Справа № 723/1847/15-а
Суддя: Яківчик І. В.
Дата ухвалення: 2016-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/1847/15-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд

Чернiвецької областi в складi:

головуючого суддi ОСОБА_1

при секретарi ОСОБА_2

за участю:

позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в м.Сторожинець адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Михальчанської сільської ради, Сторожинецького району, Чернівецької області, третя особа ОСОБА_6 про визнання протиправними і скасування рішень сесій Михальчанської сільської ради від 19.07.2012 року та від 22.08.2014 року.

встановив:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом про визнання незаконними та скасування рішення № 107-13/2012 тринадцятої сесії шостого скликання Михальчанської сільської ради, Сторожинецького району, Чернівецької області від 19 липня 2012 року «Про розгляд рекомендації постійної комісії з питань земельних відносин та охорони довкілля» і рішення № 110-30/2014, тридцятої сесії шостого скликання Михальчанської сільської ради від 22 серпня 2014 року, «Про розгляд заяви гр.ОСОБА_6 від 07.08.2014 року вх.№ 209».

Вказані рішення вважає незаконними з огляду на те, що рішенням № 107-13/2012 порушуються його права та інтереси, оскільки воно поширює свою дію і на земельну ділянку площею 0,0492 га, якою він користується і претендує на неї. Земельна ділянка якою він користується є ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку, а сільська рада включила її до складу площі 0,31 га, визначивши цю земельну ділянку за цільовим призначенням для ведення ОСГ, що протирічить також і ухвалі Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.05.2012 року по справі № 2-а-4/12/2012. В рішенні до того ж невірно зазначені суміжні землекористувачі.

Рішення сільської ради № 110-30/2014, яким було вирішено погодити межу між земельними ділянками на вул. Сторожинецькій, 56 вул. Сторожинецькій, 54, без підпису ОСОБА_3 в акті прийому-передачі межових знаків на зберігання, так як дана відмова є безпідставною, також є протиправним оскільки воно є неконкретизоване і виходить за межі заяви ОСОБА_6 так як в заяві йдеться про площу 0,25 га для будівництва житлового будинку, однак при існуванні спору щодо земельної ділянки 0,0492 га він не може погодити межу без розвязання спірного питання. Крім того, в схемі привязки межових знаків до акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 25.07.2014 року вказані землі загального користування прохід, який нічим не обумовлений і знаходиться між його господарством та спірною земельною ділянкою площею 0,0492 га, що є недопустимим оскільки при існуванні спору сільська рада не вправі була приймати оскаржуване рішення.

В судовому засiданні, позивач та його представник, позовнi вимоги пiдтримали посилаючись на викладенi вище обставини, додатково зазначаючи, що неправомірність рішення № 110-30/2014 від 22.08.2014 року полягає в тому, що не підписання акту погодження меж земельних ділянок ОСОБА_3 повязано також і з тим, що встановлена межа значно скорочує площу його земельної ділянки по Державному акту, на що він погодитися не може. Строки звернення до суду пропущені не були оскільки ОСОБА_3 дізнався про наявність оскаржуваних рішень у 2015 році, але з огляду на те, що рішення приймалися у 2012 та 2014 роках, просили поновити шестимісячний строк.

Направивши до суду письмові заперечення проти позову, представник відповідача в судовому засіданні, не визнав позовні вимоги посилаючись на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду, а крім того зазначив, що рішення є законними. При цьому допущена в рішенні № 107-13/2012 від 19.07.2012 року описка щодо прізвищ суміжних землекористувачів не може бути підставою для скасування рішення так як сесія внесе відповідні уточнення, а виявлений зменшений метраж спірної межі по рішенню № 110-30/2014 від 22.08.2014 року також не є помилкою так як сільська рада та виконавець робіт по виготовленню проекту відведення земельної ділянки площею 0,25 га ОСОБА_6 користувались новою системою координат, а не тією яка використовувалась при виготовленні Державного акту ОСОБА_3

ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, а своєю письмовою заявою просила суд здійснювати судовий розгляд позову ОСОБА_3 без її участі, заперечуючи проти позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача і вивчивши матерiали адміністративної справи, суд на пiдставi аналiзу встановлених фактичних обставин справи i вiдповiдних їм правовiдносин знаходить, що вимоги позивача є обґрунтованими і пiдлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що оскаржуваним рішенням № 110-30/2014 тридцятої сесії шостого скликання Михальчанської сільської ради від 22 серпня 2014 року «Про розгляд заяви ОСОБА_6 від 07.08.2014 року вх. № 209» було погоджено межу між земельними ділянками на вул. Сторожинецькій, 56 вул. Сторожинецькій, 54, без підпису ОСОБА_3 в акті прийому-передачі межових знаків на зберігання, так як дана відмова є безпідставною.

Із протоколу № 47 від 19.08. 2014 року засідання комісії з питань земельних відносин і охорони довкілля Михальчанської сільської ради, вбачається, що оскаржуване рішення сільської ради прийнято на підставі рекомендацій вказаної комісії в протоколі, де зазначено, що межа між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 проходить по металевій огорожі і не змінювалась понад 20 років. ОСОБА_3 приватизував свою землю у 1998 році що свідчить про погодження із існуючою межею.

Досліджуючи вказаний протокол (а.с.83), рішення (а.с.12), а також Акт прийомки передачі межових знаків на зберігання (а.с.13) із зазначеною на звороті акту відповідною Схемою, суд відмічає, що відмова ОСОБА_3 від підписання акту повязана з тим, що була захоплена його земельна ділянка і вказане, що на думку суду є правильним.

Із Державного акту на право приватної власності на землю серії 1-ЧВ № 008750 (а.с.123), вбачається, що ним посвідчено право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,46 га. в т.ч. на земельну ділянку № 1 призначену для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських споруд, яка по лінії позначеній між літерами «Б» і «В» межує із землею ОСОБА_7, правонаступником якої є ОСОБА_6 При цьому довжина межі між поворотними точками 1-2-3 складає 42 метри 44 см.

Співставляючи вказану межу із аналогічною межею яка вказана в схемі привязки межових знаків до обєктів і контурів місцевості (а.с.13 зв.), що наведена в акті прийомки передачі межових знаків на зберігання, який не був підписаний ОСОБА_3, що стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення № 110-30/2014, судом встановлено, що межа ОСОБА_3 значно скоротилася, оскільки відстань від літ «Г» до літ «Д» або між поворотними точками 10-11-12-13 складає 41 метр 83 см., що на 0,61 см. менше від аналогічної відстані вказаної в Державному акті.

Таким чином, площа на яку зменшиться земельна ділянка ОСОБА_3 визначена Державним актом, складає більше 23-х квадратних метрів, що беззаперечно свідчить про явне і грубе порушення права власності позивача на земельну ділянку.

Таке порушення, на думку суду, є обґрунтованою підставою для правомірної відмови позивача від підписання відповідного акту, що свідчить про неправомірність рішення Михальчанської сільської ради, Сторожинецького району від 22 серпня 2014 року «Про розгляд заяви ОСОБА_6 від 07.08.2014 року вх. № 209».

Вказане рішення, на думку суду, є незаконним та підлягає скасуванню і будь-які заперечення відповідача проти вказаної вимоги позивача, в т.ч. і те, що площа земельних ділянок вказаних в Державному акті ОСОБА_3 визначалась за старою системою координат, не спростовують висновків суду щодо неправомірності рішення відповідача.

Вказане рішення сільської ради, крім цього порушує право власності позивача також і тому, що на Схемі привязки межових знаків до обєктів і контурів місцевості (а.с.13 зв.), вказано про наявність земель загального користування (проходу) від літ. «Г» до літ. «В», шириною 1 метр, існування якого, крім зазначеної Схеми в суді не доведено ніякими нормативними документами, а посилання відповідача на наявне рішення № 146-4/2011 від 14.04.2011 року (а.с.15), яким врегульовано питання щодо стежки для загального користування між земельними ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_6, є безпідставне.

Судом було встановлено, що до вказаної стежки немає підходу, а відповідно вона не може використовуватись для загального користування. Крім того вказана стежка не могла стосуватись земельної ділянки ОСОБА_6, оскільки на час прийняття зазначеного рішення, яким регулювалося виникнення стежки, земельної ділянки ОСОБА_6 не існувало так як рішенням Сторожинецького районного суду від 21.01.2011 року, яке набрало законної сили 1.02.2011 року (а.с.24), державний акт на право власності на вказану земельну ділянку виданий на імя ОСОБА_6, а також договір купівлі-продажу цієї землі та державний акт продавця ОСОБА_7 - визнано недійсними.

Згідно встановлених, постановою Сторожинецького районного суду від 23.11.2012 року (а.с.28), по справі № 2а-166/2012, обставин, які до того ж встановлювалися в т.ч. на підставі рішення Сторожинецького районного суду від 21.01.2011 року (а.с.24), які набрали законної сили і були ухвалені по спору між тими ж самими особами, ОСОБА_3 має право на земельну ділянку площею 0,0492 га (0,0292 га + 0,02 га), якою він правомірно користується.

Виходячи з цього, очевидним є те, що висновки позивача про штучне створення між його приватною земельною ділянкою та сусідньою земельною ділянкою, яку сільська рада називає землею ОСОБА_6, стежки, яка має відноситися до земель запасу сільської ради, є правильними і Михальчанська сільська рада дійсно, не бажаючи вирішувати існуючий земельний спір на підставі законодавства України, а також виділяти ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0492 га, вдалася до незаконного, документального і скритого, для землевласника, зменшення площі його власної земельної ділянки, що є неприпустимим в демократичному, правовому суспільстві.

При цьому даючи такий висновок, суд керується положеннями ст.19 Конституції України, згідно яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи інші позовні вимоги, судом встановлено, що оскаржуваним рішенням № 107-13/2012 тринадцятої сесії шостого скликання Михальчанської сільської ради від 19 липня 2012 року «Про розгляд рекомендації постійної комісії з питань земельних відносин та охорони довкілля» (а.с.7) було вирішено земельну ділянку площею 0,56 га. в с.Михальча, що межує із земельними ділянками ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_10, ОСОБА_11, вважати землями запасу Михальчанської сільської ради, а також вирішено, що земельна ділянка площею 0,25 га за цільовим призначенням є для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а земельна ділянка площею 0,31 га за цільовим призначенням є землями для ведення особистого селянського господарства.

При цьому, в судовому засіданні, представник сільської ради визнав про наявність в зазначеному рішенні помилки щодо не зазначення ОСОБА_3 як суміжного землекористувача, а зазначення ОСОБА_11 яка не є суміжним користувачем, що судом прийнято до уваги при здійсненні аналізу фактичних обставин справи.

Ухвалюючи таке рішення сільська рада керувалася рекомендаціями постійної комісії з питань земельних відносин та охорони довкілля від 21.06.2012 року (а.с.125).

Заперечуючи проти вказаного рішення, позивач зазначає, що сільська рада не мала права визначати цільове призначення земельних ділянок із чим суд не погоджується оскільки вчинення вказаних дій є у відповідності до положень ст.20 Земельного Кодексу України, компетенцією саме органу місцевого самоврядування.

Разом з тим, суд вважає, що позиція позивача щодо неправомірності зарахування всієї земельної ділянки площею 0,56 га до земель запасу сільської ради, без врахування інтересів інших землекористувачів, є правильною і обґрунтованою.

При цьому, у відповідності до положень ст.72 КАС України, судом враховуються обставини встановлені судовими рішеннями в інших адміністративних справах, що набрали законної сили, оскільки такі обставини не доказуються знову, так як в розглядуваній справі приймають участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини.

