Справа № 808/8689/15
Суддя: Нечипуренко Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року Справа № 808/8689/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Нечипуренка О.М., суддів Матяш О.В. і Татаринова Д.В., при секретарі Резніченко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя справу

за позовом: ОСОБА_2

до відповідача: Головного управління МВС України в Запорізькій області (ліквідаційна комісія)

про: скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів, -

за участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_1 від 14.12.2003)

ОСОБА_3 (довіреність №278 від 21.05.2015)

від відповідача - ОСОБА_4 (довіреність № 65/234 від 01.12.2015)

ОСОБА_5 (довіреність № 65/229 від 30.11.2015)

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління МВС України в Запорізькій області (ліквідаційна комісія) про

- скасування наказу від 05.11.2015 № 443 о/с, в частині звільнення з органів внутрішніх справ капітана міліції ОСОБА_2

- поновлення на службі на посаді, рівнозначній тій, що позивачка обіймала на день звільнення,

- зобов'язання виплатити компенсацію за вимушений прогул з 07.11.2015 по день поновлення на службі,

- стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

18.11.2015 Запорізьким окружним адміністративним судом відкрито провадження у адміністративній справі №808/8689/15 та призначено до розгляду колегією у складі трьох суддів: головуючого судді Нечипуренка О.М. та суддів Матяш О.В. і Татаринова Д.В. в засіданні 02.12.2015.

В судовому засіданні оголошена перерва до 03.12.2015.

03.12.2015 позивачем подано до суду уточнений позов, згідно якого позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 05.11.2015 № 443 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ капітана міліції ОСОБА_2,

- зобов'язати ГУМВС України в Запорізькій області поновити її на службі в ГУ МВС України в Запорізькій області на посаді, рівнозначній тій, що вона обіймала на день звільнення, з 07.11.2015,

- зобов'язати ГУМВС України в Запорізькій області виплатити їй компенсацію за вимушений прогул з 07.11.2015 по день поновлення на службі,

- стягнути моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Уточнення прийнято судом до розгляду.

Ухвалою від 03.12.2015 провадження у справі за клопотанням сторін зупинено до 24.12.2015.

В судовому засіданні 24.12.2015 позивач заявив клопотання про відмову від позовних вимог до відповідача-1 (Міністерства внутрішніх справ України) та просив розглядати позовні вимоги до Головного управління МВС України в Запорізькій області.

Клопотання задоволено судом.

В судовому засіданні 24.12.2015 позивач підтримав заявлені вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі, з урахуванням уточнень. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що, по-перше, ОСОБА_2 має статус одинокої матері, однак, в порушення ч. 3 ст. 184 КЗпП відповідачем винесено наказ про її звільнення без подальшого обов'язкового працевлаштування. Тому позивач просить також стягнути з відповідача компенсацію за вимушений прогул з 07.11.2015 по день поновлення на службі.

По-друге, рапортами від 05.11.2015 року на ім'я Голови Національної поліції України та ГУ МВС України в Запорізькій області, які були надіслані адресатам рекомендованими листами з повідомленням про вручення, ОСОБА_2 висловлювала бажання проходити службу в поліції.

Тож представник позивача зазначив, що ОСОБА_2 звільнили з органів внутрішніх справ безпідставно, та просив позов задовольнити у повному обсязі і поновити її на рівнозначній посаді.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у запереченні проти позову, зокрема зазначає, що наказ начальник ГУМВС про звільнення ОСОБА_2 видав відповідно до норм Закону України «Про Національну поліцію» та Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Чинним законодавством не визначено, хто і в який спосіб повинен працевлаштовувати одиноких матерів у відповідності до приписів ст.184 КЗпП України. Натомість, ГУМВС України подавало звітність до Державної служби зайнятості про заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. Тому ОСОБА_2 мала звертатися до державної служби зайнятості за працевлаштуванням.

Крім того, представник відповідача зазначив, що поновити ОСОБА_2 на службі в Головному управлінні національної поліції в Запорізькій області (далі - ГУНП) неможливо, оскільки вона не перебувала в службово-трудових відносинах з ГУНП, а у голови ліквідаційної комісії ГУМВС відсутні повноваження та механізми для такого поновлення. Крім того, ГУНП не є правонаступником ГУМВС і має статус новоствореного органу.

До того ж представник відповідача зауважив, що чинним законодавством не передбачено можливість відшкодування працівникам органів внутрішніх справ моральної шкоди, отриманої ними під час проходження служби.

З огляду на викладене, просив у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

У засіданні 24.12.2015, судом, відповідно до ст.160 КАС України, сторонам проголошено вступну та резолютивну частини постанови, а також оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Відповідно до ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, під час судового розгляду судом здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу, а саме: комплексу «Камертон».

