Справа № 2а-10188/10/0870
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2011-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2011 року (12 год. 16 хв.) Справа № 2а-10188/10/0870

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О. при секретарі судового засідання Вітськовської С.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Метропромсервіс»

до: Запорізької митниці

про: визнання неправомірними та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

08 грудня 2010 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Метропромсервіс» до Запорізької митниці про визнання неправомірними та скасування рішення від 30.11.2010 №112000006/2010/002451/2 про визначення митної вартості.

Ухвалою суду від 13.12.2010 позовну заяву було залишено без руху до 10.01.2011 для усунення недоліків. Позивачем усунені недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 13.01.2011 відкрито провадження в адміністративній справі № 2а-10188/10/0870, закінчено підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи на 26.01.2011. Судове засідання зупинялось за клопотаннями представників сторін для надання додаткових доказів до 28.02.2011.

В позовній заяві зазначено, що Запорізька митниця прийняла відносно позивача рішення від 30.11.2010 № 112000006/2010/002451/2 про визначення митної вартості товарів, згідно якого ТОВ «Метропромсервіс» збільшено митну вартість товару нікелю на 71531,9 дол. США. Позивач вважає зазначене рішення незаконним і таким, що підлягає скасуванню. В рішенні митниці зазначено, що ненадання декларантом додаткових документів у повному обсязі для підтвердження митної вартості товару призвело до визначення митної вартості товарів із застосуванням методу № 3 на підставі наявної у митного органу інформації щодо подібних (аналогічних) товарів згідно з вимогами ст. 269 Митного Кодексу України. Цей метод і привів до збільшення митної вартості товару. Проте для застосування цього методу не було ніяких підстав. Ціна товару визначена державним органом з урахуванням ринку і саме ця ціна вказана у вантажній митній декларації та інвойсі № 1804-77 від 23.11.2010.

Запорізька митниця при митному оформленні товару вимагала від позивача надати договір з третіми особами та рахунки про здійснення платежів третім особам підприємства-імпортера «Кронімет». Контрагент відмовив в наданні такої інформації посилаючись на її конфіденційність.

Порядком декларування митної вартості товару не передбачено, що у разі якщо декларантом не надано додаткових документів, то це автоматично тягне за собою збільшення митницею митної вартості товару.

Позивач просить позов задовольнити у повному обсязі.

Від відповідача до суду надійшли заперечення на адміністративний позов, відповідно до яких, Запорізька митниця з позовними вимогами не згодна. Заперечення обґрунтовані, тим що під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару було перевірено документи подані для підтвердження митної вартості товарів, і відомості, що необхідні для здійснення митного контролю, згідно з Порядком декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України та подання відомостей для її підтвердження, затвердженим Постановою КМУ від 20.12.2006 № 1766 (далі Порядок). При перевірці документів виникли сумніви щодо достовірності відомостей, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості, що ґрунтувалися на наступному.

В експортній декларації країни відправлення відсутні вартісні показники, декларація ідентифікується у відношенні до конкретної партії товарів тільки по назвам відправника та отримувача та по ваговим характеристикам, при цьому вага брутто не співпадає з вагою брутто, зазначеною у заявленій ВМД. Відсутній пакувальний лист. Рахунок-фактура від перевізника від 26.11.2010 № СФ-0000014 не містить реквізити ТОВ «Метпромсервіс» та умов платежу. Також, проаналізовано рівень митної вартості ідентичних та подібних товарів ЄАІС Держмитслужби, митне оформлення яких вже здійснено. За результатами проведеного контролю було виявлено той факт, що митна вартість ввезеного товару значно відрізнялась від рівня митної вартості ідентичних товарів, імпортованих на митну територію України, у звязку з чим та у відповідності з п. 11 Порядку були затребувані додаткові документи для підтвердження митної вартості товару, а саме:

- договір з третіми особами, що повязаний з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

- рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця.

Запис було зроблено 29.11.2010 з яким ознайомлено декларанта ЗТПП ОСОБА_1 під підпис.

