Справа № 623/4306/15-а
Суддя: Бутенко В. М.
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер справи 623/4306/15-а
Номер провадження 2-а/623/10/2016
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Бутенка В.М.

при секретарі судового засідання - Костенко В.В.

судового розпорядника - Максименка Р.С.

за участю: позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Дегтярьова О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ізюмського міськрайонного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

14 вересня 2015 року позивач, ОСОБА_2, звернулася до суду з вказаним позовом до управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області, в якому просить суд:

- поновити строк для оскарження Повідомлення про відмову в наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям ОСОБА_2 прийнятого у лютому 2015 року, як пропущений з поважних причин;

- адміністративний позов задовольнити;

- визнати рішення управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області від лютого 2015 року про відмову в наданні державної соціальної допомоги ОСОБА_2 незаконним та скасувати його;

- визнати рішення управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області від 21 серпня 2015 року по справі № 10082 про відмову в наданні державної соціальної допомоги ОСОБА_2 незаконним та скасувати його;

- зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області призначити та виплатити ОСОБА_2 державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям, згідно її заяв від лютого 2015 року та від серпня 2015 року.

- стягнути з відповідача на її користь суму сплачених судових витрат.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона є матір'ю одиначкою двох малолітніх дітей, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, так як у свідоцтвах про народження дітей відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

В зв'язку з тим, що з народженням дітей в її сім'ї склалася дуже напружена ситуація в зв'язку з нехваткою грошей, так як вона не працює і вони усі жили лише на мінімальну пенсію її матері, та мізерні виплати, які вона отримувала на дітей, вона була змушена звернутися до Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області з заявою про призначення допомоги, як малозабезпеченій сім'ї.

Згідно її заяви було призначено та виплачено соціальну допомогу, як малозабезпеченій сім'ї, проте взимку 2015 року, коли вона пішла переоформляти дану допомогу Відповідач направив їй Повідомлення про відмову в наданні державної соціальної допомоги, але в зв'язку з дуже скрутною ситуацією у її сім'ї, та сімейними обставинами вона не мала змоги оскаржити зазначене рішення Відповідача.

У серпні 2015 року вона знов звернулася до Відповідача з проханням призначити їй соціальну допомогу, як малозабезпеченій сім'ї, проте на свою заяву отримала Повідомлення про відмову в наданні державної допомоги від 21 серпня 2015 року в зв'язку з тим, що буцімто середньомісячний дохід її сім'ї перевищує або дорівнює рівню прожиткового мінімуму для сім'ї. Одночасно з цим її повідомили, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» вона має право оскаржити дане рішення до суду.

Її мати, яка мешкає разом з нею, але не перебуває на її утриманні, так як має власний дохід (пенсію), не входить до складу її сім'ї і її дохід не враховується при призначенні їй зазначеної допомоги.

Таким чином до складу її сім'ї входять лише її малолітні діти.

Прожитковий мінімум для її дітей складає 1032 грн + 206,40 грн (що становить 20% від прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років) + 250 грн = 1488,40 грн х 85%= 1265,14 грн (на одну дитину) х 2 = 2530,28 грн.

А для неї прожитковий мінімум становить 1218 х 21%= 255,78 грн.

Таким чином прожитковий мінімум її сім'ї складає 2786,06 грн.

Враховуючи, те що доход її сім'ї складає 2340 грн, у який входить виплата при народженні на першу дитину у розмірі 860 грн, виплата при народженні на другу дитину у розмірі 1075 грн, та виплата мінімальної допомоги на дітей, як матері одиначці по 309,60 грн на кожну дитину.

Отже гарантований чинним законодавством прожитковий мінімум для її сім'ї становить 2786,06 грн, а дохід її сім'ї становить 2340 грн, що на 446,06 грн менше, ніж передбачено Законом.

Таким чином твердження Відповідача, зазначене у Повідомленні про відмову в наданні державної соціальної допомоги від 21 серпня 2015 року про те, що її дохід перевищує або дорівнює прожитковому мінімуму для сім'ї - є таким, що не відповідає дійсності, а відмова Відповідача у призначенні їй допомоги, як малозабезпеченій сім'ї - є протиправною, та такою, що порушує її права, та права її малолітніх дітей.

Проте у зв'язку зі скрутним положенням її сім'ї, а також з тим, що вона є мати одиначкою і на її утриманні знаходяться дві малолітні дитини вона не мала змоги у строки встановленні чинним законодавством звернутися до суду за захистом своїх прав та оскаржити рішення Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області від лютого 2015 року про відмову в наданні державної соціальної допомоги ОСОБА_2.

(а.с. 2-6)

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала, пославшись на обставини викладені в позовній заяві. З наведених підстав просила позов задовольнити в повному обсязі та поновити строк на звернення до суду.

Відповідач, управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області (далі по тексту - Управління ПСЗН) в особі начальника управління ОСОБА_7, адміністративний позов не визнав, надав суду письмові заперечення в яких вказав, що Управління ПСЗН з адміністративним позовом ОСОБА_2 не згодне з наступних підстав:

1. ОСОБА_2 (далі - Позивач) 03.02.2015 року звернулася с заявою до Управління ПСЗН про призначення їй соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям. Позивачу був зроблений розрахунок середньомісячного доходу сім'ї, який склав 2842,28 гривень і виявився більший ніж прожитковий мінімум на сім'ю (2361,06 грн). В призначені Позивачеві соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям було відмовлено рішенням від 04.02.2015 року. Позивачем пропущений термін звернення до суду за оскарженням даного рішення.

2. Позивач 19.08.2015 року звернулася с заявою до Управління ПСЗН про призначення їй соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям. Позивачу був зроблений розрахунок середньомісячного доходу сім'ї, який склав 2459,12 гривень і виявився більший ніж прожитковий мінімум на сім'ю (2361,06 грн). В призначені Позивачеві соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям було відмовлено рішенням від 21.08.2015 року.

В час прийняття рішень Управління ПСЗН діяло на підставі Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям», Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», Постанови КМУ №250 від 24.02.2013 року.

Просять суд адміністративний позов ОСОБА_2 залишити без розгляду або відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

(а.с. 27)

Представник відповідача Управління ПСЗН Дегтярьов О.І. в судовому засіданні підтримав заперечення на позов і просить суд у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі, зазначивши, що Управління ПСЗН діяло в межах своїх повноважень законно і розрахунки були правильні.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_2, представника відповідача Дегтярьова О.І., перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права.

Згідно з вимогами частин 1 і 2 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

З аналізу положень Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям», Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів від 24 лютого 2003 року № 250,судом встановлено, що надання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, за своєю правовою природою є відповідною соціальною допомогою.

Відносно позовних вимог позивача щодо поновлення строку для оскарження Повідомлення про відмову в наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, прийнятого 4 лютого 2015 року, як пропущений з поважних причин, визнання рішення Управління ПСЗН від 4 лютого 2015 року про відмову в наданні державної соціальної допомоги ОСОБА_2 незаконним та скасувати його, зобов'язати Управління ПСЗН призначити та виплатити ОСОБА_2 державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям, згідно її заяви від 3 лютого 2015 року, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом 14 вересня 2015 року із вказаними вимогами до суб'єкта владних повноважень (Управління ПСЗН), що мали місце за період з 04.02.2015 року (а.с. 2, 30).

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Згідно з ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Позивач вказала, що у лютому 2015 року при переоформленні надання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям Управління ПСЗН направило їй Повідомлення про відмову в наданні державної соціальної допомоги, про що вона дізналася у лютому 2015 року.

Слід відмітити, що як вбачається з матеріалів справи, порушення прав позивача в частині відмовленні Управлінням ПСЗН у наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, передбачених діючим законодавством України, відбувалося з 04 лютого 2013 року, а тому позивач ОСОБА_2 була обізнана про порушення її прав та мала змогу звернутись до суду за їх захистом (а.с. 30).

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом (14.09.2015р.), шестимісячний строк на звернення до суду з позовом (14.03.2015р.), період, за який позивач просить суд захистити її права - з 04.02.2015 року, суд приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту в межах шестимісячного строку, починаючи з 14.03.2015 року.

Крім того, законодавцем змінено приписи щодо правових наслідків пропуску строку звернення до суду. Чинними положеннями ч.1 ст. 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановлюється ухвала.

Частиною 4 ст. 102 КАС України передбачено, що правила даної статті (поновлення та продовження процесуальних строків) не поширюються на строки звернення до адміністративного суду.

Згідно ч.1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, в силу приписів ч.4 ст. 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Статтею 57 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право знати свої права і обов'язки.

Повідомлення про відмову в наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, прийнятого рішення від 4 лютого 2015 року, на яке посилається позивач, було доведено до ОСОБА_2 належним чином, шляхом повідомлення (а.с. 32-33, 34-35, 60-68).

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду - 14.09.2015 року, шестимісячний строк на звернення до суду з позовом та період, за який позивач просить суд захистити її права, - з 04 лютого 2015 року, суд приходить до висновку, що адміністративний позов за період з 04.02.2015 року по 13.03.2015 року включно подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, і доказів, які б підтверджували підстави для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду до 14.03.2014 року поважними, позовна заява та додані до неї матеріали не містять, відповідно права позивача за цей період не підлягають захисту.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем порушенні вимоги ст.ст. 99-100 КАС України, а тому у відповідності до ст. 100 КАС України позовні вимоги позивача щодо поновлення строку для оскарження Повідомлення про відмову в наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, прийнятого 4 лютого 2015 року, як пропущений з поважних причин, визнання рішення Управління ПСЗН від 4 лютого 2015 року про відмову в наданні державної соціальної допомоги ОСОБА_2 незаконним та скасувати його, зобов'язати Управління ПСЗН призначити та виплатити ОСОБА_2 державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям, згідно її заяви від 3 лютого 2015 року (а.с. 62), слід залишити без розгляду, як подані з пропуском встановленого законом строку звернення до суду без поважних причин.

Відносно позовних вимог позивача щодо визнання рішення Управління ПСЗН від 21 серпня 2015 року по справі № 10082 про відмову в наданні державної соціальної допомоги ОСОБА_2 незаконним та скасувати його, про зобов'язання Управління ПСЗН призначити та виплатити ОСОБА_2 державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям, згідно її заяви від 18 серпня 2015 року, суд зазначає наступне.

Як установлено судом і підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_2 є матір'ю одиначкою двох малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, так як у свідоцтвах про народження дітей відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 9-13).

19.08.2015 року ОСОБА_2 звернулася с заявою до Управління ПСЗН про призначення їй державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям (а.с. 54).

Позивачці був зроблений розрахунок середньомісячного доходу сім'ї, який виявився більший ніж прожитковий мінімум на сім'ю, тому в призначені ОСОБА_2 державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям було відмовлено рішенням від 21.08.2015 року на підставі Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям», Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», Постанови Кабінету Міністрів України №250 від 24.02.2013 року (а.с. 14, 31, 51-59).

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач 14 вересня 2015 року звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним діям відповідача, суд зважає на таке.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» від 01.06.2000 року № 1768-III (далі - Закон № 1768-ІІІ) (в редакції від 10.06.2015) у цьому Законі терміни використовуються в такому значенні:

державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям (далі - державна соціальна допомога) - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім'ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім'ї;

сім'я - це особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Права члена сім'ї має одинока особа;

малозабезпечена сім'я - сім'я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний доход нижчий від прожиткового мінімуму для сім'ї;

прожитковий мінімум для сім'ї - визначена для кожної сім'ї залежно від її складу сума прожиткових мінімумів, розрахованих та затверджених відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум» для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення; середньомісячний сукупний доход сім'ї - обчислений у середньому за місяць доход усіх членів сім'ї з усіх джерел надходжень протягом шести місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги, крім допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування.

Законом № 1768-ІІІ установлено, що у 2015 році рівень забезпечення прожиткового мінімуму (гарантований мінімум) для призначення допомоги відповідно до цього Закону у відсотковому співвідношенні до прожиткового мінімуму для основних соціальних і демографічних груп населення становить: для працездатних осіб - 21 відсоток, для дітей - 85 відсотків, для осіб, які втратили працездатність, та інвалідів - 100 відсотків відповідного прожиткового мінімуму.

Розмір державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям у 2015 році не може бути більше ніж 75 відсотків від рівня забезпечення прожиткового мінімуму для сім'ї.

У 2015 році здійснюється виплата державної соціальної допомоги, передбаченої пунктом 1-1 статті 15 цього Закону, згідно із Законом N 80-VIII від 28.12.2014 року.

Умови призначення і виплати малозабезпеченим сім'ям державної соціальної допомоги, передбаченої Законом № 1768-ІІІ, визначено Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів від 24 лютого 2003 року № 250.

Відповідно до п. 3 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року № 250, (далі - Порядок) (в редакції від 11.06.2015), передбачено, що призначення і виплата соціальної допомоги здійснюється управліннями праці та соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та м. Севастополі держадміністрацій, структурними підрозділами з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - органи праці та соціального захисту населення) за місцем реєстрації уповноваженого представника малозабезпеченої сім'ї.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1768-ІІІ законодавство про державну соціальну допомогу складається з Закону України «Про прожитковий мінімум», цього Закону, інших нормативно-правових актів, що регулюють правовідносини з надання державної соціальної допомоги.

Згідно ст. 3 Закону № 1768-ІІІ право на державну соціальну допомогу мають малозабезпечені сім'ї, які постійно проживають на території України.

Згідно зі ст. 4 Закону № 1768-ІІІ заява про надання державної соціальної допомоги подається уповноваженим представником сім'ї, зокрема, до органу праці та соціального захисту населення за місцем його проживання.

Відповідно до ст. 5 Закону № 1768-ІІІ, що кореспондуються з положеннями пунктів 14 і 15 Порядку, розмір державної соціальної допомоги визначається як різниця між прожитковим мінімумом для сім'ї та її середньомісячним сукупним доходом, який обчислюється за методикою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, але цей розмір не може бути більшим ніж 75 відсотків прожиткового мінімуму для сім'ї.

До стабілізації економічного становища в Україні розмір державної соціальної допомоги визначається з урахуванням рівня забезпечення прожиткового мінімуму.

Рівень забезпечення прожиткового мінімуму встановлюється виходячи з реальних можливостей видаткової частини Державного бюджет України і затверджується одночасно з прийняттям закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Розмір соціальної допомоги визначається з урахуванням рівня забезпечення прожиткового мінімуму.

Відповідно до підпункту 5.3 пункту 5 Методики обчислення сукупного доходу сім'ї для всіх видів соціальної допомоги, затвердженої наказом Мінпраці, Мінекономіки, Мінфіну, Держкомітету статистики України, Держкомітету молодіжної політики, спорту і туризму України від 15.11.2001р. №486/202/524/455/3370, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 7 лютого 2002р. за № 112/6400, до сукупного доходу сімей (одержувачів) входять: стипендії, пенсії, допомога (крім частини допомоги при народженні дитини, виплата якої здійснюється одноразово, частини допомоги при усиновленні дитини, виплата якої здійснюється одноразово, допомоги на поховання, одноразової допомоги, яка надається відповідно до законодавства або за рішеннями органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, підприємств, організацій незалежно від форм власності), допомога на навчання, безпосередньо отримана особою від підприємства, установи чи організації, за винятком коштів, отриманих на умовах позики чи кредитів та щомісячні компенсаційні виплати. При цьому до сукупного доходу не включається відповідна допомога, для призначення якої обчислюється сукупний дохід. При зверненні за призначенням декількох видів допомоги, розмір яких визначається з урахуванням сукупного доходу, до сукупного доходу сім'ї входять розміри призначених на дату звернення зазначених видів допомоги, крім допомоги, для призначення якої обчислюється сукупний дохід (в редакції Наказу Міністерства соціальної політики № 435/218/1430 від 11.11.2011).

Згідно ч.1 ст. 6 Закону № 1768-ІІІ та п.20 Порядку, державна соціальна допомога призначається на шість місяців.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону № 1768-ІІІ, що кореспондуються з положеннями абзацу першого пункту 10 Порядку, державна соціальна допомога не призначається у випадках, коли:

працездатні члени малозабезпеченої сім'ї не працюють, не служать, не вчаться за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги (крім осіб, які в установленому порядку визнані безробітними та за інформацією центрів зайнятості не порушують законодавство про зайнятість щодо сприяння своєму працевлаштуванню; осіб, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку або за дітьми, які потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більше ніж до досягнення ними шестирічного віку; осіб, які доглядають за інвалідами I групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, за інвалідами II групи внаслідок психічного розладу, а також за особами, які досягли 80-річного віку; фізичних осіб, які надають соціальні послуги);

з'ясовано, що малозабезпечена сім'я має додаткові джерела для існування, а також хто-небудь із її складу протягом 12 місяців перед зверненням за наданням державної соціальної допомоги здійснив покупку або оплатив послуги на суму, яка на час звернення перевищує 10-кратну величину прожиткового мінімуму для сім'ї;

у власності чи володінні малозабезпеченої сім'ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 квадратний метр на одного члена сім'ї та додатково 10,5 квадратного метра на сім'ю, чи більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму).

Відповідно до ч. 4, ч.7, ч.8 ст. 5 Закону № 1768-ІІІ та п. 16 Порядку, для кожної дитини (крім дитини-інваліда), яка входить до складу малозабезпеченої сім'ї, рівень забезпечення прожиткового мінімуму збільшується на 10 відсотків, а для кожної дитини-інваліда, яка входить до складу малозабезпеченої сім'ї, для кожної дитини, яка утримується матір'ю (батьком, усиновителем), що не перебуває у шлюбі, і запис про батька (матір) цієї дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться в установленому порядку за вказівкою матері (батька), для кожної дитини, в якої один або обоє батьків є інвалідами І або II групи, - на 20 відсотків;

Розмір державної соціальної допомоги збільшується на кожну дитину віком до 13 років на 250 гривень, на кожну дитину віком від 13 до 18 років - на 500 гривень.

Максимальний розмір державної соціальної допомоги з урахуванням збільшення її розміру на кожну дитину, яка входить до складу малозабезпеченої сім'ї, не може перевищувати прожитковий мінімум для сім'ї.

За змістом ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року № 80-VIII (Із наступними змінами), установлено у 2015 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2015 року - 1176 гривень, з 1 вересня - 1330 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

дітей віком до 6 років: з 1 січня 2015 року - 1032 гривень, з 1 вересня - 1167 гривень;

дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2015 року - 1286 гривень, з 1 вересня - 1455 гривень;

працездатних осіб: з 1 січня 2015 року - 1218 гривень, з 1 вересня - 1378 гривень;

осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2015 року - 949 гривень, з 1 вересня - 1074 гривні.

Статтею 9 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено, що у 2015 році рівень забезпечення прожиткового мінімуму (гарантований мінімум) для призначення допомоги відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» у відсотковому співвідношенні до прожиткового мінімуму для основних соціальних і демографічних груп населення становить: для працездатних осіб - 21 відсоток, для дітей - 85 відсотків, для осіб, які втратили працездатність, та інвалідів - 100 відсотків відповідного прожиткового мінімуму.

Розмір державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям у 2015 році не може бути більше ніж 75 відсотків від рівня забезпечення прожиткового мінімуму для сім'ї.

У 2015 році здійснюється виплата державної соціальної допомоги, передбаченої пунктом 1-1 статті 15 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» (Розмір державної соціальної допомоги (в тому числі й максимальний), визначений відповідно до статті 5 цього Закону, збільшується на кожну дитину віком від 3 до 13 років у 2011 році на 60 гривень, у 2012 році - на 120 гривень, у 2013 році - на 180 гривень, у 2014 році - на 250 гривень, а на кожну дитину віком від 13 до 18 років збільшується у 2011 році на 100 гривень, у 2012 році - на 230 гривень, у 2013 році - на 360 гривень, у 2014 році - на 500 гривень.)

Суд зазначає, що згідно поданої заяви від 18 серпня 2015 року позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1; мати одиначка двох малолітніх дітей, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, так як у свідоцтвах про народження дітей відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України;не працює; перебувала на обліку як безробітна в Ізюмському міськрайонному центрі зайнятості з 18 квітня 2014 року по 01 квітня 2015 року, з виплатою допомоги по безробіттю 719,49 грн: у лютому 2015 року - 544,01 грн, у березні 2015 року - 175,48 грн; перебуває на обліку Управління ПСЗН і отримала виплати при народженні на першу дитину у розмірі 860 грн, виплату при народженні на другу дитину у розмірі 1075 грн, в період з 01 лютого 2015 року по 01 серпня 2015 року отримувала державну соціальну допомогу сім'ї з дітьми на 2-х дітей, як матері одиначці по 309,60 грн на кожну дитину.До розрахунку складу сім'ї входять три особи.

Позивачці був зроблений розрахунок середньомісячного доходу сім'їза 6 місяців, що передують зверненню, який склав 2459,12 гривень і виявився більший ніж прожитковий мінімум на сім'ю (2361,06 грн).

В призначені ОСОБА_2 державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям було відмовлено рішенням від 21.08.2015 року.

(а.с. 50-88)

Розрахунок розміру державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям з 01.02.2015 року проведено відповідно до задекларованих доходів.

Враховуючи те, що на час вирішення питання про призначення позивачці спірної соціальної допомоги середньомісячний дохід позивача становив 2459,12 грн, а для призначення даної допомоги рівень забезпечення прожиткового мінімуму для сім'ї повинен не перевищувати 2361,06 грн, тому відповідачем правомірно, та виключно в межах своїх повноважень, відмовлено у призначенні державної соціальної допомоги рішенням від 21.08.2015 року.

Керуючись вищенаведеним та згідно розрахунків, суд вважає, що відповідач правомірно відмовив заявнику в призначенні даної допомоги, оскільки середньомісячний сукупний дохід перевищував рівень прожиткового мінімуму для сім'ї.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотримання норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 162 КАС України, суд вправі постановою визнати протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремі його положення, дії чи бездіяльність і скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення. Суд також може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод чи інтересів суб'єкта у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, адміністративний суд перевіряє не лише вчинення дії чи бездіяльності на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а й чи вчинені вони з використанням повноважень з тією метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії, добросовісно, розсудливо і своєчасно.

Однак, враховуючи те, що одним із завдань адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб шляхом справедливого та неупередженого розгляду адміністративних справ, виходячи з засад розумності та справедливості, а також враховуючи те, що позивач ОСОБА_2 на даний час не працює, мізерність перевищення позивачем рівня забезпечення прожиткового мінімуму для сім'ї, необхідного для призначення спірної допомоги, який складає лише 98,06 грн, суд переконаний що з врахуванням наведеного слід зобов'язати Управління ПСЗН повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» від 01 червня 2000 року з наступними змінами, оскільки згідно матеріалів справи встановлено, що позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі.

Судові витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ст. 94 КАС України.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 10, 11, 18, 99-100, 158-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії за період з 04 лютого 2015 року по 13 березня 2015 року включно - залишити без розгляду.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім'ї ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» від 01 червня 2000 року з наступними змінами.

Судові витрати на судовий збір в сумі 487,20 гривень залишити за ОСОБА_2.

У задоволенні решти позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги в строк десять днів з дня проголошення постанови до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ізюмський міськрайонний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається до суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя -