Справа № 712/10073/15-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Безименної Н.В.,

за участю секретаря Нагорної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 ( далі - позивач ) звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області ( далі - відповідач ) про:

- скасування рішення УПФУ в м. Черкасах Черкаської області від 11.08.2015 р. (протокол № 45/2) про відмову у призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді;

- зобов'язання відповідача прийняти рішення про призначення та виплату з 06.08.2015 р. судді у відставці ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 86 % грошового утримання судді Господарського суду Черкаської області, згідно з довідкою Господарського суду Черкаської області від 06.08.2015 р. № 02/9981/2015.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2015 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену постанову суду та ухвалити нову про відмову в задоволенні позовних вимог, так як, на думку апелянта, оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи Постановою Верховної Ради України від 07.07.1992 р. №2559-ХІІ на підставі ст. 97 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про арбітражний суд» ОСОБА_2 було призначено арбітром арбітражного (нині господарського) суду Черкаської області, а 15.12.1992 р. - обрано безстроково суддею.

06.02.2015 р. позивачем до Верховної Ради України було подано заяву про звільнення з посади судді Господарського суду Черкаської області у відставку, відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України.

18.06.2015 р. Вищою радою юстиції (далі - ВРЮ) на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції станом на 06.02.2015 р. було розглянуто заяву позивача про відставку від 06.02.2015 р. та прийнято рішення № 16/0/15-15 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Господарського суду Черкаської області, у зв'язку з поданням заяви про відставку».

16.07.2015 р. Постановою Верховної Ради України № 636-УІІІ «Про звільнення суддів» позивача було звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку від 06.02.2015 р. на підставі п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України.

05.08.2015 р. головою Господарського суду Черкаської області було видано наказ № 96-к «Про відрахування судді ОСОБА_2 зі штату господарського суду Черкаської області» у зв'язку зі звільненням з посади судді у відставку.

Станом на зазначену дату стаж роботи суддею ОСОБА_2 становив 23 роки 5 місяців та 29 днів.

06.08.2015 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, до якої додано наступні документи: витяг з постанови ВРУ від 16.07.2015 р. № 636-УІІІ «Про звільнення суддів»; копію наказу про відрахування судді зі штату суду та припинення виплати щомісячного грошового утримання; копію паспорту; копію ідентифікаційного номеру; копію трудової книжки; довідку про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на 05.08.2015 р.; довідку про суддівську винагороду судді на час здійснення правосуддя; розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; копію диплому; копію військового квитка; копію наказу 03.01.2012 р. № 06-к про надбавку за вислугу років.

11.08.2015 року Відповідач прийняв рішення ( протокол № 45 /2) про відмову в задоволенні його вимог щодо призначення щомісячного довічного утримання судді у зв'язку з тим, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213, з червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначаються, зокрема відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Вказане рішення було доведено до відома позивача листом від 19.08.2015 р. відповідач листом № 15581/03.

Не погодившись з таким рішенням позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі суд першої інстанції керувався Законом України «Про судоустрій та статус суддів» у редакції станом на 06.02.2015 р. та виходив з того, що позивач набув право на відставку 06.02.2015 р., а тому норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а також з того, що позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86 % від грошового утримання судді.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх невірними в частині визначення розміру вказаного утримання, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VI у редакції від 01.01.2015 р. (чинна станом на 06.02.2015 р.) (далі - Закон № 2453-VI), Постановою Правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України» від 25.01.2008 р. № 3-1 (далі - Порядок № 3-1).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1, 3, 4, 5 ст. 109 Закону № 2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України.

Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України Суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Частиною 6 статті 111 Закону № 2453-VI визначено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

У ч. 1, 2, 3 ст. 138 Закону № 2453-VI у редакції від 01.01.2015 р. (чинна станом на 06.02.2015 р., тобто на момент звернення позивача з заявою до ВР України) передбачено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення віку, встановленого першим реченням цієї частини, право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 60 років - які народилися по 31 грудня 1952 року; 60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року; 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, пенсії на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», або пенсії, передбаченої іншими законами України.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до п. 1.2 Порядку № 3-1 щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акту Верховної Ради України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку, у тому числі у відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.

Отже, законодавством, яке діяло станом на 06.02.2015 р., чітко регламентовано право судді, звільненого з посади у відставку, на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач звернувся до Верховної Ради України із заявою про звільнення його з посади судді у відставку 06.02.2015 р. і його заява була розглянута Вищою радою юстиції 18.06.2015 р. саме на підставі Закону № 2453-VI у редакції, чинній станом на 06.02.2015 р., а отже, як було правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, право на отримання щомісячного грошового утримання судді виникло у позивача в момент звернення до Верховної Ради України із заявою про звільнення з посади судді у відставку, тобто 06.02.2015 р.

При цьому, апеляційний суд відзначає, що несвоєчасне вирішення ВРЮ та ВРУ вказаної заяви позивача відбулося з підстав, незалежних від волевиявлення позивача, а саме у зв'язку з реорганізацією компетентного органу влади - ВРЮ на підставі Законів України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» від 08.04.2014 р. № 1188-VІІ і «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 р. № 192-VІІ, та жодним чином не впливає на наявність у позивача права на щомісячне грошове утримання судді.

При цьому, доводи апелянта про те, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213, з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначаються, зокрема відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів вважає не обґрунтованими і безпідставними, оскільки, як було зазначено вище, право позивача на щомісячне довічне грошове утримання суддів виникло 06.02.2015 р., а Закон, на який посилається апелянт, був прийнятий 02.03.2015 р. і набув чинності лише 01.04.2015 р., а тому, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Більш того, апеляційний суд відзначає, що й у редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка була чинною на момент звернення позивача до відповідача із заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді, тобто 06.08.2015 р., та в редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка діє на теперішній час, регламентовано право судді у відставці на отримання вказаного утримання; дана норма у встановленому законом порядку не скасована та, відповідно, є чинною і підлягає виконанню.

Крім цього, судова колегія відзначає, що апелянт помилково ототожнює поняття пенсії та щомісячного довічного грошового утримання судді, що є недопустимим, оскільки зазначене утримання є не різновидом спеціальної пенсієї, як вважає апелянт, а гарантією суддівської незалежності.

Аналогічну правову позицію займає й Конституційний суд України. Так, у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 Конституційним Судом України наведено тлумачення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що визначається як забезпечення всіх суддів, у тому числі суддів у відставці, яке є гарантією їх незалежності, як елемент статусу судді, що є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності суддів і надається для гарантування верховенства права.

Таким чином, зазначені доводи апеляційної скарги щодо відсутності у позивача права на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді не спростовують правильності висновків суду першої інстанції стосовно визнання за позивачем такого права і до уваги колегією суддів не приймаються.

З огляду на це, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для скасування рішення УПФУ в м. Черкасах Черкаської області від 11.08.2015 р. (протокол № 45/2) про відмову у призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді та зобов'язання відповідача прийняти відповідне рішення про призначення позивачу зазначеного утримання і вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення в частині задоволення зазначених позовних вимог було повно та правильно встановлено обставини цієї справи і дотримано норми матеріального та процесуального права, що згідно з вимогами ст. 200 КАС України, є правовою підставою для залишення без змін рішення суду першої інстанції у цій частині.

Разом з тим, перевіряючи оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо призначення та виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання саме в розмірі 86 % грошового утримання судді Господарського суду Черкаської області, згідно з довідкою Господарського суду Черкаської області від 06.08.2015 р. № 02/9981/2015, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Спірні правовідносини між позивачем і відповідачем виникли у зв'язку з прийняттям УПФУ в м. Черкасах Черкаської області рішення від 11.08.2015 р. (протокол № 45/2) про відмову у призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді, в якому відповідачем вирішено лише питання щодо відсутності права на призначення позивачу вказаного утримання, а не його відсоткового розміру.

Як встановлено колегією суду та визнано сторонами в ході апеляційного розгляду, даний спір виник з приводу наявності самого права позивача на зазначене довічне утримання і саме з цього питання відповідачем було реалізовано його дискреційні повноваження та прийнято відповідне рішення, протиправність якого встановлена вище.

Водночас, з приводу відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, про яке просить позивач, відповідачем жодного владно-розпорядчого рішення не приймалось, правовідносини між позивачем і відповідачем саме з цього питання на момент його звернення до суду з даним позовом не виникали.

При цьому, у відповідності до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на це, судова колегія вважає, що заявлені позовні вимоги в частині визначення конкретного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді є передчасними, що помилково не було враховано судом першої інстанції та призвело до втручання в дискреційні повноваження відповідача та порушення вимог ч. 1, 2 ст. 2 КАС України.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні належні та необхідні правові підстави для задоволення адміністративного позову в частині позовних вимог щодо призначення та виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання саме в розмірі 86% грошового утримання судді Господарського суду Черкаської області, згідно з довідкою Господарського суду Черкаської області від 06.08.2015 р. № 02/9981/2015, а судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення в частині задоволення зазначених позовних вимог було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині та, у відповідності до ст. 202 КАС України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення таких позовних вимог.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області задовольнити частково, а постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2015 року в частині задоволення позовних вимог щодо призначення та виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді саме в розмірі 86 % грошового утримання судді - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову в цій частині.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області - задовольнити частково.

Постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2015 року в частині щодо задоволення позовних вимог про призначення та виплату ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання судді в розмірі 86 % грошового утримання судді Господарського суду Черкаської області, згідно з довідкою Господарського суду Черкаської області від 06.08.2015 р. № 02/9981/2015 - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову в частині позовних вимог про призначення та виплату ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання судді в розмірі 86 % грошового утримання судді Господарського суду Черкаської області, згідно з довідкою Господарського суду Черкаської області від 06.08.2015 р. № 02/9981/2015 - відмовити.

В іншій частині постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 21.01.2016 р.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Безименна Н.В.

Карпушова О.В.