОБА_11 8581 грн. ОСОБА_7 повернути ОСОБА_9 8581 грн.

На виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 31 жовтня 2006 року приватним нотаріусом Паляницею Л.С. було повернуто первинний правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності на квартиру від 31.07.1996 року, видане на ім'я ОСОБА_7

Державним реєстратором Слєпчик О.О. було проведено реєстрацію права власност ОСОБА_7 на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_4 на підставі первинного свідоцтва про право власності його на квартиру (в порядку приватизації), видане Хмельницьким БТІ 31 липня 1996 року. Фактично була відновлена реєстрація права власності ОСОБА_7 на спірну квартиру в бюро технічної інвентаризації.

В березні 2009 року ОСОБА_4 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду з позовною заявою до державного реєстратора Слєпчик О.О., ОСОБА_7 (після смерті батька ОСОБА_6 було притягнуто в якості правонаступника) про визнання незаконним рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_4 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 10 березня 2010 року було відмовлено ОСОБА_16 в задоволенні позову.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 30 серпня 2010 року дане рішення залишено без змін.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке міститься в матеріалах справи.

ОСОБА_6 є спадкоємцем за заповітом майна померлого, що підтверджується відповідним документом.

24 листопада 2010 року Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою було видано ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом було втрачене, ОСОБА_6 було видано дублікат свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.11.2010 року.

При видачі дублікату вказаного свідоцтва, 12.12.2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно, завідуючою Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою Шевцовою І.А. сформовано витяг №30909286 від 12.12.2014 року про реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_5 за ОСОБА_17

Не погоджуючись із вказаними діями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, тим самим, визнаючи правомірним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 17953822 від 12.12.2014 року прийшов до висновку, що оскаржуване рішення прийняте у межах повноважень та у відповідності з діючими нормативно-правовими актами і ніяким чином не порушує прав, свобод і інтересів ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 ст.182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952) визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Згідно абз.2 ч.1 ст.2 Закону №1952 державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Обов'язковість процедури реєстрації речових прав встановлена ч.3 ст.3 Закону №1952, відповідно до якої права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 6 Закону №1952 визначена система органів державної реєстрації прав, яку становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації відноситься до повноважень органів державної реєстрації прав, що утворені Міністерством юстиції України (ст.8 Закону №1952).

Частина 1 ст. 9 Закону №1952 містить норму, відповідно до якої, у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Абзац 2 п.9 ч.2 ст.9 Закону №1952 встановлює, що нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2)встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з ч.2 ст.15 Закон №1952 орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язаний надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав.

Для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені п.36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, (далі - Порядок №868).

Тобто, за вимогами Закону №1952 та Порядку № 868, підставою для проведення державної реєстрації перш за все є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п.37 Порядку № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: - укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; - свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; - свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; - видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати; - свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону; - свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат; - свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією; - рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; - державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею; - рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; - ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; - заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно; - закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно; - рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; - рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; - інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що державний реєстратор прав не нерухоме майно, завідувач Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Шевцова І.А. провела державну реєстрацію на підставі належних правовстановлюючих документів.

Крім того, на момент розгляду даної адміністративної справи відсутнє судове рішення, що набрало законної сили, про визнання протиправним або скасування свідоцтва про право власності на спадщину.

У відповідності до приписів ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За змістом ч.8 ст.3 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Відповідно до положень ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З аналізу ч.1 ст.2, ч.1 ст.6 КАС України вбачається, що викладений у них принцип адміністративного судочинства полягає у захисті порушеного права, свободи або інтересу від порушення, що вже відбулося, тобто в наявності матеріально-правового інтересу позивача щодо оскаржуваного рішення, дій або бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Справа в адміністративному суді може бути порушена за наявності між сторонами публічно-правового спору, оскільки в розумінні статті 3 КАС справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод (стаття 2, пункт 1 частини 1 статті 17 КАС).

Із наведених норм права випливає, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_4 звернувся до суду відповідно до КАС України, оскаржуючи рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно, завідуючої Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Шевцової Ірини Анатоліївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 17953822 від 12.12.2014 року, однак не зазначивши при цьому, в чому полягає незаконність дій державного реєстратора, які саме його права свободи чи інтереси порушені цим рішенням.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у ст.6 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов'язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Зі сторони ОСОБА_4 не надано будь-яких доказів на підтвердження наявних прав, свобод і інтересів, які порушуються оскаржуваним рішенням.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 дійшов вірних юридичних висновків і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Надавши правову оцінку діям відповідача стосовно прийняття оскаржуваного рішення, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими та повноцінно вмотивованими судом в рішенні від 23.11.2015 року.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції та є не обґрунтованими, у зв'язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги позивача та залишення в силі постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.11.2015 року.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.2 ст.159 КАС України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм адміністративного процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198, ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак, підстав для скасування такого рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі протягом п'яти днів.

Головуючий /підпис/Біла Л.М.

Судді /підпис/ /підпис/Матохнюк Д.Б. Гонтарук В. М.

З оригіналом згідно:

секретар