Справа № 681/1518/15-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2016-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 681/1518/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Боб`як Б.В.

Суддя-доповідач: Сушко О.О.

13 січня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Смілянця Е. С.

за участю:

секретаря судового засідання: Тарасенко А.М.,

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Поліщук Л.В.

третьої особи: ОСОБА_4

представника третьої особи: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Полонського районного суду Хмельницької області від 04 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Полонської районної державної адміністрації та Полонської міської ради Хмельницької області, третя особа ОСОБА_4 про визнання протиправною бездіяльність органу опіки та піклування, зобов'язання прийняти заходи для усунення прав дітей,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з адміністративним позовом, в якому просив суд визнати бездіяльність органів опіки та піклування в особі Ради та в особі служби у справах дітей Полонської РДА протиправною щодо захисту права дітей на житло та зобов'язати відповідачів застосувати до ОСОБА_4 передбачені законодавством заходи і зобов'язати її негайно придбати для дітей рівноцінне приміщення.

Відповідно до постанови Полонського районного суду Хмельницької області від 04 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Полонської міської ради у вигляді неприйняття заходів в частині усунення порушення прав ОСОБА_7 на житлове приміщення та зобов'язати Полонську міську раду вжити передбачених чинним законодавством заходів для забезпечення виконання рішення виконавчого комітету Полонської міської ради №1284 від 26 вересня 2006 року в частині забезпечення на праві власності житлом ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, третя особа подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні третя особа та її представник, а також представник відповідача апеляційну скаргу підтримала та просили її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що неповнолітні ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, мали на праві спільної сумісної власності житло в АДРЕСА_1, що складалося з другого поверху площею 392,8 кв. м та з підвалу, площею 254,7 кв. м. За зверненням їх матері ОСОБА_4 рішенням виконавчого комітету Полонської міської Ради від 26 вересня 2006 року №1284 як органом опіки та піклування надано дозвіл на продажу цього майна за умови, що вона у подальшому забезпечить дітей житлом.

Частково задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі надавши дозвіл на продажу житла, що належало на праві власності неповнолітнім, зобов'язані були здійснювати контроль за його виконанням, невиконання якого призвело до не набуття права власності на житло дітьми ОСОБА_4.

Колегія суддів не може погодитися з такими доводами суду першої інстанції та вважає, що дані позовні вимоги не можуть розглядатись в порядку адміністративного судочинства, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Зі змісту вказаних статей випливає, що для спору, який має бути вирішених в порядку адміністративного судочинства має бути уповноваження одного суб'єкта владно керувати поведінкою іншого суб'єкта (суб'єктів), а ці суб'єкти зобов'язані вимоги та приписи такого владного суб'єкта. До юрисдикції адміністративних судів віднесені тільки ті публічно-правові спори, які виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктами владних повноважень віднесених до їх компетенції владних управлінських функцій, а не взагалі всіх функцій, які виконують суб'єкти владних повноважень.

Згідно з вимогами частини 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до статті 15 Цивільного процесуального кодексу України справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних відносин, розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Правовий статус органів опіки та піклування в чинному законодавстві знаходить своє відображення через завдання та функції, покладенні на цей інститут, які визначено, зокрема, главою 6 Цивільного кодексу України, главою 19 Сімейного кодексу України і Правилами опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року.

Так, Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання (частина 1 статті 2).

Відповідно до ч. 2 ст.177 СК України ( в редакції, що була чинною на час продажу житлового приміщення дітей) батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України "Про охорону дитинства" органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Предметом спору в даній справі є визнання протиправною бездіяльність відповідачів як органу опіки та піклування щодо здійснення контролю за виконання свого ж рішення 26 вересня 2006 року №1284 про надання дозволу на відчуження нерухомого майна неповнолітніх дітей.

Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 р. N 34/166/131/88, встановлено, що органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається у межах їх компетенції на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад.

Орган опіки та піклування не є суб'єктом владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України. Отже, в даних правовідносинах, відповідачі не перебувають при здійсненні ним управлінських функцій і не мають ознак суб'єкта владних повноважень.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і закрити провадження у справі (п. 4 ч.1 ст. 198 КАС України) з підстав, встановлених ст. 157 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції повинен був закрити провадження у даній справі у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України з підстав не належності розгляду її в порядку адміністративного судочинства, а не частково задовольняти адміністративний позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Полонського районного суду Хмельницької області від 04 листопада 2015 року скасувати, а провадження у справі - закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 14 січня 2016 року.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г. Смілянець Е. С.