Справа № 1023/1349/12
Суддя: Орел А. С.
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

іменем України

Справа №1023/1349/12

Провадження №2-а/377/1/16

21 січня 2016 року Славутицький міський суд Київської області у складі судді Орла А.С., при секретарі Прохоровій О.О., за відсутності сторін та їх представників, розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Славутичі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління державної виконавчої служби головного управління юстиції в Київській області про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити дії, -

УСТАНОВИВ:

У липні 2012 року позивач звернувся до суду з названим адміністративним позовом з вимогами: визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця ВПРВ УДВС ГУЮ у Київській області про закінчення виконавчого провадження від 14 червня 2012 року ВП № 31901661; визнати бездіяльність відповідача щодо здійснення виконавчого провадження № 31901661 та зобов'язати його відновити це виконавче провадження.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є стягувачем у зазначеному виконавчому провадженні, яке здійснювалось відповідачем. Як йому стало відомо 04.07.2012 р. з інформації про виконавче провадження та тексту постанови про закінчення виконавчого провадження, розміщених у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, державний виконавець 14.06.2012 р. прийняв оскаржувану постанову на підставі листа управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради від 13.04.2012 р. № 2-13/192 та розпорядження начальника цього управління № 703733 за п. 11 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Інших виконавчих дій згідно даних ЄДРВП державним виконавцем не вчинялось. Зміст вказаного розпорядження начальника УПСЗН до його відома не доведено. Державний виконавець не здійснив заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення згідно п. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження». Про виконання рішення суду в частині перерахунку йому не відомо.У оскаржуваній постанові не наведено нормативно-правового обґрунтування закриття виконавчого провадження, відповідальних осіб та строків виконання судового рішення.

В процесі судового розгляду позивач подав заяву про пояснення та доводи і додаткові позовні вимоги, які не стосуються оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження та не відносяться до предмета судового розгляду в цій справі.

Постановою Славутицького міського суду Київської області від 10 серпня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2013 року, у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 листопада 2015 року вказані постанову та ухвалу скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено інший склад суду.

Про час і місце розгляду справи сторони були належним чином повідомлені згідно правил ст. 33-38 КАС України.

В судове засідання позивач не з'явився за наявності клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив без повідомлення причин.

Неприбуття сторін та/або їх представників у судове засідання за таких обставин не є перешкодою для розгляду справи та ухвалення рішення за їх відсутності згідно правил ст. 122 КАС України.

У такому випадку фіксування судового засідання технічними засобами за правилами ст. 41 КАС України не здійснюється.

Перевіривши наявні матеріали справи та визначивши відповідні їм правовідносини сторін, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи з'ясовано, що згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 14.06.2012 р. (ВП 31901661), прийнятої державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Башкірцевою Тетяною Олександрівною, затвердженої начальником цього відділу, при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-а-7426/11/1023, виданого 14.03.2012 р. Славутицьким міським судом Київської області, яким зобов'язано управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області перерахувати та виплатити щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік та за 2011 рік ОСОБА_1 відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1992 р. № 796-XII як особі, що відноситься до категорії 2, має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, встановлених законом на момент проведення виплати, з урахуванням фактично виплачених сум та рішення допущено до негайного виконання відповідно до абз. 9 ч. 1 ст. 256 КАС України, виконавче провадження закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49, статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова про закінчення виконавчого провадження мотивована тим, що згідно листа УПСЗН Славутицької міської ради від 13.04.2012 р. № 2-13/192 та розпорядження начальника управління № 703733 боржником здійснено перерахунок соціальної допомоги, а виплата відбудеться після надходження цільових коштів з Державного бюджету України.

Не погодившись з постановою державного виконавця, стягував 20 липня 2012 року звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи питання про додержання строку звернення до адміністративного суду, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (ч. 1). Позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів (абз. 1, 2 ч. 2).

Згідно правил ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» копія постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином реалізація права сторони виконавчого провадження на оскарження постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження пов'язується з отриманням нею від державного виконавця копії цієї постанови.

Позивач у позовній заяві посилається на те, що копія постанови про закінчення виконавчого провадження йому не надходила, а про закінчення виконавчого провадження та про зміст постанови йому стало відомо 04.07.2012 р. з інформації, розміщеної в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень.

Оскільки ці обставини відповідачем не спростовані, суд вважає, що позивач звернувся до суду без пропуску встановленого законом строку і тому підстав для залишення адміністративного позову без розгляду немає.

При вирішенні спору по суті суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 цього Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Перелік прав державного виконавця в процесі здійснення виконавчого провадження наведено у ч. 3 цієї статті, зокрема: проводити перевірку виконання боржником рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

За правилами ст. 89 цього Закону в разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі, державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу за боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» в разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст. 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

В силу пункту 11 частини першої статті 49 цього Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (частина третя цієї статті).

За правилом ч. 3 ст. 50 цього Закону завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закінчуючи виконавче провадження з підстави, передбаченої п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець мотивував своє рішення лише наявністю листа та розпорядження керівника боржника - юридичної особи про здійснення перерахунку соціальної допомоги, а виплата відбудеться після надходження цільових коштів з Державного бюджету України.

Це свідчить про те, що судове рішення у повному обсязі не виконане. При цьому державним виконавцем у оскаржуваній постанові про закінчення виконавчого провадження не зазначено, які саме дії були вчинені боржником для виконання судового рішення у повному обсязі, причини невиконання судового рішення у повному обсязі, які заходи були вжиті державним виконавцем для повного виконання судового рішення, тобто державним виконавцем не виконано вимоги ст. 75 і 89 Закону України «Про виконавче провадження», спрямовані на забезпечення повного виконання судового рішення.

Разом з тим, в силу положень ст. 50 цього Закону закінчення виконавчого провадження позбавляє стягувача повторного пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Гарантоване ст. 6 Конвенції право на справедливий суд, включає виконання судового рішення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини сама по собі відсутність коштів Державного бюджету, необхідних для виконання судового рішення, не може бути підставою для його невиконання.

Такі висновки зроблені, зокрема, у рішеннях Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року у справі «Півень проти України» (заява № 56849) та від 7 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії» (скарга № 59498/00.

Таким чином, невиконання судового рішення порушує право стягувача на справедливий суд.

Виходячи з цього, суд дійшов висновку про те, що оскаржувана бездіяльність та постанова про закінчення виконавчого провадження є неправомірними, порушують права стягувача, у зв'язку з чим підлягає скасуванню з відновленням виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, адміністративний позов слід визнати обгрунтованим і задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст. 160-163, 181 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати неправомірною бездіяльність управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області у виконавчому провадженні ВП №31901661.

Визнати незаконною і скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 14 червня 2012 року ВП № 31901661 та зобов'язати відповідача відновити виконавче провадження.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Славутицький міський суд. Апеляційні скарги можуть бути подані протягом десяти днів з дня одержання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційних скарг, якщо вони не були подані.

У разі подання апеляційних скарг постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя А. С. Орел