Надалі 30.11.2010 декларантом ЗТПП ОСОБА_1 було зроблено запис: «На даний час додаткові відомості додати не можливо, у звязку з комерційною таємницею продавця», який був засвідчений особистим підписом ОСОБА_1 та скріплений печаткою ЗТПП».

В подальшому було проаналізовано цінову інформацію ЄАІС ДМСУ, згідно з якою аналогічним (подібним товаром) відповідала ціна 28,40 дол. США/кг.

Враховуючи те, що першочергово подані декларантом документи не підтвердили заявлену митну вартість та не надані додаткові документи, а також цінову базу Держмитслужби України, на підставі положень ст. 265 Митного кодексу України, вимог п. 14 Постанови КМУ від 20.12.2006 № 1766, було здійснено митну оцінку товару. При здійсненні митної оцінки був застосований метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних товарів, згідно ст. 269 Митного кодексу України.

Перший метод не міг бути застосований, оскільки позивач не довів документами свою заявлену митну вартість товару.

Другий метод не був застосований, оскільки митниця не володіла інформацією про ідентичні товари.

Відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

До суду від представників сторін надійшло клопотання про зупинення провадження в адміністративній справі, до терміну встановленого судом для надання додаткових доказів. Ухвалою суду від 02.02.2011 провадження по справі було зупинено до 28.02.2011.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 29.11.2010 в режимі ІМ-40 було заявлено до митного оформлення вантажну митну декларацію № 112000010/2010/009745 з вантажем «Нікель Н1. ГОСТ 849-2008. Представляє собою нікель первинний електролітичний у вигляді катодних необрізаних листів для легування сталей та виробництва сплавів», що надійшов на адресу підприємства від фірми «Cronimet Ferroleg GmbH», згідно контракту від 05.11.2010 № 05/10-09.

31.11.2010 Запорізька митниця прийняла відносно позивача рішення від 30.11.2010 № 112000006/2010/002451/2 про визначення митної вартості товарів, згідно якого ТОВ «Метропромсервіс» збільшено митну вартість товару нікелю на 71531,9 дол. США.

В рішенні митниці зазначено, що ненадання декларантом додаткових документів у повному обсязі для підтвердження митної вартості товару призвело до визначення митної вартості товарів із застосуванням методу № 3 на підставі наявної у митного органу інформації щодо подібних (аналогічних) товарів згідно з вимогами ст. 269 Митного Кодексу України. Цей метод і привів до збільшення митної вартості товару. Як вбачається з листа Державного інформаційно-аналітичного центру моніторингу зовнішніх товарних ринків Міністерства економіки України № 6/915 від 29.11.2010, враховуючи конюнктуру ринку нікелю, котирування Лондонської біржі металів нікелю за станом на 10.11.2010, якісні характеристики товару, обєму партії, умови оплати та умови поставки FCA (м. Карлсруе, Німеччина), підтверджують, що рівень ціни на продукцію, що поставлявся в рамках Контракту, складає 24625,00 дол. США.

Під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару було перевірено документи подані для підтвердження митної вартості товарів, і відомості, що необхідні для здійснення митного контролю. При перевірці документів виникли сумніви щодо достовірності відомостей, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості, що ґрунтувалися у наступних документах:

- договір з третіми особами, що повязаний з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

- рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця.

Але даний товар підпадає під біржовий товар, куплений на Лондонській біржі металів, згідно рахунку продавця (ціна формується 24625,00 доларів США = LME Sttelement «Нікель» за 10.11.2010 24350,00 доларів США + премія 275,00 доларів США за метричну тону).

При оформленні експортної декларації продавець товару зробив помилку у вазі брутто, на що додатково додав лист розяснення відносно ваги брутто. Цей лист наданий при митному оформленні товару, а також відображено у митній декларації гр. 44 під кодом 9000, згідно наказу ДМСУ від 09.07.1997 № 307 «Про затвердження інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації».

Пакувальний лист наданий органу і відображено у митній декларації гр. 44 під кодом 3141, згідно наказу ДМСУ від 09.07.1997 № 307 «Про затвердження інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації».

Відповідно до ст. 259 МКУ митна вартість товарів це заявлена декларантом або визначена митним органом вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, яка обчислюється на момент перетинання товарами митного кордону України.

Статтею 261 МКУ визначено, що відомості про митну вартість товарів, заявлені декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України і прийняті митним органом, використовуються для нарахування податків і зборів, ведення митної статистики, а також у випадках для розрахунків у разі застосування штрафів, інших санкцій та стягнень, встановлених законами України. Порядок та умови декларування митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, встановлюється Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення декларацій митної вартості спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.

Заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення мають базуватися на достовірній, документально підтвердженій інформації, що подається у кількісному виразі. Митний орган має право прийняти рішення про неможливість використання вибраного декларантом методу митної оцінки (ч. ч. 1, 3 ст. 264 Митного кодексу України).

Згідно зі ст. 265 МКУ, митний орган, що здійснює контроль за правильністю митної оцінки товарів з урахуванням положень цього Кодексу, має право приймати рішення про правильність заявленої декларантом митної вартості товарів.

У разі відсутності даних, що підтверджують правильність визначення заявленої декларантом митної вартості товарів, або за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей митний орган може самостійно визначити митну вартість товарів, що декларуються, послідовно застосовуючи методи визначення митної вартості, встановлені цим Кодексом, на підставі наявних у нього відомостей, у тому числі цінової інформації щодо ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів з коригуванням, що здійснюється згідно з цим Кодексом.

Стаття 266 МКУ передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів: за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються (метод 1); за ціною угоди щодо ідентичних товарів (метод 2); за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів (метод 3); на основі віднімання вартості (метод 4); на основі додавання вартості (метод 5); резервного (метод 6).

Основним методом визначення митної вартості товарів є метод за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються. Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи віднімання та додавання вартості можуть застосовуватися у будь-якій послідовності за розсудом декларанта.

Наявні у матеріалах справи документи свідчать, що позивач, подавши декларацію митної вартості за формою ДМВ - 1, визначив митну вартість товару за ціною угоди (метод 1) відповідно до ст. 267 МКУ, відповідно до якої митною вартістю є ціна угоди, фактично сплачена, чи ціна, яка підлягає сплаті за товари, які імпортуються за призначенням в Україну, на момент перетинання ними митного кордону України.

Відповідно до п. 7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою КМУ від 20.12.2006 № 1766, для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Вимоги п. 7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження позивачем були виконані в повному обсязі.

Пунктом 11 вказаного Порядку № 1776 передбачено, що для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи. Посадова особа митного органу у графі «Для відміток митниці» декларації митної вартості робить запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, із складенням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис. Декларант ознайомлюється з таким записом, зазначає під ним дату, прізвище та ставить свій підпис. Для підтвердження заявленої декларантом митної вартості оцінюваних товарів можуть подаватися: договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; рахунки про сплату комісійних, брокерських (посередницьких) послуг, пов'язаних з виконанням умов договору (контракту); відповідна бухгалтерська документація; ліцензійний чи авторський договір (контракт); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару; калькуляція фірми - виробника товару; копія вантажної митної декларації країни відправлення, а в разі, коли в такій країні товар розміщувався в митному режимі, яким не передбачено сплату податків і відповідно до якого товар перебував під митним контролем - копія вантажної митної декларації, оформленої в попередній експорту митний режим; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; сертифікат про походження товару; відомості про якісні характеристики товару; інформація зовнішньоторговельних та біржових організацій про вартість товару та/або сировини. Декларант за власним бажанням подає інші документи для підтвердження заявленої у декларації митної вартості товарів.

Із змісту вказаної норми вбачається, що вона не зобовязує позивача надати повний перелік документів відповідно до п.11 Порядку. При цьому, саме формулювання вказаної норми «можуть подаватися», вказує на те, що витребування таких документів може мати місце у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Відмовляючи в митному оформленні товару за першим методом, митний орган послався на неподання позивачем усіх додатково витребуваних документів, що не відповідає обставинам справи, оскільки позивачем відповідно до вищенаведених приписів Порядку №1766 надавались відповідні документи, що підтверджують митну вартість.

Митна вартість, визначена згідно з положеннями МКУ, повинна щонайбільшою мірою ґрунтуватися на раніше визначеній за методами 1-6 митній вартості, однак при визначенні митної вартості відповідно до цієї статті допускається гнучкість при застосування цих методів. Крім того, для визначення митної вартості за резервним методом митний орган надає декларанту цінову інформацію, що є у його розпорядженні.

З дій відповідача та прийнятих рішень не вбачається наявність потреби у відповідача даних, що підтверджують правильність визначення заявленої декларантом митної вартості товару, у підтвердженні заявленої декларантом митної вартості, наявність виникнення у нього обєктивних обставин та обґрунтованих сумнівів щодо достовірності поданих декларантом відомостей про митну вартість товару та/або неправильності обрання позивачем методу визначення та обчислення митної вартості товару.

Зі спірного рішення відповідача про визначення митної вартості товару за третім методом також не вбачається в чому саме полягала неможливість визначення митної вартості за першим методом на підставі документів, поданих позивачем, та чи взагалі була потреба у відповідача самостійно визначати митну вартість за третім методом. Рішення митного органу не містить жодного обґрунтування неможливості застосування попередніх методів.

Позивач при митному оформленні товару застосував метод 1 визначення митної вартості товарів, що ввезені на митну територію. При цьому позивач визначив вартість товарів у сумі, яка дорівнює вартості товарів, визначеній умовами Контракту, що не суперечить вимогам законодавства та ґрунтується на досліджених судом матеріалах. На підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару позивачем було надано всі наявні у нього та необхідні додаткові документи. Однак у спірному випадку Запорізька митниця відразу застосувала метод № 3, не дослідивши у повній мірі усі обставини, які впливали на рівень ціни, заявленої позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи та заперечень відповідача, при визначені митної вартості Запорізька митниця керувалась наступним. Першочергово подані декларантом документи не підтвердили заявлену митну вартість та не надані додаткові документи, а також цінову базу Держмитслужби України, на підставі положень ст. 265 Митного кодексу України, вимог п. 14 Постанови КМУ від 20.12.2006 № 1766, було здійснено митну оцінку товару. При здійсненні митної оцінки був застосований метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних товарів, згідно ст. 269 Митного кодексу України.

Перший метод не міг бути застосований, оскільки позивач не довів документами свою заявлену митну вартість товару.

Другий метод не був застосований, оскільки митниця не володіла інформацією про ідентичні товари.

Крім того, відповідно до приписів МКУ та Порядку декларування митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, затвердженого постановою КМУ від 28.08.2009 №1375, митний орган має право вимагати подання інших документів та приймати рішення про правильність заявленої декларантом митної вартості товарів, послідовно застосовуючи методи, передбачені МКУ, за умови, коли декларант не може документально підтвердити заявлену митну вартість або при виникненні обґрунтованих сумнівів у достовірності наданих декларантом відомостей.

Запорізька митниця жодним чином не підтвердила недостовірність заявлених позивачем (декларантом) відомостей. Відсутність такої письмової вимоги, в спірному випадку, виключає прийняття рішення про правильність заявленої декларантом митної вартості товарів, послідовно застосовуючи методи, передбачені МКУ.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що посилання відповідача в оспорюваному рішенні про визначення митної вартості на підставі Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України та подання відомостей для її підтвердження, затвердженим Постановою КМУ від 20.12.2006 № 1766 та на підставі ст. 265 МКУ був застосований метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних товарів, згідно ст. 269 МКУ, який є необґрунтованими, у звязку з чим вимоги про визнання неправомірним та скасування рішення Запорізької митниці про визначення митної вартості товарів від 30.11.2010 №112000006/2010/002451/2 підлягають задоволенню.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 72, 159-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Метропромсервіс» до Запорізької митниці про визнання неправомірними та скасування рішення задовольнити в повному обсязі.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Запорізької митниці про визначення митної вартості товарів від 30.11.2010 № 112000006/2010/002451/2.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.О. Артоуз