Справа № 464/7563/13-а
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2016-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" січня 2016 р. м. Київ К/800/30469/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Калашнікової О.В.,

Васильченко Н.В.,

Леонтович К.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду справу за касаційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року у справі № 464/7563/13-а за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова про зобов'язання провести перерахунок пенсії та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2010 року ОСОБА_4 звернулася до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова, в якому просила: зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м.Львова провести перерахунок пенсії за період з 1992 року по теперішній час та виплатити не донараховані суми пенсії; повернути в матеріали пенсійної справи вилучені первинні документи; стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 20000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.02.1990 року вона вийшла на пенсію у віці 45 років на пільгових умовах. В день пред'явлення документів для призначення пенсії - 01.02.1990 року її загальний трудовий стаж становив 30 років 5 місяців 18 днів, стаж роботи - 25 років 4 місяці, з них неперервний стаж на одному підприємстві для 20% надбавки до пенсії - 22 роки 10 місяців. Станом на 01.01.1992р. її загальний трудовий стаж становив 32 роки 4 місяці. Проте, з 1992 року по теперішній час відповідач неправомірно занижує належні до виплати суми пенсії та порушує пенсійне законодавство при призначенні пенсії, зменшує загальний трудовий стаж, нарахований їй при первинному призначенні пенсії та вчиняє інші неправомірні дії, завдаючи їй моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 20000 грн.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 30.11.2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2011 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.07.2013 року скасовані рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 20 вересня 2013 року позовні вимоги в частині щодо зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату належної позивачу пенсії за період з 01.01.1992 року по 26.03.2010 року включно, та позовну вимогу про повернення відповідачем в матеріали пенсійної справи вилучених первинних документів залишено без розгляду.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2014 року ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 20 вересня 2013 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 щодо зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії починаючи з 27 вересня 2009 року та щодо повернення в матеріали пенсійної справи вилучених первинних документів скасовано, в решті ухвалу залишено без змін.

Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 09.12.2014 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2015 року скасоване рішення суду першої інстанції, позовні вимоги задоволені в частині. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_4, починаючи з 27 вересня 2009 року з врахуванням первинних документів, що подані ОСОБА_4 для призначення пенсії 1 лютого 1990 року та виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням апеляційного суду управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 01.02.1990р. ОСОБА_4 була призначена пенсія за віком на пільгових умовах Калуським відділом соціального забезпечення населення Івано-Франківської області. На момент призначення пенсії загальний стаж позивача становив 25 років 3 місяці 21 день, в тому числі стаж роботи за Списком № 1 складав 7 років 11 місяців (з 01.03.1982р. по 01.02.1990р.). До загального стажу були зараховані наступні періоди: з 16.07.1962р. по 15.01.1965р. - інспектор, економіст статуправління Станіславської обл.; з 17.01.1965р. по 27.01.1978р. - робота в Калуському калійному комбінаті; з 19.03.1980р. по 06.09.1981р. - робота у Туреччині; з 08.10.1981р. по 01.02.1990р. - робота в Калуському ВО "Хлорвініл". Пенсія позивачу призначена у максимально встановленому на той час розмірі - 132 крб.

Починаючи з 01.06.1990р., у зв'язку із переїздом на постійне місце проживання до м.Львова, позивач перебувала на обліку у Відділі соціального забезпечення населення Галицького району м.Львова.

Протягом 1992-2009рр. до загального трудового стажу позивача були зараховані наступні періоди:

- в 1992 році - період навчання з 01.09.1959р. по 05.07.1962р. та період роботи з 01.02.1990р. по 31.12.1991р, при цьому загальний (страховий) стаж склав 30 років 29 днів, в тому числі стаж роботи за Списком № 1 становив 7 років 11 місяців;

- з 01.02.2008р. період роботи з 01.01.1992р. по 06.07.1992р., при цьому загальний трудовий стаж становив 30 років 7 місяців 1 день, в тому числі стаж роботи за Списком № 1 склав 7 років 11 місяців (долучено копію трудової книжки із записом про звільнення);

- з 01.05.2008р. - на підставі поданої позивачем заяви від 21.04.2008р. та наданої довідки № 32 від 01.03.2008р. про підтвердження пільгового характеру роботи за Списком № 1 у ВАТ "Оріана" ДП "Калійний завод" проведений перерахунок пенсії із зарахуванням додатково до пільгового стажу за Списком № 1 періоду з 01.02.1990р. по 01.06.1990р., при цьому загальний трудовий стаж становив 30 років 7 місяців 1 день, в тому числі робота за Списком № 1 склала 8 років 3 місяці 1 день;

- враховуючи лист Пенсійного фонду України № 22552/П-Ю від 22.12.2008р., а також те, що довідка № 14-30 від 03.08.1981р. про період перебування закордоном видана після завершення роботи за кордоном відповідно до Інструкції про порядок обчислення стажу, який дає право на пенсію дружинам радянських працівників установ СРСР і міжнародних організацій за кордоном, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати і Секретаріату ВЦРПС № 94/14с від 07.05.1974р., до трудового стажу зараховано період перебування з чоловіком в Туреччині з 03.02.1978р. по 22.07.1981р., при цьому загальний (страховий) стаж становив 32 роки 6 місяців 29 днів;

- згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України №1015/0/039/98-09 від 18.09.2009р. до загального (страхового) стажу зараховано період перебування у відпустці (з 22.07.1981р. по 06.09.1981р.), з 01.01.2009р. загальний (страховий) стаж склав 32 роки 8 місяців 13 днів, в тому числі робота за Списком № 1 становила 8 років 3 місяці 1 день.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що станом на 27.09.2009 року усі періоди трудової діяльності та інші періоди, що підлягають зарахуванню до загального трудового стажу позивача враховані відповідачем під час обчислення розміру пенсії, при цьому позивач не заперечував, що із вказаної дати відповідачем в повному обсязі здійснюються нарахування та виплата призначеної їй пенсії, розгляду справи судом не встановлено фактів знищення або підроблення документів пенсійної справи позивача, вилучення вказаних документів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги в частині суд апеляційної інстанції виходив з того, що при перерахунку пенсії відповідачем не взято до уваги первинних документів, що подані 1 лютого 1990 року ОСОБА_4 для призначення пенсії.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 20 вересня 2013 року зміненою ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2014 року, позовні вимоги в частині щодо зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату належної позивачу пенсії за період з 01.01.1992 року по 26.09.2009 року включно, залишені без розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.07.2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2014 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.08.2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2014 року.

На підставі ч.2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

З урахуванням наведеного позовні вимоги за період з 01.01.1992 року по 26.09.2009 року колегією суддів не переглядаються.

Одним з головних аргументів для задоволення позовних вимог позивач називає вилучення з її пенсійної справи документів, які суттєво впливають на розмір пенсії, і насамперед, поданих 13.07.1992 року до УПФУ у Галицькому районі м. Львова документів з ЛІЗ, а саме, виписки із трудової книжки, довідки про заробітну плату №319 від 13.07.1992 року та оригіналів розпоряджень про призначення пенсії за період з липня 1992 року по 1998 року.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що при перерахунку пенсії відповідачем не взято до уваги первинних документів, що подані 01.02.1990 року ОСОБА_4 для призначення пенсії.

Разом із тим, судом не встановлено, які саме первинні документи, подані ОСОБА_4 01.02.1990 року, для призначення пенсії, не враховані відповідачем. Також апеляційним судом не встановлено жодного іншого періоду трудової діяльності позивача, який не був би зарахований до загального стажу та який слід було б зарахувати додатково з 27.09.2009 року.

Із встановлених судами обставин вбачається, що з 01.01.2009р. загальний (страховий) стаж позивача склав 32 роки 8 місяців 13 днів, в тому числі робота за Списком № 1 становила 8 років 3 місяці 1 день.

Таким чином, станом на 27.09.2009 року усі періоди трудової діяльності та інші періоди, що підлягають зарахуванню до загального трудового стажу позивача враховані відповідачем під час обчислення розміру пенсії.

Також, судом апеляційної інстанції залишено поза увагою факт, встановлений судом першої інстанції, що позивач не заперечує, що з 27 вересня 2009 року відповідачем здійснюється нарахування та виплата призначеної їй пенсії в повному обсязі.

З огляду на наведене суд апеляційної інстанції дійшов необґрунтованого висновку про під ставність позовних вимог в частині зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_4, починаючи з 27 вересня 2009 року.

Відносно вимог позивача щодо зобов'язання відповідача повернути в матеріали пенсійної справи вилучені первинні документи, слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що позивач вважає, що відповідачем були вилучені з матеріалів пенсійної справи надані ним наступні документи: 1) виписка із постанови РМ СРСР №779/258/23.10.73р., №354/275/03.10.73р. та виписка із Інструкції Держкомпраці СРСР та ВЦРПС №94/14с/1974р., вручені при звільненні з представництва ВО "ВажПЕ", долучено до дов.№14-30; 2) копія диплому від 01.02.1990р.; 3) свідоцтво про народження доньки в 1967 році; 4) "Перелік пред'явлених комісії документів", долучений комісією Калуського відділу соцзабезпечення 01.02.90р.; 5) виписка з трудової книжки, записи із №23-№26/13.07.92р.; 6) довідка про заробіток за період роботи на Львівському ізоляторному заводі №319/13.07.92р.; 7) довідка управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м.Львова №180 від 07.10.09р.

Натомість в матеріалах пенсійної справи, з наведеного переліку наявні, зокрема копія диплому; довідка управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м.Львова №180 від 07.10.09р.; виписка з трудової книжки, записи із №23-№26.

При цьому, судами встановлено, що позивачем не було надано належних доказів того, що нею надавались відповідачу, а останнім не були враховані зазначені документи, не встановлено судом також фактів їх знищення або підроблення.

Таким чином, вірним є висновок судів відносно відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача повернути в матеріали пенсійної справи ОСОБА_4 оригінали первинних документів.

Відповідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Судами встановлено, що позивачем не надано суду належних доказів заподіяння їй діями відповідача моральної шкоди.

Таким чином суди дійшли вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 20000 грн.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції не встановлено факту вилучення з матеріалів пенсійної справи позивача документів, що впливають на розмір її пенсії, висновок цього суду про необхідність зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивачу, з врахуванням первинних документів, що подані ОСОБА_4 для призначення пенсії 1 лютого 1990 року та виплачених сум не відповідає обставинам справи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів дійшла думки, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, вірно встановив характер спірних правовідносин та обґрунтовано застосував норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм процесуального закону, які б призвели до ухвалення незаконного рішення, не вбачається.

Суд апеляційної інстанції помилково скасував рішення суду першої інстанції, яке ухвалене відповідно до закону.

Відповідно до ст.226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалене відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року скасувати, постанову Сихівського районного суду м.Львова від 9 грудня 2014 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст. 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: