Справа № 278/2521/15-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2016-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Семенцова Л.М.
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
УХВАЛА

іменем України

"12" січня 2016 р. Справа № 278/2521/15-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Мацького Є.М.

Шидловського В.Б.,

при секретарі Гунько Л.В. ,

за участю сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі Житомирської області на постанову Богунського районного суду м. Житомира від "23" вересня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі Житомирської області про визнання протиправною відмови у перерахунку пенсії та зобов'язання здійснити її перерахунок,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2015р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання незаконної відмови Управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі Житомирської області в перерахунку його пенсії та зобов'язання відповідача провести перерахунок пенсії позивачу з 31.07.2015р. відповідно до довідки ТУ ДСА України в Житомирській області від 30.07.2015р. №3088/15, а також здійснювати такий перерахунок в подальшому в зв"язку із зміною мінімальної заробітної плати.

Постановою Богунського районного суду м.Житомира від 23.09.2015р. позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі Житомирської області у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_3 Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі Житомирської області провести перерахунок пенсії позивачу з 01.08.2015р. відповідно до наданої довідки ТУ ДСА в Житомирській області від 30.07.2015р. №3088/15. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі Житомирської області звернулось до суду зі скаргою, в якій просить постанову від 23.09.2015р. скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові. На думку скаржника, довідка №3088/15 від 30.07.2015р. не відповідає встановленому зразку, передбаченому Постановою від 25.11.2005р. №22-1 "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із змінами, внесеними згідно Постанови Пенсійного фонду №13-2 від 30.07.2015р., Постановою від 31.05.2000р. №865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії" та постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.10.2008р. №19-11 "Про затвердження форм довідок про заробітну плату, що подаються для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до ЗУ "Про державну службу". Крім того, Позивач отримує пенсію як днржавнимй службовець. До того ж, відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення"від 02.03.2015 року №213-УП, який набрав чинності з 01.04.2015 року, передбачено, що з 01.06.2015 року скасовуються норми, щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій та статус суддів", інше.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги Управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі Житомирської області з огляду на наступне.

Згідно приписів ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Матеріали справи свідчать, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Житомирському районі Житомирської області та до 01 квітня 2015р. отримував пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу".

Постановою Верховної Ради України від 16 липня 2015р. №636-УІІІ"Про звільнення суддів" відповідно до п.9 ч.5 ст.126 Конституції України позивач звільнений з посади судді, в зв'язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до наказу голови Житомирського районного суду Житомирської області Мокрецького В.І. №27-К/с від 22.07.2015р. звільнено голову суду ОСОБА_3 з займаної посади, в зв'язку з поданням заяви про відставку, та відраховано зі списочного складу суддів Житомирського районного суду Житомирської області з 30.07.2015р..

Відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" після звільнення Позивача з роботи, виплата пенсії поновлена з 31.07.2015 року.

31.07.2015р. ОСОБА_3 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі Житомирської області з заявою про перерахунок пенсії як судді у відставці, відповідно до заробітної плати (довічного грошового утримання судді у відставці) без обмежень.

Листом від 07.08.2015р. №19/Б-11 Управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі Житомирської області повідомило ОСОБА_3, що немає законних підстав здійснення перерахунку його пенсії щодо призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці згідно ЗУ "Про судоустрій і статус суддів".

Підставою відмови у призначенні щомісячного довічного утримання судді вказано, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015р. №213 (далі Закон 213), з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії /щомісячне довічне утримання/ призначаються відповідно до /серед інших/ Закону України "про судоустрій і статус суддів".

Наведені обставини слугували підставою звернення ОСОБА_3 з позовом до суду.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення від 23.09.2015р. , яким позов задоволено частково, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Статтею 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції на дату подання позивачем заяви про звільнення з посади судді Житомирського районного суду Житомирської області у відставку, встановлено:

"1. Суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

3. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України.

4. Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

5. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку" (примітка: у лапках дослівно по тексту норми).

Таким чином, встановлений законом строк внесення ВРЮ до Верховної Ради України подання про звільнення судді з посади, сплив 11 грудня 2014 року, проте рішення ВРЮ про внесення цього подання до Верховної Ради України не було прийняте, відповідно, не розглянута заява позивача про звільнення з посади судді у відставку.

Розгляд питання та прийняття Верховною Радою України рішення про звільнення з посади судді, обраного безстроково, регулювався ст.111 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", частиною шість якої передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України. Постанова Верховної Ради України від 16 липня 2015 року № 636-УІІІ "Про звільнення суддів" набрала чинності в день її прийняття, тобто 16 липня 2015 року. Отже повноваження судді Башинського С.Ф. (позивача) припинились 16 липня 2015 року.

11 квітня 2014 року набрав чинності Закон України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» від 08.04.2014 №1188-УІІ, яким були припинені повноваження членів ВРЮ, крім тих, які перебувають у цьому органі за посадою. Заява позивача про звільнення з посади судді у відставку подана у період, коли були припинені повноваження попереднього складу ВРЮ, а формування нового складу ВРЮ не завершилось. Проте на ці обставини позивач ніяким чином не міг впливати.

12 лютого 2015 року прийнятий Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» №192-УІІ (набрав чинності 29 березня 2015 року) пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень якого встановлено, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цим Законом, здійснюються відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції, що діяла на момент подачі відповідної заяви (скарги).

Отже, заява позивача про звільнення з посади судді у відставку розглянута відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції, що діяла на 07.11.2014 рік, тобто на момент подачі заяви, тому статус позивача, як судді у відставці, регулюється Законом України "Про судоустрій і статус суддів" на дату виникнення права на відставку, тобто на 07.11.2014 року.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що норми Закону 213 не поширюються на право позивача на призначення і виплату щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та чинному законодавству. Скасування Законом 213 норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія /щомісячне довічне грошове утримання/ призначаються відповідно до спеціальних законів, зокрема, «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», не скасовує набуте позивачем право на щомісячне довічне грошове утримання, як судді у відставці.

Довічне грошове утримання судді є однією з гарантій незалежності суддів, які не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів та внесення змін до чинних, що неодноразово було предметом конституційного розгляду, про що свідчать рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року №3рп/2013, від 22 травня 2008 року №10-рп 2008, від 11.10.2005 року №8-рп/2005.

Рішенням Конституційного Суду України 3 червня 2013 року №3-рп/2013 у справі №1-2/2-13 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу II „Прикінцеві та перехідні положення "Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) визнано такими, що не відповідають Конституції України положення вищенаведених норм Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Згідно п.3 резолютивної частини вказаного рішення КСУ положення цього Закону, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 03.06.2013 року.

Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

Таким чином, позивач набув право на щомісячне грошове утримання судді значно раніше прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-УІП, який набув чинності 01.04.2015 року (далі вживається скорочено Закон 213), на п.5 прикінцевих положень якого посилається відповідач, як на правову підставу відмови у призначенні позивачу щомісячного довічного утримання.

На дату відрахування позивача зі штату суду та звернення до пенсійного фонду дійсно діяв Закон 213. Цим же Законом 213 були внесені зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", зокрема, частини третя, п'ята статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-УІП) викладені у новій редакції. Зокрема, зі змісту змін до цієї статті, внесених Законом 213, вбачається, що щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Отже Законом України "Про судоустрій і статус суддів" не скасована норма щодо права судді у відставці на одержання щомісячного довічного грошового утримання.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

За викладених обставин, суд погоджується з доводами позивача, що норми Закону 213 не поширюються на призначення і виплату йому щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці.

Пунктом 1.2 постанови правління ПФУ №3-1 встановлено: "Щомісячне довічне утримання призначається з дня наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної Ради України або Президента України про звільнення у зв'язку із поданням заяви про відставку...".

Таким чином, щомісячне довічне утримання позивачу, як судді у відставці, підлягає призначенню з 01.08.2015 (аналогічного висновку дійшов і суд першої інстанції).

Частиною третьою статті 129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-УІ, у редакції, яка діяла до 01.01.2015, встановлювалося поетапне збільшення суддівської винагороди до 15 мінімальних заробітних плат. Положеннями частини третьої ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-УІ передбачено розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 80% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з можливістю збільшення його на 2% за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, але не більше 90% від заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Зазначені положення Закону формували у позивача обґрунтовані припущення отримання при звільненні у відставку щомісячного довічного грошового утримання на рівні, максимально наближеному до рівня суддівської винагороди.

Отже позивач мав законні сподівання на забезпечення його, як професійного судді у відставці, отримання від держави в старості грошове утримання належного рівня. Таке право позивача відповідає Конституції України. Закону України «Про судоустрій і статус суддів», міжнародним стандартам у сфері судочинства, які визнані Україною. Основними міжнародними документами у сфері судочинства, які визнаються Україною, є Загальна декларація прав людини 1948 року. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Основні принципи щодо незалежності правосуддя 1985 року, Рекомендації щодо ефективного впровадження основних принципів незалежності правосуддя 1989 року, Європейська хартія про статус суддів 1998 року та інші.

Зокрема, Європейська Хартія про статус суддів (п.6.4) передбачає, що судді, які досягли пенсійного віку і які працювали на посаді судді зазначений період, отримують пенсію по старості, рівень якої має бути якомога ближчим до рівня їхньої останньої заробітної плати на посаді судді.

Згідно з ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Частиною 6 ст.9 КАС України встановлено, що якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору.

Отже при вирішенні цього спору, суд застосовує конституційний принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини та міжнародні правила щодо забезпечення в старості судді у відставці.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України складовою принципу верховенства права є принцип правової визначеності. Цей принцип, як неодноразово наголошував Конституційний Суд України у рішеннях від 3 червня 2013 року №3рп/2013, від 22 травня 2008 року №10-рп 2008, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, вимагає ясності й однозначності правової норми і забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини були передбачуваними.

Тлумачення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснено Конституційним судом України у його рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008. Зокрема, Конституційним Судом України констатовано, що забезпечення всіх суддів, у тому числі суддів у відставці, є гарантією їх незалежності, статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності суддів і надається для гарантування верховенства права.

Таким чином, суд вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, не є пенсією у прямому розумінні Закону 1058, а гарантією матеріального забезпечення судді у відставці, на яке суддя у відставці має право за своїм вибором замість пенсії, і рівень якого має бути якомога ближчим до рівня останньої заробітної плати на посаді судді. Згідно з Положенням № 28-2 призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є обов'язком відповідача.

Отже згідно зі ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп., позивач має право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі Закону України "Про судоустрій і статус суддів " у редакції на дату виникнення права на таке утримання.

Щодо заробітної плати, з якої розраховується виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, то вона визначається розміром грошового утримання (судівська винагорода) судді, який працює на відповідній посаді і складається з посадового окладу і доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді, науковий ступінь, роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Про розмір грошового утримання судді (судівської винагороди) на час здійснення позивачем правосуддя Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Житомирській області видана довідка від 30.07.2015 року №3088/15, яка позивачем надавалась Відповідачеві разом з заявою про перерахунок пенсії, але не взята до їм уваги.

Згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області від 30.07.2015 року №3088/15, заробітна плата Позивача, як судді, який працював на відповідній посаді, та яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, станом на 30 липня 2015 року становить 23142,00 грн., у тому числі оклад - 12180,00 грн., надбавка за вислугу років 80% - 9744,00 грн., надбавка за адміністративну посаду голови суду 10% - 1218,00 грн..

Колегія суддів вважає доводи Відповідача такими що не спростовують доводів Позивача, є такими що не відповідають ст.ст.8,21,58 Конституції України, вищенаведеним рішенням Конституційного суду України, ст.138 (ст.141 енової редакції) Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст.10 Закону України "Про зангальнообов"язкове державне пенсійне страхування" та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Постанову прийнято з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі Житомирської області залишити без задоволення, а постанову Богунського районного суду м. Житомира від "23" вересня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Є.М. Мацький

В.Б. Шидловський

Повний текст cудового рішення виготовлено "15" січня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі Житомирської області пл. Польова,8,м.Житомир,10009

- ,