Так постановою Сторожинецького районного суду від 17 грудня 2013 року, яке набрало законної сили, по справі № 2а-172/12 за позовом цього ж позивача - ОСОБА_3 до цього ж відповідача - Михальчанської сільської ради і цієї ж третьої особи - ОСОБА_6 було встановлено, що постановою Сторожинецького районного суду, Чернівецької області від 17.01.2012 року, по справі № 2а-4/12 в якій брали участь ті ж самі особи, які беруть участь у дійсній справі, було встановлено, що між позивачем ОСОБА_3 з однієї сторони та спочатку з ОСОБА_7, а потім з ОСОБА_6 яка купила у ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,56 га з другої сторони, починаючи з 1997 року існували спірні земельні відносини з приводу частини земельної ділянки площею 0,0492 га., яка зі сторони садиби ОСОБА_7 (ОСОБА_6Д.) відноситься до земель призначених для ведення особистого селянського господарства, а зі сторони садиби ОСОБА_3 до земель призначених для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Безпосередньо вказаною постановою суду, встановлена обставина щодо того, що в земельну ділянку площею 0,31 га. цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства входить земельна ділянка площею 0,0492 га. і щодо неї існує невирішений спір між ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Таким чином вказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили, були встановлені обставини щодо наявності спірних відносин між сторонами по відношенню до земельної ділянки площею 0,0492 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства або, як вважає ОСОБА_3, для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд.

Сільська рада, без врахування встановлених судом обставин, вирішила земельну ділянку площею 0,56 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,31 га для ведення особистого селянського господарства, в яку входить земельна ділянка площею 0,0492 га., щодо якої існує невирішений спір, зарахувати до земель запасу.

Таке рішення, на думку суду, не відповідає вимогам закону щодо права позивача на землю, яке випливає із вимог ст.5 ЗК України щодо забезпечення гарантій прав на землю всіх громадян, оскільки існуючий земельний спір не було вирішено.

Позиція сільської ради, щодо відсутності спору, яка заснована на тому, що земельна ділянка яка знаходиться у власності позивача не має безпосереднього контакту із земельною ділянкою площею 0,31 га, оскільки між ними розташована земля сільської ради у вигляді проходу, є надуманою і хибною, оскільки схема привязки межових знаків до обєктів і контурів місцевості (а.с.13 зв.) не являється Генеральним планом забудови села, а тільки схемою яка до того ж стосується землі що надається в приватну власність ОСОБА_6, між якою та ОСОБА_3 і існує земельний спір.

Згідно вимог ч.3 ст.158 ЗК України, органи місцевого самоврядування, вирішують земельні спори в межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства.

Суд вважає, що земельна ділянка площею 0,0492 га, щодо якої було раніше встановлено наявність спору між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 і яка розташована між приватизованою земельною ділянкою ОСОБА_3 та віднесеною рішенням № 107-13/2012 до земель запасу сільської ради, земельною ділянкою площею 0,31 га і яка розташована безпосередньо на землях загального користування (стежці), яка створена незаконно, в даний час перебуває в режимі спору. В спір, крім ОСОБА_6, включилася також і Михальчанська сільська рада, Сторожинецького району, яка створивши непотрібну стежку і назвавши цю землю землею загального користування, стала стороною спору, а тому зважаючи на цей невирішений земельний спір всі оскаржувані рішення Михальчанської сільської ради підлягають скасуванню.

Вирішення земельних спорів тим шляхом яким це було здійснено Михальчанською сільською радою, на думку суду, є неприйнятним, оскільки такий шлях не відповідає принципам земельного законодавства, закріпленим в ст.5 ЗК України в т.ч. забезпечення рівності права власності на землю громадян та забезпечення гарантій прав на землю, а також правилам добросусідства визначених в главі 17 ЗК України.

Суд знаходить, що ОСОБА_3, звертаючись до суду із розглядуваним позовом, строк звернення до суду, який передбачений в ст.99 КАС України, не пропустив, оскільки не знав і не міг знати про прийняті сільською радою рішення. Жодних доказів того, що вказані рішення йому направлялись або він з ними знайомився, суду не представлено.

Посилання відповідача на те, що позивач представляючи інтереси свого сина ОСОБА_12 в справі за його позовом до Михальчанської сільради, знав про існування рішення ради № 107-13/12, оскільки воно є в матеріалах справи, а також знав тому що воно також було і в матеріалах іншої справи № 2а-166/12 по якій ОСОБА_3 подавав апеляцію на ухвалу суду, не може бути підставою для однозначного висновку, що ОСОБА_3 знав чи повинен був знати про таке рішення.

На думку суду, участь ОСОБА_3 в іншій справі де він був представником не є підставою для такого твердження. До того ж оскаржуване рішення не стосувалося ОСОБА_3, оскільки його прізвища в ньому не зазначалося. Як було встановлено судом сільська рада замість ОСОБА_3, як суміжного землевласника, в рішенні зазначила ОСОБА_11 і тільки в судовому засіданні вдалося встановити хто насправді стоїть за вказаним прізвищем.

Як зазначив представник сільської ради, її голова ОСОБА_5, вказане є помилкою, яку вони постараються виправити. Однак, суд вважає, що вказана помилка і призвела в т.ч. до відсутності переконання, щодо пропуску позивачем строку звернення до суду для оскарження вказаного рішення.

Суд вважає, що відсутні також і докази для ствердження про пропуск ОСОБА_3 строку звернення до суду і з вимогою про оскарження рішення сільської ради від 22.08.2014 року № 110-30/2014, з огляду на те, що вказане рішення не доводилось відповідачем до відома позивача. Зазначення відповідачем про те, що ОСОБА_3 двічі запрошувався на засідання постійної комісії з питань земельних відносин та охорони довкілля не може слугувати підставою для твердження про пропуск строку для оскарження рішення сільської ради. В справі відсутні докази вручення таких запрошень ОСОБА_3, та крім того засідання постійної комісії ради не відображає самого рішення цієї ради, яке стосується прав чи законних інтересів особи із яким сільська рада, зобовязана була ознайомити таку особу, що зроблено не було.

При вирішенні цієї справи суд, керується положеннями ч.2 ст.71 КАС України, згідно яких в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В порушення вимог ч.2 ст.71 КАС України, щодо обовязку доказування правомірності свого рішення, сільська рада, при розгляді дійсного позову, не надала суду жодних належних і допустимих доказів, які могли б бути використані судом для підтвердження законності прийнятих рішень, і доказували б пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду.

У відповідності до вимог ст.94 КАС України та виходячи із вимог позову, суд вирішує також питання щодо розподілу судових витрат і вважає, що судові витрати позивача слід стягнути із відповідача, тобто відповідного місцевого бюджету Михальчанської сільської ради, Сторожинецького району, оскільки судове рішення ухвалене не на користь ради. Судові витрати повязані із сплатою судового збору та наданням правової допомоги, підтверджені як відповідними фінансовими документами так і безпосередньою участю адвоката в судових засіданнях.

При цьому суд знаходить, що вимоги позову щодо судових витрат в частині стягнення 113 гривень за роздрукування копій позову не підлягають задоволенню, так як вказані витрати, в силу вимог ст.87 КАС України, не є судовими.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 71, 72, 87, 94, 159, 160, 162, 163 КАС України та на підставі ст.19 Конституції України, ст.ст. 25, 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні, ст.ст. 5, 17, 20, 158 ЗК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Михальчанської сільської ради, Сторожинецького району, Чернівецької області, третя особа ОСОБА_6, про визнання протиправними і скасування рішень сесій Михальчанської сільської ради від 19.07.2012 року та від 22.08.2014 року, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 107-13/2012 тринадцятої сесії шостого скликання Михальчанської сільради, Сторожинецького району, Чернівецької області від 19 липня 2012 року «Про розгляд рекомендації постійної комісії з питань земельних відносин та охорони довкілля»

Визнати протиправним та скасувати рішення № 110-30/2014, тридцятої сесії шостого скликання Михальчанської сільської ради, Сторожинецького району, Чернівецької області від 22 серпня 2014 року, «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_6 від 07.08.2014 року вх. № 209».

Судові витрати по справі понесені позивачем в сумі 73 (сімдесят три) гривні 08 коп., сплаченого судового збору та в сумі 1000 (однієї тисячі) гривень, вартості наданої правової допомоги адвокатом в судовому засіданні, стягнути із місцевого бюджету Михальчанської сільської ради, Сторожинецького району, Чернівецької області на користь ОСОБА_3.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Сторожинецький районний суд протягом 10-ти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ: