Справа № 164/1904/14-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2016-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

15 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідачаГриціва М.І.,
суддів:Кривенди О.В., Панталієнка П.В., -
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 23 вересня 2015 року у справі за його позовом до управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 23 вересня 2015 року залишив без змін постанову Маневицького районного суду Волинської області від

3 грудня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від

15 червня 2015 року про часткове задоволення позову.

Не погодившись з ухвалою Вищого адміністративного суду України, ОСОБА_5 подав заяву про її перегляд Верховним Судом України з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції частини другої статті 87 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення», що, на думку заявника, підтверджується рішеннями суду касаційної інстанції від 22 вересня 2011 року, 3 липня 2014 року, 26 січня, 10 квітня і 15 червня 2015 року (справи №№ К-31840/10, К/800/1393/14, К/800/3354/15, К/800/16522/15, К/800/26279/15).

Посилається також на неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права, а саме частини другої статті 99 КАС.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України перевірила наведені у заяві доводи і дійшла висновку про таке.

За правилами пункту 1 частини першої статті 237 КАС одним із мотивів перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за тотожних предмету спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Як убачається зі змісту заяви і тексту судового рішення, яке оспорюється, суд касаційної інстанції проаналізував положення законодавства щодо підстав проведення перерахунку пенсії в розмірі 90 % від суми заробітної плати працівника прокуратури, який працює на відповідній посаді згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників прокуратури» й зобов'язав відповідача провести перерахунок пенсії, починаючи з 5 травня 2014 року. У цьому рішенні суд покликався на правила статей 99 і 100 КАС і в контексті конкретних спірних правовідносин дійшов висновку про недотримання заявником шестимісячного строку оскарження дій про відмову у проведенні перерахунку пенсії за період з 1 липня 2012 року по 4 травня 2014 року.

У наданих для порівняння рішеннях від 3 липня 2014 року, 26 січня, 10 квітня, 15 червня 2015 року (справи №№ К/800/1393/14, К/800/3354/15, К/800/16522/15, К/800/26279/15), висновки суду ґрунтувалися на тому, що внесені Законом України від 8 липня 2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон № 3668-VІ) зміни до статті 501 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-XII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1789-ХІІ) щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам, є частини тринадцята, вісімнадцята статті 501 Закону № 1789-ХІІ, які змін у зв'язку із прийняттям Закону № 3668-VІ не зазнали. При цьому в цих рішення суд не висловлював жодних суджень щодо правильності застосування/незастосування норм статей 99, 100 КАС.

У постанові Вищого адміністративного суду України від 22 вересня 2011 року (справа № К-31840/10) висновки суду також певним чином ґрунтувалися на положеннях статей 99 і 100 КАС. Однак їхнє застосування було зумовлене іншими правовідносинами, врегулюваними Законом України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», і ґрунтувалося на конкретних обставинах справи, які дали суду підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

З наведеного випливає, що на підтвердження неоднаковості у правозастосуванні додані судові рішення, з яких одні ухвалені частково за інших фактичних обставин, а інше - без правового висновку відмінного від правової позиції оскарженого рішення. Такі обставини унеможливлюють прийняття рішення про допуск справи до провадження Верховного Суду України.

З огляду на викладене, керуючись статтею 240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

ухвалила:

Відмовити у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 23 вересня 2015 року.

Суддя-доповідач М.І. Гриців

Судді: О.В. Кривенда

П.В. Панталієнко