Справа № 0670/8110/12
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2016-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Черноліхов С.В.
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
УХВАЛА

іменем України

"18" січня 2016 р. Справа № 0670/8110/12

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Бучик А.Ю.

Шевчук С.М.,

при секретарі Витрикузі В.П. ,

за участю позивача ОСОБА_3, представників відповідачів Петрука М.В.,

Чижевського С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "19" травня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Служби безпеки України в Житомирській області, Служби безпеки України про визнання наказів протиправними і їх скасування, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом та з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просив:

- скасувати наказ Голови Служби безпеки України № 816-ос від 16 червня 2012 року;

- скасувати наказ начальника Управління Служби безпеки України в Житомирській області № 94-ос від 22 червня 2012 року;

- поновити на посаді старшого оперуповноваженого відділу боротьби з корупцією та організованою злочинністю Управління Служби безпеки України в Житомирській області з 26 червня 2012 року по день винесення рішення;

- звільнити його на підставі підпункту "б" пункту 61 і підпункту "з" пункту 62 Положення про проходження військовослужбовцями Служби безпеки України "у зв'язку з систематичним невиконанням умов контракту командуванням";

- зобов'язати Управління Служби безпеки України в Житомирській області нарахувати і виплатити ОСОБА_3 повне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 26 червня 2012 року по день фактичного розрахунку;

- зобов'язати Управління Служби безпеки України в Житомирській області нарахувати і виплатити 3% річних від простроченої суми всіх виплат за час вимушеного прогулу по день фактичного розрахунку;

- зобов'язати Управління Служби безпеки України в Житомирській області нарахувати і виплатити інфляційні витрати від простроченої суми всіх виплат за час вимушеного прогулу по день фактичного розрахунку;

- зобов'язати Управління Служби безпеки України в Житомирській області нарахувати і виплатити грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- стягнути з Служби безпеки України на його користь грошову компенсацію за наймання житлового приміщення у сумі 23630, 00 грн.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначив, що з 14 червня 2001 року по 25 червня 2012 року проходив військову службу в органах Служби безпеки України. На підставі наказу Голови Служби безпеки України № 816-ос від 16 червня 2012 року його звільнено на підставі підпункту "б" пункту 61 та підпункту "и" пункту 62 Положення про проходження військовослужбовцями Служби безпеки України "у зв'язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем". Систематичність полягає у притягненні ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності тричі, правові підстави для чого, на думку позивача, відсутні. На момент звільнення всупереч Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, з позивачем не було проведено остаточний фінансовий розрахунок, не виплачено грошову допомогу при звільненні.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 19 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити. В апеляційній скарзі позивач посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

В судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідачів в засіданні суду заперечили проти доводів апеляційної скарги. Вважають, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому просили залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Встановлено, що ОСОБА_3 з 14 червня 2001 року проходив службу в органах Служби безпеки України на відповідних посадах.

З 23 травня 2011 року позивач проходив військову службу на посаді старшого оперуповноваженого 1 сектору відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління СБ України в Житомирській області.

Відповідно до основних умов контракту про проходження військової служби у Службі безпеки України, позивач взяв на себе зобов'язання проходити військову службу у Службі безпеки України на умовах і в порядку, встановлених законами та іншими нормативно-правовими актами України, що регулюють проходження військової служби у Службі безпеки України; сумлінно виконувати вимоги військових статутів Збройних сил України, інших актів законодавства, службові обов'язки, накази командирів і начальників.

17 квітня 2012 року позивач подав рапорт про звільнення у зв'язку з систематичним невиконанням умов контракту командуванням (а.с. 9, т.1), у задоволенні якого листом від 07 травня 2012 року № 57/4628 (а.с. 14, т.1) відмовлено.

Наказом голови Служби безпеки України № 816-ос від 16 червня 2012 року (а.с. 230, т.1) після неодноразового проведення співбесід і за наявності подання від 06 червня 2012 року позивача звільнено в запас Збройних Сил України "у зв'язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем" на підставі підпункту "б" пункту 61 та підпункту "и" пункту 62 Положення про проходження військовослужбовцями Служби безпеки України, а згідно з наказом начальника Управління Служби безпеки України в Житомирській області № 94-ос від 22 червня 2012 року (а.с. 222) його виключено із списків особового складу Управління Служби безпеки України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до п.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992р. №2233-XII (далі Закон України № 2233-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, пов'язаній із захистом Вітчизни. Відповідно до п.2 ст.2 Закону України №2233-XII, порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов'язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, іншими нормативно-правовими актами.

Спеціальними нормативними актами в сфері регулювання відносин при проходженні військової служби є Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999р. №548-XIV (далі- Статут внутрішньої служби), та Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999р. № 551-XIV (далі- Дисциплінарний статут).

Дисциплінарний статут Збройних Сил України визначає сутність військової дисципліни, обов'язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України, війська Цивільної оборони України та інші військові формування, створені відповідно до законів України.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Обов'язки військової дисципліни кожного військовослужбовця визначені статтею 4 Дисциплінарного статуту, до яких відносяться, зокрема, додержання Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів, обов'язок поводитись з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків тощо.

Згідно зі статтею 3 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна досягається, зокрема, шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов'язків, вимог військових статутів.

Порядок проходження військової служби за контрактом особами офіцерського складу, рядового, сержантського і старшинського складу Служби безпеки України, виконання ними військового обов'язку в запасі та особливості проходження військової служби у воєнний час визначаються Положенням про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженим Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Положення № 1262).

Відповідно до пункту 9 Положення № 1262, контракт про проходження військової служби у Службі безпеки України - письмова угода, що укладається між громадянином України і державою, від імені якої виступає Служба безпеки України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.

Контракт укладається за зразком, що додається, у двох примірниках, підписується особою, яка вступає на військову службу, і відповідною посадовою особою Служби безпеки України згідно з пунктами 11 і 14 цього Положення, скріплюється гербовою печаткою підрозділу (органу, закладу, установи) і зберігається кожною із сторін.

Контракт є підставою для видання наказу про прийняття особи на військову службу за контрактом.

Відповідно до підпункту "б" пункту 61 Положення № 1262, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється у запас Збройних Сил України:

осіб рядового, сержантського і старшинського складу, якщо вони не досягли граничного віку перебування у запасі і за станом здоров'я придатні до військової служби в мирний або воєнний час;

осіб офіцерського складу, якщо вони не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров'я придатні до військової служби в мирний або воєнний час, у разі недоцільності використання їх у запасі Служби безпеки України або на їх прохання.

Згідно з підпунктом "и" пункту 62 Положення № 1262, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці Служби безпеки України звільняються з військової служби у зв'язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

Механізм реалізації вимог Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затверджена Наказом Служби безпеки України від 14 жовтня 2008 року № 772 (далі - Інструкція № 772).

Відповідно до пункту 7.10 Інструкції № 772, підставою для звільнення військовослужбовців із військової служби у зв'язку з систематичним невиконанням умов контракту з їх боку (підпункт "и" пункту 62 Положення) може бути неналежне їх ставлення до виконання службових обов'язків, про що свідчить накладення на них протягом року двох і більше дисциплінарних стягнень, які на момент звільнення залишаються незнятими.

У відповідності до статті 45 Дисциплінарного Статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов'язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов'язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Статтею 68 Дисциплінарного статуту визначений перелік дисциплінарних стягнень, які можуть бути накладені на молодших та старших офіцерів:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) попередження про неповну службову відповідність;

д) пониження в посаді;

є) пониження військового звання на один ступінь;

є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю;

ж) позбавлення військового звання.

Згідно з пунктом 7.11 вказаної Інструкції, військовослужбовець, стосовно якого прийнято рішення про дострокове розірвання контракту, має право оскаржити це рішення у встановленому чинним законодавством порядку. Оскарження не припиняє виконання рішення. У разі визнання рішення про дострокове розірвання контракту (звільнення) незаконним військовослужбовець поновлюється на посаді, яку займав до звільнення, або на рівній посаді.

Із змісту наведених правових норм слідує, що однією із підстав для звільнення військовослужбовців із військової служби у зв'язку з систематичним невиконанням умов контракту з їх боку (підпункт "и" пункту 62 Положення) є неналежне їх ставлення до виконання службових обов'язків, що полягає у накладенні на них протягом року двох і більше дисциплінарних стягнень, які на момент звільнення залишаються незнятими.

Наказом начальника УСБУ України в Житомирській області від 28 листопада 2011 року № 174-ОС (а.с. 151-152, т.1) капітану ОСОБА_3 за порушення військової дисципліни, що полягає у порушенні норм статті 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби ЗС України в частині, що стосується виконання вимог нормативних актів, наказів начальників, забезпечення пильності збереження службової інформації, що є власністю держави, чесного та сумлінного виконання службових обов'язків, завдань визначених посадою, вимог Інструкції про порядок організації обігу матеріальних носіїв секретної інформації та функціонування режимних приміщень у системі СБУ, затвердженої наказом СБ України від 23 лютого 2011 року № 80/ДСК, Інструкції з несекретного діловодства в системі СБ України, затвердженої наказом Голови СБ України від 03 липня 1999 року № 140/ДСК, пунктів 3.9.2, 4.2.2, 4.2.6, 4.5.1 наказу Голови СБ України від 11 серпня 2010 року № 033, оголошено сувору догану.

Підставами для накладення вказаного вище дисциплінарного стягнення стали результати планової перевірки щодо дотримання капітаном ОСОБА_3, старшим оперуповноваженим 1 сектору відділу боротьби з корупцією та організованою злочинністю, вимог таємного діловодства, режиму секретності та виконання планових заходів. Зокрема, у ході вказаної перевірки виявлено порушення пунктів 10, 144 Інструкції про порядок організації обігу матеріальних носіїв секретної інформації та функціонування режимних приміщень у системі СБУ, затвердженої наказом СБ України від 23 лютого 2011 року № 80/ДСК, щодо знищення в установленому порядку проектів підготовлених таємних документів, пункту 3.2 наказу СБ України від 30 грудня 2009 року № 872/ДСК (відсутній план оперативно-службової діяльності на IV квартал 2011 року), пунктів 3.9.2, 4.2.2, 4.2.6, 4.5.1 наказу Голови СБ України від 11 серпня 2010 року № 033, та недотримання вимог пункту 67 Інструкції з несекретного діловодства в системі СБ України, затвердженої наказом Голови СБ України від 03 липня 1999 року № 140/ДСК, щодо розмноження розпорядчих документів.

Вказані порушення допущені внаслідок недбалого ставлення ОСОБА_3 до виконання службових обов'язків, неналежної організації та контролю з підвищення професійного рівня в частині, що стосується конспектування (вивчення) наказів та розпоряджень СБ України і керівництва Управління.

Друге стягнення оголошено ОСОБА_3 11 травня 2012 року. В рапорті заступника начальника відділу - начальника 1 сектору відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю УСБ України в Житомирській області полковника ОСОБА_6 від 11 травня 2012 року (а.с. 150, т.1) зазначено: "За порушення вимог наказу СБ України № 033 від 11 серпня 2010 року 11 травня 2012 року старшому оперуповноваженому 1 сектору відділу ОСОБА_3 оголошено догану".

В подальшому, в рапорті заступника начальника Управління - начальника відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю УСБ України в Житомирській області полковника ОСОБА_7 від 31 травня 2012 року на ім'я начальника Управління генерал-майора ОСОБА_8 (а.с. 149) зазначено: "31 травня 2012 року мною за не виконання планових заходів, відповідно до пункту "в" статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, оголошена сувора догана старшому оперуповноваженому 1 сектору відділу капітану ОСОБА_3".

Колегія суддів уважає, що при накладенні стягнень на позивача УСБУ в Житомирські області діяло в межах наданих їм поноважень та відповідно до встановленого порядку накладення дисциплінарних стягнень.

Таким чином, станом на 31 травня 2012 року позивач тричі притягувався до дисциплінарної відповідальності та мав три не зняті дисциплінарні стягнення - догану і дві суворі догани.

Відповідно до вимог ч.2 ст.86 Дисциплінарного статуту, під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

На думку колегії суддів, УСБУ в Житомирській області дотримано приписи вищевказаної правової норми, про що свідчать, зокрема, надані довідки та рапорти про дії, що передували накладенню дисциплінарних стягнень.

Відповідно до статті 88 Дисциплінарного статуту, військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

ОСОБА_3 своїм правом на оскарження застосованих до нього дисциплінарних стягнень не скористався, тобто фактично погодився з ними.

За таких обставин, коли позивач не оспорив факт оголошення йому догани і двох суворих доган, що підтверджує систематичне невиконання умов контракту, тому у відповідачів були законні підстави для звільнення ОСОБА_3 з органів Служби безпеки України на підставі підпункту "б" пункту 61 та підпункту "и" пункту 62 Положення про проходження військовослужбовцями Служби безпеки України.

Звільнення позивача з військової служби здійснено з дотриманням вимог Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України та Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необгрунтованість позовних вимог про скасування наказів Голови Служби безпеки України № 816-ос від 16 червня 2012 року і начальника Управління Служби безпеки України в Житомирській області № 94-ос від 22 червня 2012 року, поновлення на посаді старшого оперуповноваженого відділу боротьби з корупцією та організованою злочинністю Управління Служби безпеки України в Житомирській області з 26 червня 2012 року по день винесення рішення, зміну підстав звільнення.

Щодо позовної вимоги про стягнення грошової компенсації за наймання житлового приміщення колегія суддів зазначає таке.

В період з 2008 по 2010 рік позивач працював в Департаменті захисту національної державності Служби безпеки України, від якого йому було виділено житло за адресою: 21 км Столичного шосе, КСО ВГЗ Служби безпеки України "Конча-Заспа", корп. 2, кв. 601. Умовою поселення у цьому житлі була сплата боргу попереднього мешканця - співробітника ДЗНД Служби безпеки України ОСОБА_9 у сумі 5 тис. грн. Позивач стверджував, що за час проживання у вказаному помешканні він сплатив 18630, 00 грн., які, на його думку, підлягають відшкодуванню.

Встановлено, що КСО "Конча-Заспа" є спеціальним об'єктом, який використовується для забезпечення тимчасового проживання керівного та особового складу, приміщення КСО не є службовим житлом і, відповідно, кошти за проживання не відшкодовуються. Наведені обставин підтверджуються листом Департаменту господарського забезпечення Служби безпеки України від 07 червня 2012 року (а.с. 22).

Крім того, позивачем, всупереч положенням статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України не надано жодних доказів сплати грошових коштів за кв. 601 у корп. 2 КСО ДГЗ Служби безпеки України "Конча-Заспа".

З урахуванням наведеного вищевказана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Такими, що не підлягають задоволенню є вимоги ОСОБА_3 про зобов'язання Управління Служби безпеки України в Житомирській області нарахувати і виплатити ОСОБА_3 повне грошове забезпечення, 3% річних від простроченої суми всіх виплат та інфляційні витрати від простроченої суми всіх виплат за час вимушеного прогулу з 26 червня 2012 року по день фактичного розрахунку, оскільки вони є похідними від вимог про поновлення на службі. Суд вважає правомірним звільнення позивача на підставі наказу Голови Служби безпеки України № 816-ос від 16 червня 2012 року і не вбачає підстав для його поновлення на службі в органах Служби безпеки України, що могло б послугувати умовою для виплати зазначених коштів.

Щодо позовної вимоги про нарахування і виплату грошової допомоги при звільненні, то суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей", зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям і особам рядового і начальницького складу, які звільняються із служби за службовою невідповідністю, у зв'язку із систематичним невиконанням ними умов контракту, у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, одноразова грошова допомога не виплачується.

За таких обставин, коли ОСОБА_3 правомірно звільнено за систематичне невиконання ним умов контракту, підстави для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби відсутні.

Позивач стверджував, що в 2009-2012 роках він проходив службу за контрактом, укладеним в 2004 році.

Відповідно до пункту 14 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України новий контракт укладається не пізніше як за два місяці до закінчення строку чинного контракту і діє з дня, наступного після дня закінчення попереднього контракту. Строк проходження військової служби може бути продовжено за новим контрактом до досягнення граничного віку перебування на військовій службі: для осіб офіцерського складу - на строк від 5 до 10 років.

Позивач у заяві про уточнення позовних вимог від 19.05.2015 року ( а.с.245, т.1) і в судовому засіданні вказував, що відповідачі систематично не виконували умови контракту, підписаного ним у 2004 році терміном на п'ять років.

Відповідно до п.15 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України дія контракту припиняється - у разі продовження військовослужбовцю Служби безпеки України військової служби за новим контрактом.

Службою безпеки України позивачу продовжено військову службу позивача за новим контрактом, про що свідчить підпис уповноваженої посадової особи Служби безпеки України скріплений гербовою печаткою.

Колегія суддів зазначає, що термін дії першого контракту закінчився у серпні 2009 року. Таким чином, посилання позивача на порушення відповідачами умов першого контракту після припинення його дії є безпідставним.

Щодо доводів позивача про те, що він не підписував 19 серпня 2009 року рапорт про надання розпорядження щодо продовження дії контракту терміном на 5 років з 25 серпня 2009 року та новий контракт про проходження військової служби у Службі безпеки України колегія суддів зазначає таке.

Судом встановлено, що позивач особисто не підписував 19 серпня 2009 року рапорт про продовження дії першого контракту та новий контракт про проходження військової служби у Службі безпеки України.

Наведене підтверджується висновком експерта Житомирського науково-дослідного експерно-кримінілістичного центру МВС України "1/1001 від 25.11.2015 року.

Натомість матеріалами справи підтверджено факт перебування ОСОБА_3 на службі в органах Служби безпеки України у період з серпня 2009 року по червень 2012 року, отримання грошового забезпечення, використання права на відпустки тощо.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що у серпні 2009 року старший лейтенант ОСОБА_3 фактично уклав черговий контракт про проходження військової служби у Службі безпеки України строком на п'ять років - з 25 серпня 2009 року до 25 серпня 2014 року (а.с. 76, т.1) , що стало підставою для продовження між сторонами правовідносин із проходження військової служби.

У вказаний період позивач фактично перебував на військовій службі, мав передбачені чинним законодавством обов'язки та користувався всіма правами військовослужбовця Служби безпеки України, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей", відомчими нормативно-правовими актами.

Крім того, контракт від 25 серпня 2009 року не є предметом спору у даній справі. Позовні вимоги про визнання недійсним нового контракту позивачем не заявлялися.

Відповідно до частини 4 статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Посилання позивача на порушення відповідачами Кодексу законів про працю України є необгрунтованим, оскільки правовідносини з питань проходження військової служби, соціального, правового захисту військовослужбовців врегульовані спеціальним законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.92 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, несе сторона, яка заявила клопотання про вчинення цих дій. Якщо клопотання про вчинення відповідних дій заявлено обома сторонами, витрати на них несуть обидві сторони порівну.

Згідно з ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З аналізу наведених правових норм убачається, що витрати, що понесла сторона, не на користь якої ухвалено судове рішення, їй не компенсуються.

З урахуванням того, що саме позивач заявив клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи, заява про відшкодування йому витрат, пов'язаних з проведенням цієї експертизи задоволенню не підлягає.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивач не довів обставини, яким він обгрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову.

Натомість відповідачі довели обставини, якими вони обгрунтовують заперечення проти позову.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі виконали приписи частини 2 статті 71 КАС України.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, а також враховуючи приписи чинного законодавства, яке регулює вищенаведені правовідносини, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів уважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "19" травня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: А.Ю.Бучик

С.М. Шевчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "21" січня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Управління Служби безпеки України в Житомирській області вул.Фещенка-Чопівського, 7,м.Житомир,10008 Служба безпеки України вул.Володимирська,33,м.Київ,01601

4-третій особі: - ,