Справа № 804/3321/15
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

08 грудня 2015 рокусправа № 804/3321/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Манцова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2015 року у справі № 804/3321/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування висновку від 05.01.2015 року, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

26 лютого 2015 року звернулась ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, в якому просила суд: визнати протиправним та скасувати висновок "Про визнання недійсною посвідки на постійне проживання в Україні громадянці Молдови ОСОБА_1.", затверджений 05.01.2014 року заступником начальника ГУ ДМС України в Дніпропетровській області С.А. Сімон; зобов'язати Головне управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області поновити посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 10.07.2006 року; зобов'язати Головне управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області повідомити у встановлений законом спосіб Державну прикордонну службу України про скасування висновку від 05.01.2015 року.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування висновку від 05.01.2015 року, зобов'язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано висновок про визнання недійсною посвідки на постійне проживання в Україні від 05.01.2015 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити новее. Яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка Республіки Молдова, переїхала в Україну для постійного проживання в 1995 році в с. Новолатівка, Широківського району, Дніпропетровської області та постійно проживає на території України з 1995 року, що підтверджується матеріалами справи та не спростовується сторонами.

Документом, який посвідчує особу позивача, був паспорт громадянина колишнього СРСР за прізвищем - ОСОБА_1.

Відповідно до матеріалів справи №54256 (оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні) позивач 22.03.2002 року ВГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2, терміном дії до 22.03.2004 року.

10 липня 2007 року, у зв'язку із закінченням терміну дії посвідки, ВГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1, терміном дії - безстроково.

Позивачем було подано заяву про обмін посвідки, у зв'язку з досягненням нею 45-річного віку, однак 05.01.2015 року посадовою особою відповідача було прийнято висновок "Про визнання недійсною посвідки на постійне проживання в Україні", який був затверджений заступником начальника ГУ ДМС України в Дніпропетровській області С.А. Сімон.

Як зазначено у висновку, посадова особа відповідача вважала б за доцільне: визнати громадянку Молдови ОСОБА_1 такою, що не має дозволу на імміграцію в Україну; посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 10.07.2006 року визнати недійсною та такою, що підлягає вилученню; привести статус перебування зазначеної іноземки в Україні відповідно до вимог законодавства; ураховуючи, що громадянка Молдови ОСОБА_1 має підстави для отримання дозволу на імміграцію відповідно до п.6 ч.2 ст.4 Закону України "Про імміграцію" як мати іммігранта, надати їй перелік документів, необхідних для отримання дозволу на імміграцію.

Задовільняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що доводи відповідача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, оскільки такої підстави, як відсутність в паспорті позивача відмітки про прописку в Україні, для скасування дозволу на імміграцію, а в подальшому посвідки на постійне проживання, законодавство України не містить, в тому числі висновок не містить посилань на норму іншого Закону, яка передбачає інші підстави для скасування дозволу на імміграцію, крім тих, що наведені у ст. 12 Закону України "Про імміграцію".

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі ст.26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов'язки, що і громадяни України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначені Законом України "Про імміграцію".

Так, відповідно до ст. 1 вищенаведеного Закону, імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; імміграційна віза позначка у паспортному документі, що засвідчує право іноземця чи особи без громадянства на в'їзд в Україну для постійного проживання.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України "Про імміграцію", посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Згідно з п. 4 розділу V Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію" №2491-ІІІ від 07.06.2001 року вважати такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну, зокрема, іноземців та осіб без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні. Особам, зазначеним у пункті 4 Прикінцевих положень, посвідка на постійне проживання видається за їхніми заявами або заявами їх законних представників без оформлення дозволу на імміграцію. На них поширюється чинність статей 12 - 15 цього Закону.

Статтею 12 Закону України "Про імміграцію" (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин (прийняття оскаржуваного рішення) передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції) визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року №1983 (далі по тексту - Порядок № 983).

Відповідно до п. 21 Порядку № 1983 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав.

Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу (п.22 Порядку № 1983).

У відповідності до п.23 Порядку № 1983 міграційна служба, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держкомкордону (п.24 Порядку № 1983).

З наведених вище вимог Закону України «Про імміграцію» та положення Порядку № 1983 вбачається, що перевірка з питання скасування дозволу на імміграцію проводиться за поданням органу внутрішніх справ, іншого органу виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Відповідачем було переглянуто підстави для надання ОСОБА_1 посвідки на постійне проживання в Україні ще від 22.03.2002 року серії НОМЕР_2, згідно висновку та відповідно в подальшому від 10.07.2006 року серії НОМЕР_1. Так, з урахуванням п.4 розділу 5 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію", зазначає, що на момент первинного звернення 23.10.2001 року ОСОБА_1 мала паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, у якому відсутня відмітка про прописку в Україні. Тому вона не могла вважатися такою, що має дозвіл на імміграцію в Україну, а інших підстав його надання відповідно до норм Закону України "Про імміграцію" у заявниці не було. З огляду на що відповідач прийшов до висновку про незаконність отримання ОСОБА_1 посвідки на постійне проживання, не розповсюдження на останню положень ст.ст.12 - 15 Закону України "Про імміграцію". При цьому, в висновку відповідач зазначив про наявність правових підстав для отримання нею дозволу на імміграцію в Україну відповідно до п.6 ч.2 ст.4 Закону України "Про імміграцію" як матері іммігранта - громадянина Молдови ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Колегія суддів вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та надана правова оцінка.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Колегія суддів не може погодитися з посиланням апелянта на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому що всі процесуальні норми, передбачені адміністративним судочинством були виконані без порушень прав кожної сторони при розгляді справи.

Доводи, викладені у апеляційній сказі були предметом дослідження судом першої інстанції та свого підтвердження не знайшли.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія , -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2015 року у справі № П/811/2388/15 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому КАС України.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов