Справа № 574/1290/15-а
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 р.Справа № 574/1290/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Яковенка М.М.

Суддів: Лях О.П. , Старосуда М.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Буринському районі Сумської області на постанову Буринського районного суду Сумської області від 26 листопада 2015 року по справі № 574/1290/15-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Буринському районі Сумської,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до Буринського районного суду Сумської області з позовом до Управління пенсійного фонду України в Буринському районі Сумської області (далі-відповідач), в якому просила суд: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у відновленні виплати раніше призначеної пенсії по інвалідності з 01 червня 2015 року; зобов'язати відповідача відновити з 01 червня 2015 року виплату раніше призначеної пенсії по інвалідності у розмірі, в якому вона призначена на момент припинення.

Постановою Буринського районного суду Сумської області від 26 листопада 2015 року задоволено позов.

Визнано протиправними дії Управління пенсійного фонду України в Буринському районі Сумської області щодо відмови у відновленні ОСОБА_1 виплати раніше призначеної пенсії по інвалідності з 01 червня 2015 року.

Зобов'язано Управління пенсійного фонду України в Буринському районі Сумської області відновити з 01 червня 2015 року виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_1, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у розмірі на момент припинення виплати.

Відповідач не погодившись із судовим рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати постанову Буринського районного суду Сумської області від 26 листопада 2015 року та прийняти нову постанову суду, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилається на неправильно застосування судом положень ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та п.5 Перехідних положень Закону № 213, рішенням Конституційного суду України внесені зміни не були визнані неконституційними та іншим законом скасовані не були, а отже підлягають обов'язковому застосуванню органами Пенсійного фонду України та всіма органами державної влади на території України., при цьому слід враховувати Рішення КСУ від 26.12.2011 року №20-рп/2011.

Розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, з урахуванням приписів п.2 ч.1 ст.197 КАС України. Представники сторін в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомленні про дату, час та місце розгляду справи. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управління пенсійного фонду України в Буринському районі Сумської області з 31 травня 2010 року та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

На час призначення пенсії по інвалідності і по теперішній час позивачка працює на посаді головного спеціаліста відділу грошових виплат та компенсації управління праці та соціального захисту населення Буринської районної державної адміністрації.

З 01 квітня 2015 року позивачці тимчасово зупинено виплату пенсії, у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, якою ст.37 Закону України "Про державну службу" було змінено та зазначено, що тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, Законами України "Про статус народного депутата України","Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються.

26 жовтня 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії.

Листом від 27 жовтня 2015 року № 3149/02-26 відповідач відмовив у поновленні виплати пенсії з посиланням на те, що з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року встановлений особливий порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам, незалежно від часу їх призначення. Пенсіонерам, які працюють на посадах державних службовців, у вказаний період виплата пенсій припиняється, а тому підстави для поновлення пенсії відсутні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що з 1 червня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачці ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та Перехідних положень Закону №213 підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон) право на отримання пенсії із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку.

Позивач стала інвалідом III групи загального захворювання 31 травня 2010 року. Продовжуючи працювати на посаді державного службовця після призначення пенсії по інвалідності, продовжила сплату обов'язкових платежів, є особою, яка підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню в розумінні ст.11 Закону.

Відповідно до ст. 45 Закону пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону. Як встановлено за матеріалами справи, пенсія по інвалідності позивачу призначена довічно.

Абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону в редакції до 01.04.2015 року передбачалося, що пенсії виплачуються без урахування одержаної заробітної плати (доходу).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких установлено, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Виключення з указаного правила становлять лише інваліди I та II груп, інваліди війни III групи та учасники бойових дій, особи, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Пунктом 5 Прикінцевих положень вищевказаного Закону передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Оскільки до 01 червня 2015 року закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах не прийнято, з указаного дня норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до спеціальних Законів («Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів» та інші), є скасованими. Тобто, правові норми, які надавали право особі, яка працює на посаді державного службовця, та інших визначених посадах, на призначення пенсії або щомісячного довічного утримання, припинили дію, починаючи з 01 червня 2015 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з правовими висновками суду першої інстанції, що починаючи з указаної дати на позивача не поширюються встановлені частиною першою статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону від 02 березня 2015 року №213-VIII) обмеження щодо виплати пенсії, адже з 01 червня 2015 року робота на займаній позивачем посаді не дає права на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених спеціальними Законами. На даний час особам, які працюють на посадах, визначених згаданими спеціальними Законами, пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Тобто, з 01 червня 2015 року відсутні правові підстави для невиплати позивачу пенсії.

В даному випадку, з 01 червня 2015 року позивач фактично втратила право на призначення пенсії у порядку та у розмірі, що визначалися ст. 47 Закону України «Про державну службу». Такий висновок слідує з п. 5 Прикінцевих положень Закону України № 213 - VIII, в яких прямо зазначено, що скасовуються норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення осіб за нормами Закону України «Про державну службу». Як вже наводилось, що підставами для припинення виплати пенсії з 01 квітня 2015 року були: отримання пенсії по інвалідності і займана посада державного службовця та право на призначення пенсії у порядку, передбаченому Законом України «Про державну службу», в той же час з 01 червня 2015 року інша обставина, а саме: право на призначення щомісячного грошового утримання у порядку, передбаченому Законом України "Про державну службу" відсутня.

Не приймаються до уваги посилання відповідача на те, що положеннями ст.37 Закону України «Про державну службу» не вилучена з даного Закону і тому права на виплату пенсії з 01.06.2015 року позивач не має. Положення ст. 37 Закону України «Про державну службу» регулює порядок призначення пенсії та визначає посади, які мають право на призначення пенсії за нормами цієї статті. Проте відповідач з 01.06.2015 року не призначає пенсію за нормами цієї статті, в зв'язку з тим, що вони відмінені Законом України № 213 - VIII та мають різне правове навантаження та регулювання.

Такий висновок щодо правового застосування норм частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та пункту 5 Прикінцевих положень Закону від 02 березня 2015 року №213-VIII, судом першої інстанції зроблений з урахуванням правової позиції, висловленій Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 26 серпня 2015 року (адміністративна справа № 202/4641/15-а).

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що встановлені Законом України від 02 березня 2015 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" тимчасові обмеження виплати пенсії діють упродовж всього періоду, зазначеного в цьому Законі, тобто з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, колегія суддів вважає помилковими, оскільки відповідно до п. 5 Прикінцевих положень вищевказаного Закону, саме з 01 червня 2015 року відсутні правові підстави для невиплати позивачу пенсії.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що з 1 червня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону № 1058, підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати. При цьому колегія суддів вважає, що поновити права та інтереси позивача іншим шляхом ніж відновлення виплати цієї пенсії неможливо.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Жодні доводи апеляційної скарги, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст.2, 11, 159, 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211-212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Буринському районі Сумської області - залишити без задоволення.

Постанову Буринського районного суду Сумської області від 26 листопада 2015 року по справі № 574/1290/15-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Яковенко М.М.
Судді(підпис) (підпис) Лях О.П. Старосуд М.І.