Справа № 802/2884/15а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2016-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/2884/15а

Головуючий у 1-й інстанції: Сало П.І.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

13 січня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Полотнянка Ю.П. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Рябцуна С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ТОВ "Юридично-земельний союз "Альянс" про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 21.10.2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, 11.09.2014 року ОСОБА_4 звернувся до Головного управління Держземагенства у Вінницькій області з клопотанням про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, що знаходиться на території Бохоницької сільської ради.

Листом Головного управління Держземагенства у Вінницькій області № 31-2-0.3-8777/2-14 від 09.10.2014 року у наданні вказаного дозволу відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_4 оскаржив його в судовому порядку. Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 23.12.2014 року у справі № 802/3947/14-а відповідний адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано лист-відмову Головного управління Держземагенства у Вінницькій області від 09.10.2014 року № 31-2-0.3-8777/2-14 та зобов'язано відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 від 11.09.2014 року. Вищезазначене рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили.

27.01.2015 року Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області винесено наказ № 2-237/15-15-СГ, яким ОСОБА_4 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,500 га на території Бохоницької сільської ради із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення до межі прибережної захисної суми для ведення особистого селянського господарства.

28.01.2015 року між позивачем ОСОБА_4 та ТОВ "Юридично-земельний союз "Альянс" укладено договір № 26ПВ про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

17.02.2015 року через Центр адміністративних послуг "Прозорий офіс" Вінницької міської ради позивач подав клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки на території Бохоницької сільської ради за межами населеного пункту з метою ведення особистого (селянського) господарства.

Листом Головного управління Держземагенства у Вінницькій області за № 31-2-0.3-7032/2-15 від 07.04.2015 року у затвердженні такого проекту відмовлено у зв'язку з тим, що на картографічних матеріалах не відображено ширини прибережної захисної смуги річки Південний Буг, проект потребує погодження з підприємством власником лінійних споруд електропередач, а запроектовані земельні ділянки відводяться за рахунок пасовищ, які розташовані поряд з населеним пунктом, що не відповідає громадським інтересам жителів сільської місцевості.

Не погодившись із вищевказаним рішенням відповідача, позивач ОСОБА_4 оскаржив його у судовому порядку. Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 10.06.2015 року у справі № 802/999/15-а, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.07.2015 року, адміністративний позов ОСОБА_4 задоволено частково (а.с. 20-31). Визнано протиправними дії Головного управління Держземагенства у Вінницькій області щодо розгляду понад строки, визначені частиною 9 статті 118 ЗК України, клопотання ОСОБА_4 від 17.02.2015 року. Визнано протиправною відмову Головного управління Держземагенства у Вінницькій області, викладену у листі-відповіді за № 31-2-0.3-7032/2-15 від 07.04.2015 року. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області у двотижневий строк з дня набрання судовим рішенням законної сили повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 від 17.02.2015 року про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки площею 1,00 га на території Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер земельної ділянки :01:009:0013). У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Листом за № ДС-31-2-7777.6-3613/19-15 від 27.07.2015 року Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повідомило ОСОБА_4 про те, що для виконання вищевказаного судового рішення до управління необхідно надати оригінал проекту землеустрою з усунутими недоліками.

29.07.2015 року, після усунення ТОВ "Юридично-земельний союз "Альянс" недоліків проекту землеустрою, представником ОСОБА_4 ОСОБА_2 через Центр адміністративних послуг "Прозорий офіс" Вінницької міської ради подано клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки на території Бохоницької сільської ради за межами населеного пункту з метою ведення особистого (селянського) господарства, до якого долучено оригінал проекту землеустрою (примірник № 3) з усунутими недоліками на картографічних матеріалах, копію витягу з Державного земельного кадастру та лист на запит Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (а.с. 65-67, 80-114).

04.08.2015 року Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області листом за № ДС 31-27777.3-4092/19-15 відмовило позивачу ОСОБА_4 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з підстав його невідповідності вимогам закону, яка полягає у наступному (а.с. 44):

1) в проекті відсутня схема прив'язки закладки межових знаків до об'єктів і контурів місцевості (кроки), що не відповідає вимогам Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 року № 376;

2) акти прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 30.01.2015 року не погоджені з Бохоницькою сільською радою як суміжним землекористувачем, що не відповідає пункту "б" частини 2 статті 198 ЗК України;

3) у кадастрових планах не зазначено кадастрового номеру земельної ділянки, що свідчить про порушення ст. 34 Закону України "Про державний земельний кадастр".

Позивач, не погоджуючись з відмовою Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, викладеної у листі за № ДС 31-27777.3-4092/19-15 від 04.08.2015 року, звернувся до суду.

Суд І інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що відповідач діяв відповідно до вимог земельного законодавства України, а відтак позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Колегія суду погоджується з таким висновком суду І інстанції з огляду на наступні обставини.

Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч. 8 ст. 118 ЗК України).

Крім того, частиною 4 статті 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015 року, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Згідно з пп. 31, 50 п. 4 Положення Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи; погоджує в межах повноважень, передбачених законом, документацію із землеустрою.

Пунктом 7 Положення передбачено, що Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Оскільки спірна земельна ділянка належить до категорії земель сільськогосподарського призначення, саме до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області відноситься розгляд питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки.

Обґрунтовуючи заявлені позовні, вимоги позивач ОСОБА_4 та його представник насамперед посилаються на те, що в силу вимог статті 186-1 ЗК України відповідач не вправі був повторно відмовляти у затвердженні проекту землеустрою та посилатись на нові недоліки проекту, які не були визначені відмовою від 07.04.2015 року.

Разом із тим, положення статті 186-1 ЗК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки цією статтею визначається порядок погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в той час як оскаржуване рішення відповідача стосується відмови у затвердженні проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність, тобто наступної після погодження проекту землеустрою стадії безоплатної приватизації земельної ділянки.

Колегія суду не погоджується з твердженнями позивача, що чинним земельним законодавством не передбачено можливості прийняття відповідачем рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність за наявності проекту землеустрою, погодженого в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, з огляду на таке.

В силу положень ч. 9 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Водночас згідно з ч. 10 ст. 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (ч. 11 ст. 118 ЗК України).

Аналіз наведених вище норм закону дає підстави для висновку, що розглядаючи питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, відповідний суб'єкт владних повноважень може прийняти одне з двох рішень: або затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надати її у власність, або ж відмовити у вчиненні таких дій.

Отже, відповідні повноваження органу виконавчої влади мають дискреційний характер, тобто дають можливість на власний розсуд вибрати один з кількох варіантів рішень.

Однак, відповідно до частини 13 статті 123 ЗК України підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Більше того, відповідно до п. 4.1 Порядку взаємодії між територіальними органами Держгеокадастру/Держземагенства під час реалізації повноважень з передачі земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування (на безконкурентних засадах) для всіх потреб, затвердженого наказом Держгеокадастру № 95 від 04.06.2015 року (далі - Порядок № 95), при надходженні до територіального органу проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та проекту договору оренди земельної ділянки, підписаного юридичною або фізичною особою (у разі передачі земельної ділянки в оренду), відповідний територіальний орган у строк, що не перевищує п'яти днів, перевіряє відповідність документації із землеустрою вимогам законодавства:

зміст проекту землеустрою на відповідність вимогам статті 50 Закону України "Про землеустрій", статті 186-1 Кодексу та Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 року № 376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі - Інструкція № 376);

зміст технічної документації із землеустрою на відповідність вимогам статті 55 Закону України "Про землеустрій" та Інструкції № 376;

зміст проекту договору оренди земельної ділянки на відповідність вимогам Закону України "Про оренду землі" (у разі передачі земельної ділянки в оренду).

Згідно з пп. 4.2.2 п. 4.2 Порядку № 95 у разі невідповідності земельному законодавству або наявності зауважень до матеріалів, зазначених у пункті 4.1. Порядку, інформується заявник про відмову у наданні земельної ділянки із зазначенням конкретних причин відмови (частина тринадцята статті 123 Кодексу).

Водночас пунктом 2 вказаного Порядку на начальників головних управління Держгеокадастру в областях покладено обов'язок дотримуватись його вимог.

З огляду на викладене, підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність може бути невідповідність проекту вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Згідно з листом-відмовою № ДС 31-27777.3-4092/19-15 від 04.08.2015 року Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області посилається на те, що у плані відведення земельної ділянки як суміжного землекористувача зазначено Бохоницьку сільську раду. Однак, акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 30.01.2015 року не погоджений із цим суміжним землекористувачем, хоча відповідно до пункту "б" частини другої статті 198 ЗК України кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Надаючи оцінки вказаним підставам для відмови у погодженні проекту землеустрою суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Частиною 1 статті 198 ЗК України передбачено, що кадастрова зйомка - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Згідно з п. "б" ч.2 ст. 198 ЗК України кадастрова зйомка включає в себе й погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами.

Таке погодження відбувається на етапі визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що здійснюється відповідно до вимог Інструкції № 376.

Як вбачається з пояснювальної записки до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 (а.с. 83), земельна ділянка, що виділяється позивачу, розташована у східній частині Бохоницької сільської ради та межує:

- з південно-східної та південно-західної сторони із землями сільської ради;

- з північно-східної та північно-західної сторони із землями загального користування.

Вказані відомості підтверджуються й іншими матеріалами проекту землеустрою, зокрема графічними (планом відведення земельної ділянки та кадастровим планом земельної ділянки) (а.с. 103,105).

Крім того, згідно з додатком до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ 015 від 16.02.2015 року земельна ділянка, що виділяється ОСОБА_4 межує із земельною ділянкою ОСОБА_7, землями загального користування та землями сільської ради (а.с. 18-19).

Таким чином, суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що надані на затвердження матеріали проекту землеустрою допускають неоднозначне розуміння інформації про наявність суміжних землекористувачів та дають можливість зробити висновок про існування такого землекористувача як Бохоницька сільська рада.

Разом із тим, відмова Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з підстав непогодження акта прийомки-передачі межових знаків із зазначеним органом місцевого самоврядування є передчасною.

Як слідує з листа управління Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області за № 01-184 від 05.10.2015 року, земельна ділянка, суміжна до ділянки, яка відводиться ОСОБА_4, з півдня віднесена до категорії земель водного фонду державної власності (запас), за межами населеного пункту; зі сходу та заходу - до категорії земель сільськогосподарського призначення державної власності (запас), за межами населеного пункту; з півночі - до категорії земель сільськогосподарського призначення державної власності (землі загального користування, дороги), за межами населеного пункту (а.с. 145).

Отже, посилання відповідача на наявність Бохоницької сільської ради як суміжного землекористувача спірної земельної ділянки, а відтак і необхідність погодження з нею акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання, в ході розгляду справи не підтвердились та розцінюються судом як безпідставні.

Надаючи правову оцінку відмові Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області у затвердженні проекту землеустрою з мотивів невідповідності акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання вимогам Інструкції № 376, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 50 Закону України "Про землеустрій" проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає, зокрема, акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки).

При цьому, механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією № 376.

Так, згідно з п. 1.2 Інструкції № 376 встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється для визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Пунктом 1.3 Інструкції № 376 передбачено, що межовий знак - це спеціальний знак встановленого зразка, яким закріплюється місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

В силу вимог п. 2.1 Інструкції № 376 встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Додатком 2 до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками затверджено форму акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання, яка включає в себе список межових знаків, переданих на зберігання, та кроки межового знака.

При цьому, аналіз вказаної форми акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання дає підстави для висновку про те, що список межових знаків, переданих на зберігання, та кроки межового знака є невід'ємними складовими частинами відповідного акта, відсутність яких свідчить про невідповідність акта затвердженій Інструкцією формі.

З матеріалів справи вбачається, що до проекту землеустрою, наданого позивачем на затвердження в Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, долучено акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 18.07.2014 року, згідно з яким межі земельної ділянки закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками у кількості 15 шт., список яких додається. Також в акті зазначено, що до нього додаються схеми прив'язки межових знаків до об'єктів і контурів місцевості/абриси (кроки), додатки на 2 арк. (а.с. 107).

Разом із тим, схема прив'язки закладки межових знаків до об'єктів і контурів місцевості (кроки межових знаків) землевпорядною організацією не складались та до акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання не долучались.

Згідно з пунктом 2.1 Інструкції № 376 встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється в одному з трьох випадків: 1) на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); 2) на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок; 3) на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, згідно з п. 2.1 Інструкції № 376 самостійною підставою для встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) слід вважати розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі її формування), на що опосередковано вказує ч. 3 ст. 50 Закону України "Про землеустрій", відповідно до якої акт приймання-передачі межових знаків на зберігання є частиною проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

З огляду на викладене, суд вважає помилковими та не бере до уваги твердження позивача і третьої особи про необхідність попереднього затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як обов'язкової умови для вчинення дій щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Окрім того, вищезазначена позиція сторони позивача не узгоджується з метою встановлення меж земельної ділянки під час розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка полягає у визначенні в натурі (на місцевості) метричних даних конкретної земельної ділянки та закріплення її меж межовими знаками для усунення суперечностей, що можуть виникнути із суміжними власниками (землекористувачами) щодо меж такої земельної ділянки.

Також акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання за формою, затвердженою Інструкцією № 376, є складовою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у разі її формування та по суті єдиним документом, який засвідчує встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Водночас кроки межового знака є необхідними для визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки та повинні включати інформацію про номер такого межового знака, опис його місцезнаходження, точку закріплення, видимість на суміжні межові знаки тощо.

Відтак, відсутність вказаного документа або не відповідність його форми вимогам чинного законодавства, може бути підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, оскільки свідчить про невідповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

З огляду на викладене, колегія суду доходить висновку, що Головне управління Держземагенства у Вінницькій області правомірно відмовило позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,00 га на території Бохоницької сільської ради (кадастровий номер земельної ділянки :01:009:0013) з підстав невідповідності акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання вимогам Інструкції № 376, яка полягає у відсутності схеми прив'язки закладки межових знаків до об'єктів і контурів місцевості (кроків межових знаків).

Таким чином, лист-відмова за № ДС-31-2-7777.3-4092/19-15 від 04.08.2015 року прийнята відповідачем з підстав, відмінних від тих, які обумовили попередню відмову, що у свою чергу вказує на наявність нового публічно-правового спору.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання неправомірною відмови відповідача у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки та скасування листа-відмови за № ДС 31-27777.3-4092/19-15 від 04.08.2015 року задоволенню не підлягають, так само як і пов'язані з ними вимоги про зобов'язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення цієї ділянки у власність.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 19 січня 2016 року.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Полотнянко Ю.П. Курко О. П.