Розглянувши матеріали справи та документи, надані сторонами додатково, заслухавши представників сторін, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими частково та, відповідно, такими, що підлягають задоволенню частково, з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що з 27.02.2006 по 06.11.2015 ОСОБА_2 проходила службу в органах внутрішніх справ України на посадах середнього начальницького складу. З 2008 року - на посаді інспектора штабу Запорізького міського управління ГУ МВС України в Запорізькій області, має спеціальне звання капітана міліції.

19.05.2015 наказом начальника ГУМВС України в Запорізькій області від 19.05.2015 №183 о/с ОСОБА_2 було звільнено з органів внутрішніх справ за ст. 64 п. «ж» (за власним бажанням) «Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України» (далі - Положення) на підставі поданого рапорту.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 08.07.2015, яка була залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2015, ОСОБА_2 було поновлено на службі в органах внутрішніх справ України на посаді, яку вона займала до звільнення зі служби.

З 06.11.2015 наказом начальника ГУМВС України в Запорізькій області від 05.11.2015 № 443 о/с ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ за ст. 64 п. «г» (за скороченням штатів) Положення га згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України «Про національну поліцію».

Вважаючи протиправним наказ начальника ГУМВС України в Запорізькій області від 05.11.2015 № 443 о/с щодо її звільнення, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.43 Конституції України закріплено право кожного громадянина на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він обирає. При цьому, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі. Якщо ж правовідносини не врегульовані спеціальним законодавством, слід застосовувати аналогію закону, тобто використовувати правові акти, що регулюють подібні за змістом відносини (аналогія закону).

Це відповідає вимогам рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 р. № 8-рп/202, згідно яких адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України (КЗпП), у якому визначено основні трудові права працівників.

Так, відповідно до абз. 5 п. 8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (надалі - Положення), дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться у зв'язку із скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

Відповідно до пп. «г» п. 64 Положення, особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - за відсутності можливості подальшого використання на службі.

Згідно з вимогами п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

В свою чергу, Закон України «Про Національну поліцію» було опубліковано за три місяці до дня вивільнення працівників, що відповідає вимогам ст. 49 КЗпП України, щодо необхідності попередження працівників про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці (газета «Голос України», 2015, 08. 06.08.2015 № 141-142).

Діючим законодавством форма попередження працівника про вивільнення не встановлена, а тому воно може бути зроблено у вигляді листа, розпорядження чи іншого документа.

У даному випадку органами державної влади був обраний спосіб попередження, зокрема працівників міліції (осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ) про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів - у формі норми Закону, що носить загальнодоступний характер та встановлює достатній термін для того, щоб дізнатися про можливі наслідки такого попередження.

Разом з тим, як встановлено судом, ОСОБА_2 має статус одинокої матері, що підтверджується копією паспорту, копією свідоцтва про народження дитини та довідкою УПСЗН Запорізької міської ради по Комунарському району від 11.11.2015 року № 04/6899.

Законодавство України забороняє їх звільнення з ініціативи адміністрації.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України, звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Натомість, в порушення зазначеного припису, наказом начальника ГУМВС України в Запорізькій області від 05.11.2015 №443 о/с ОСОБА_2 неправомірно звільнена з органів внутрішніх справ без подальшого працевлаштування.

З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу ГУМВС України в Запорізькій області від 05.11.2015 № 443 о/с обґрунтованими та задовольняє їх.

Відповідно до вимог п. 2 Положення, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ вони підлягають поновленню на попередній посаді

На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» від 16.09.2015 № 730 Головне управління МВС України в Запорізькій області з 04.11.2015, згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, перебуває в стані припинення.

В свою чергу, наказом МВС України «Про організаційно-штатні питання» від 06.11.2015 № 1388 скорочені всі штати ГУМВС, тому оскільки посада, з якої було звільнено позивача, скорочена, а орган, з якого було звільнено позивача - ліквідовано, то поновлення ОСОБА_2 на службі в ГУМВС України в Запорізькій області є неможливим.

Таким чином, вимога позивача про зобов'язання ГУМВС в особі голови ліквідаційної комісії ОСОБА_6 поновити її на службі в Головному управлінні національної поліції в Запорізькій області не підлягає задоволенню, оскільки, по-перше, ОСОБА_2 не перебувала в службово-трудових відносинах з Головним управлінням національної поліції, а по-друге, у голови ліквідаційної комісії ГУМВС відсутні повноваження та механізми для такого поновлення.

За правилами частин 1, 6 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки матеріалами справи підтверджується неправомірність винесення наказу Головного управління МВС України в Запорізькій області від 05.11.2015 № 443 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ капітана міліції ОСОБА_2, суд задовольняє позовні вимоги у цій частині. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити у зв'язку із їх необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 94, 158, 160, 162, 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління МВС України в Запорізькій області від 05.11.2015 № 443 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ капітана міліції ОСОБА_2.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції

Головуючий суддя О.М. Нечипуренко

Суддя О.В. Матяш

Суддя Д.В. Татаринов