Справа № 438/313/15-а
Суддя: Посисень Л. М.
Дата ухвалення: 2016-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 438/313/15-а
Номер провадження №2-а/438/5/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2016 року Бориславський міський суд

Львівської області

в складі головуючого судді: Посисень Л.М.

при секретарі: Гадубяк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бориславі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до в.о.начальника Запорізької митниці Міндоходів Мужева Олексія Олександровича про скасування постанови в справі про порушення митних правил №0215/11200/14 від 14 жовтня 2014 року, винесену в.о. начальника Запорізької митниці Міндоходів Мужевим Олексієм Олексійовичем про накладення на гр. ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 168252,15 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, остаточно уточнивши позовні вимоги, просить скасувати постанову у справі про порушення митних правил №0215/11200/14 від 14 жовтня 2014 року, винесену в.о. начальника Запорізької митниці Міндоходів Мужевим Олексієм Олексійовичем про накладення на гр. ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 168252,15 грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 у судове засідання не прибули. Просять розглядати дану справу та винести в ній рішення без участі позивача та його представника, про що представником позивача ОСОБА_6 подано у суд письмове клопотання.

Позивач ОСОБА_1, в обгрунтування позовних вимог, у позовній заяві зазначив, що перебуває у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «STE-ВUD», яке зареєстроване за адресою: Польща, м.Бельсько-Бяла, вул.Ольшова, 67.

Відповідно до трудових угод від 30.12.2012, 30.06.2013 року, 02.12.2013р., 08.06.2014р., 10.12.2014р. укладених між ним та компанією «STE-ВUD» (термін дії кожної шість місяців), він здійснює залучення клієнтів з території України з метою просування послуг та продуктів компанії «STE-ВUD». Для виконання мети трудового договору використовує автомобіль який зареєстрований за межами держави України «OPEL VEKTRA», кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер «НОМЕР_2».

Так, довіреностями від 01,02.2013 року, від 01.02.2014 року голова правління компанії «STE-ВUD» уповноважив його пересуватися і користуватися транспортним засобом «OPEL VEKTRA», кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер «НОМЕР_2». Даний автомобіль є службовим, належить компанії а він, будучи її найманим працівником та перебуваючи з нею у трудових відносинах, використовує належний їй на праві власності транспортний засіб на території України для службових цілей. Строк довіреності від 01.02.2014 року - до 01.02.2015 року.

14 жовтня 2014 року в.о. начальника Запорізької митниці Міндоходів Мужевим Олексієм Олександровичем відносно нього винесено постанову в справі про порушення митних правил №0215/11200/14 за ознаками вчиненого адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 Митного кодексу України.

Дана постанова винесена за його відсутності та скерована за його місцем реєстрації у м.Борислав. У зв'язку з поважними причинами, які зумовлювали його відсутність за місцем реєстрації (перебування у довготривалому відрядженні) він ознайомився з даною постановою 26 лютого 2015 року. Через що вважає, що пропустив строк на оскарження постанови з поважних причин.

У оскаржуваній постанові зазначено, що в ході проведення перевірки законності ввезення на митну територію України іноземних транспортних засобів особистого користування громадянином України ОСОБА_1 та під час здійснення митних формальностей було проведено аналітично-перевіряючі заходи з використанням баз даних та встановлено, що 01.02.2013 року в зоні діяльності м/п «Краковець» Львівської митниці по смузі руху «Зелений коридор» ним на митну територію України було ввезено транспортний засіб «OPEL VEKTRA», кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер «НОМЕР_2» (країна реєстрації GВ - Польща).

Постановою зазначається також, що ним даний транспортний засіб ввезено в режимі «транзит» і у відповідності до ст.90, 95 Митного кодексу України даний транспортний засіб повинен був бути вивезений в країну місця реєстрації до 12.02.2013 року. Таким чином, встановлює відповідач, що він порушив вимоги та обмеження, встановлені главою 17 Митного кодексу України.

За даним фактом 29.08.2014 року Запорізькою митницею Міндоходів було складено протокол про порушення митних правил за ознаками ст.485 МК України.

За результатами розгляду даного протоколу відповідач визнав його винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 Митного кодексу України, постановив накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 168252,15 грн.

Одночасно, в оскаржуваній постанові зазначено, що постановою Запорізької митниці Міндоходів від 16.09.2014 року №0191/11200/14 його було визнано виним у вчиненні порушення митних правил за ознаками ч.3 ст.470 МК України «Недоставлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів до митного органу призначення...» та накладено штраф у розмірі 8500 грн.

В свою чергу, у постанові за №0191/11200/14 визначено об'єктивну сторону правопорушення, яка є ідентичною та викладена в оспорюваній постанові №0215/11200/14, а саме: «громадянин ОСОБА_1 перевищив встановлений статтею 95 МК України строк транзитного перевезення автомобіля більше ніж на десять діб». За даним фактом відносно нього складено протокол про порушення митних правил від 19.08.2014р. №0191/11200/14 за ч.3 ст.470 МК, за результатами розгляду якого і була винесена постанова №0191/11200/14 від 16.09.2014 р.

Таким чином, відповідач порушив один із конституційних принципів, згідно якого ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду і за те саме порушення (ст.61 Конституції України), оскільки постанова №0191/11200/14 від 16.09.2014 року ніким не оскаржена та не скасована.

Таким чином дана постанова є незаконною, викладені у ній висновки не відповідають і фактичним обставинам справи, а тому підлягає скасуванню з огляду на наступне.

По-перше: Відповідно до ст.466 МК України адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ч.3 ст. 462 МКУ за одне і те саме порушення митних правил накладатися тільки основне або основне і додаткове адміністративні стягнення. Якщо статтею, якою встановлюється адміністративна відповідальність за порушення митних правил, передбачається основне і додаткове адміністративні стягнення, застосування лише додаткового адміністративного стягнення без основного не допускається, крім випадку, передбаченого частиною третього статті 467 цього Кодексу.

Таким чином, він не може бути двічі притягнутий до адміністративної відповідальносі за одне і те саме правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.464 МКУ штраф як адміністративне стягнення за порушення митних правил полягає у покладенні на особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за таке правопорушення, обов'язку сплатити до державного бюджету грошові кошти у сумі, яка визначається цим Кодексом залежно від виду та характеру вчиненого правопорушення.

По-друге: Главою 68 МКУ визначено види порушень митних правил та відповідальність за такі правопорушення.

Статті 470 і 485 Митного кодексу, які розміщені у цій главі, регулюють різні вили порушень митних правил, тобто різний склад правопорушення та відповідальність за них.

Висновок про виявлення факту правопорушення митних правил, що є підставою для порушення справи про порушення митних правил, повинен робитись виключно за умови достатності даних, що вказують на наявність складу правопорушення, елементом якого є винні дії суб'єкта правопорушення. Такі дані можуть бути отримані тільки за результатами всебічного аналізу обставин митного оформлення і ретельної перевірки дій під час цього процесу як з боку декларанта, так і з боку працівників митного органу, що беруть у ньому участь.

Як і при винесенні постанови № 0192/11200/1 від 16.09.2014 року так і при винесенні постанови №0215/11200/14 від 14.10.2014 року, відповідачем встановлено ідентичні склади адміністративного правопорушення, тобто об'єкта, суб'єктивну сторону, суб'єкта, суб'єктивну сторону: перевищення ним, ОСОБА_1, встановленого статтею 95 МК України строку транзитного перевезення автомобіля більше ніж на десять діб, тобто диспозицію, визначену ч.3 ст.470 МКУ.

Водночас диспозиція ст.485 МК України містить склад адміністративного правопорушення, який передбачає вчинення конкретних дій виключно із умисною формою вини, яка полягає в заявленні в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Так, об'єктивною стороною адміністративного правопорушення за ст.485 МК України є дії. Під дією розуміється активний вчинок особи, в якій виражена зовні її воля.

Проте фактичними обставинами справи при винесенні постанови №0215/11200/14 не встановлено жодного іншого активного вчинку його (ОСОБА_1.), викладеного в оспорюваній постанові, аніж об'єктивна сторона правопорушення, викладена у постанові №0191/11200/14.

Також відповідачем порушено порядок розгляду справи про порушення митних правил №0215/11200/14 в частині строку розгляду такої справи, що встановлений ст.525 Митного кодексу України і не може перевищувати п'ятнадцяти днів з дня отримання посадовою особою митного органу або судом (суддею) матеріалів, необхідних для вирішення справи. Так, протокол про порушення митних правил №0215/11200/14 було складено 29 серпня 2014 року, а постанову винесено 14 жовтня 2014 року.

По-третє: На спірні правовідносини, що виникли, не поширюється митний режим транзиту, що врегульований главою 17 Митного кодексу України, а їх регулювання здійснюється положеннями глави 18 Митного кодексу України, що стосується митного режиму тимчасового ввезення.

Відповідно до ст.108 Митного кодексу України строк тимчасового ввезення товарів встановлюється органом доходів і зборів у кожному конкретному випадку, але не повинен перевищувати трьох років з дати поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення. Конвенція про тимчасове ввезення та Додатки А, В.1-В.9, С, Е до неї, прийнятої 26 червня 1990 року у м.Стамбул (далі по тексту Стамбульська Конвенція), яка є міжнародним договором, містить уніфіковані положення щодо тимчасового ввезення, згоду на приєднання до якої було надано Верховною Радою України 24 березня 2004 року шляхом прийняття Закону України «Про приєднання України до Конвенції про тимчасове ввезення». З огляду на ч.2 ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» Стамбульська Конвенція має пріоритет перед вимогами вітчизняного законодавства.

Частиною 1 статті 105 МК України визначено, що у митний режим тимчасового ввезення з умовами повним звільненням від оподаткування митними платежами поміщуються виключно товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у статті 189 цього Кодексу та Додатках В.1-В.9, С, Б до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених цими Додатками.

Відповідно до ст.2 Стамбульської Конвенції кожна із договірних сторін відповідно до положень цієї Конвенції, зобов'язується надавати згоду та тимчасове ввезення транспортних засобів комерційного та приватного використання з звільненням від ввізного мита і податків та без застосування ввізних обмежень чи заборон економічного характеру.

Відповідно до статті 5 додатку С до Конвенції для того, щоб можна було скористатись правами на пільги, що надаються цим Додатком: транспортні засоби комерційного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які здійснюють свою діяльність з такої території.

В статті 7 додатку С до Конвенції незважаючи на положення статті 5 цього Додатку транспортні засоби комерційного використання можуть використовуватись третіми особами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення і які здійснюють свою діяльність на користь останнього, навіть якщо вони зареєстровані або постійно проживають на території тимчасового ввезення.

Виходячи з вищевказаних положень Стамбульської конвенції, можна зробити висновок, що громадянин-резидент України може тимчасово в'їжджати на територію України на транспортному засобі, зареєстрованому постійно у відповідних реєстраційних органах іноземних держав, без сплати будь-яких податків і зборів та без застосування до нього ввізних обмежень чи заборон економічного характеру, за умови, що зазначений транспортний засіб знаходиться у власності (розпорядженні) фізичної (юридичної) особи, яка проживає (зареєстрована) на території іншої держави та використовується в комерційних цілях.

Відповідач - в.о.начальника Запорізької митниці Міндоходів Мужев О.О. у судове засідання не прибув.

Представником Запорізької митниці Міндоходів Т.О. Наказним надіслано у суд письмове заперечення на на адміністративний позов, в якому адміністративну справу просить розглянути у відсутності представника відповідача.

У вищевказаному запереченні зазначає, що у задоволенні позову необхідно відмовими підставою для скасування зазначеної постанови Запорізької митниці міндоходів позивач вважає наявність трудових відносин з іноземною компанією «STE-ВUD» (Польща), які надають право на використання на території України транспортних засобів, що належать цій компанії, згідно Конвенції про тимчасове ввезення (Стамбул, 1990), як комерційних транспортних засобів, а також, що позивач не є суб'єктом адміністративної відповідальності.

Зазначаючи, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

1. Позивач вважає, що оскільки він працевлаштований на підставі договору доручення у фірмі «STE-ВUD» (Польща), то він згідно Конвенції про тимчасове ввезення має пересуватись транспортними засобами з іноземною реєстрацією на митній території України.

Зазначене позивачем не відповідає дійсності з наступних підстав.

Позизач посилається на Закон України від 13.09.2001 № 2681-III «Про ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й податкування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію України».

Однак, зазначений Закон України втратив чинність 01.06.2012.

2. Позивач посилається на положення Конвенції про тимчасове ввезення (Стамбул, 1990), яка нібито надає право користування транспортними засобами на території України, в тому числі комерційного призначення.

Однак, Митним кодексом України, а саме ч.3 ст.380 цього Кодексу передбачено, що тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Однак, позивач письмове зобов'язання про зворотне вивезення автомобіля «OPEL VEKTRA», кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер «НОМЕР_2» органу доходів і зборів не надавав, митні платежі не сплачував.

Відповідно до Додатку А до Конвенції про тимчасове ввезення підставою для тимчасового ввезення транспортних засобів є наявність книжки CPD, яка являє собою міжнародний митний документ, що приймається як митна декларація і дозволяє ідентифікувати транспортні засоби та містить міжнародну чинну гарантію на покриття ввізного мита і податків. Згідно Додатку II до Додатку А до Конвенції книжка CPD, яка видана відповідно до положень Митної конвенції про тимчасове ввезення приватних автотранспортних засобів (1954р.) і комерційних автотранспортних засобів (1956р.) із змінами 1992р., може використовуватись в наступних країнах (зазначених в Додатку II до Додатку А до Конвенції) під гарантією уповноважених асоціацій.

Однак, Україна не входить до списку гарантів по книжці CPD, який передбачений Конвенцією та Польща (країна реєстрації автомобіля «OPEL VEKTRA», кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер «НОМЕР_2» - Польща) згідно Додатку II до Додатку А до Конвенції не є гарантом по книжці CPD.

Таким чином, єдиним міжнародним документом, на підставі якого можливо ввезення транспортних засобів на митну територію України згідно Конвенції про тимчасове ввезення, є книжка CPD. Інші документи не є підставами для ввезення даного транспортного засобу на підставі Конвенції про тимчасове ввезення.

Однак, книжка CPD, передбачена умовами Конвенції про тимчасове ввезення, відсутня у позивача.

Також, згідно ст. 28 постанови КМУ від 07.09.1998 № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» ввезені в Україну транспортні засоби підлягають державній реєстрації на підставі заяв власників і митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронних митних декларацій або виданих митними органами посвідчень про їх реєстрацію в підрозділах Державтоінспекції.

Таким чином, для користування транспортним засобом, ввезеним на митну територію України, необхідна реєстрація в підрозділах ДАІ України після його митного оформлення із сплатою всіх належних платежів.

Але, автомобіль «OPEL VEKTRA», кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер «НОМЕР_2» в органах ДАІ України не зареєстрований, оскільки має іноземну реєстрацію та у митному відношенні не оформлений, митна декларація для випуску у вільний обіг відсутня.

На підставі вищевикладеного та згідно Стамбульської Конвенції підставою для ввезення будь-яких транспортних засобів (особистого користування або комерційного призначення) на митну територію України є книжка CPD та наявність асоціації-гаранту в державі.

Але, в Україні на даний час відсутня така асоціація-гарант, так як відсутня в переліку країн та асоціацій-гарантів в Стамбульській Конвенції, яка містить вичерпний перелік таких країн та гарантів.

2. Позивач вважає, що оскільки транспортний засіб «OPEL VEKTRA», кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер «НОМЕР_2» ввезено на митну територію України юридичною особою, то він є транспортним засобом комерційного призначення та не підпадає під визначення «товару».

Зазначене позивачем не відповідає дійсності, оскільки згідно з даними ЄАІС Міністерства доходів і зборів України, ПІК «Інспектор 2006», листа Львівської митниці Міндоходів від 22.07.2014 №13-70-53/36-7263 транспортний засіб «OPEL VEKTRA», кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер «НОМЕР_2» було ввезено на митну території України по смузі руху «зелений коридор» в зоні діяльності митного поста «Краковець» Львівської митниці Міндоходів фізичною особою - громадянином ОСОБА_1 в митному режимі «Транзит», а не юридичною особою.

Таким чином, ввезення даного транспортного засобу було здійснено позивачем як фізичною особою з метою особистого користування.

1) Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 ввезення товарів, транспортній засобів на митну територію України, вивезення товарів, транспортних засобів за межі митної території України - сукупність дій, пов'язаних із переміщенням товарів, транспортних засобів через митний кордон України у будь-який спосіб у відповідному напрямку.

2) Пунктом 57 ч.1 ст.4 МК України передбачено, що товари - будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

3) Відповідно до п.59 ст.4 МК України транспортні засоби комерційного призначення - будь-яке судно (у тому числі самохідні та несамохідні ліхтери та баржі, а також судна на підводних крилах), судно на повітряній подушці, повітряне судно, автотранспортний засіб (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи) чи рухомий склад залізниці, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів разом з їхніми звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться в їхніх звичайних баках упродовж їхнього транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення.

4) Відповідно до п. 60 ст. 4 МК України транспортні засоби особистого користування - наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

Виходячи з вищевикладеного, п. 4 ч. 1 ст. 4 МК України дає визначення поняття «ввезення та вивезення товарів, транспортних засобів», а п. 57 ч. 1 ст. 4 зазначає поняття - товар, у зв'язку з чим, твердження позивача не відповідають вимогам Митного кодексу України.

Окремо слід зазначити, що вказаний автомобіль не використовувався в міжнародних перевезеннях, що є головною умовою як Митного кодексу України так і Конвенції про тимчасове ввезення.

Таким чином, відповідно до норм Митного кодексу України, ст.181 Цивільного кодексу України транспортний засіб особистого користування є товаром.

3. Позивач вважає, щцо відповідачем порушено порядок розгляду справи про порушення митних правил, встановлений ст. 525 МК України в частині строку розгляду такої справи, який не може перевищувати 15 днів з дня отримання посадовою особою митного органу матеріалів, необхідних для вирішення справи.

Зазначене не відповідає дійсності, оскільки особа, передбачена ст.523 МК України, отримала матеріали, необхідні для розгляду справи 13.10.2014, що підтверджено доповідною запискою від 13.10.2014 та розглянула справу 14.10.2014, тобто в строк, встановлений ст. 525 МК України.

Крім того, ч. 1 ст. 467 МК України зазначено, що якщо справи про порушення митних правил розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Таким чином, Запорізькою митницею Міндоходів при винесенні постанови в справі про порушенні митних правил № 0215/11200/14 дотримано вимоги як ч.1 ст. 467 так і ст. 525 МК України.

Позивачем вказано, що 14.10.2014 була винесена оскаржувальна постанова, він дізнався лише 26.02.2015, а лист, в якому надійшла постанова отримав його батько у той час, коли позивач був у відрядженні у м.Мелітополь Запорізької області.

Постанова в справі про порушення митних правил №0215/11200/14 направлена позивачу рекомендованим замовленим відправленням 17.10.2014 №620.

Зазначене позивачем не відповідає дійсності, оскільки згідно даних офіційного сайту УКРПОШТА відправлення за номером 620 вручене адресату особисто 25.10.2014.

Таким чином, підстав для поновлення строків у позивача не має.

Також, у відношенні позивача Запорізькою митницею Міндоходів порушено 17 (сімнадцять) справ про порушення митних правил в 2014 році за ознаками ч.2 ст. 469, ч.3 ст. 470 та ст. 485 МК України.

19.08.2014 Запорізькою митницею Міндоходів заведено справу про порушення митних правил № 0191/11200/14 у відношенні позивача за ознаками ч.3 ст. 470 МК України за фактом порушення транзитного переміщення транспортного засобу «OPEL VEKTRA», кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер «НОМЕР_2».

Згідно даних ЄАІС Міністерства доходів і зборів України транспортний засіб «OPEL VEKTRA», кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер «НОМЕР_2» було ввезено на митну територію України 01.02.2013 та станом на 14.04.2015 не вивезено за межі митної території України, тобто значно більше ніж один рік, як це передбачено на умовах тимчасового ввезення.

Таким чином, якщо навіть врахувати умови тимчасового ввезення, позивачем порушено такий строк та він повинен був сплатити митні платежі.

З огляду на вищезазначене, позовні вимоги, викладені позивачем в адміністративному позові про скасування постанов Запорізької митниці Міндоходів в справах про порушення митних правил № 0215/11200/14, не відповідають фактичним обставинам та наявним у справі доказам.

Таким чином, постанова в справі про порушення митних правил №0215/11200/14 від 14.10.2014 була винесена Запорізькою митницею Міндоходів у відношенні позивача на законних підставах, з вірною кваліфікацією порушення митних правил відповідно діям позивача.

З»ясувавши обставини справи та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення.

С У Д О М В С Т А Н О В Л Е Н О, що постановою в.о.начальника Запорізької митниці Міндоходів Мужева О.О. від 14 жовтня 2014 року в справі про порушення митних правил № 0215/11200/14 позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, та накладено на нього адмінстягнення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 168252,15 грн.

Як зазначено в оскаржуваній постанові, ОСОБА_1 01.02.2013 р. в зоні діяльності м/п «Краковець» Львівської митниці по смузі руху «Зелений коридор» на митну територію України у митному режимі «транзит» було ввезено транспортний засіб «OPEL VEKTRA», кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер «НОМЕР_2» (країни реєстрації: Республіка Польща).

Згідно з ст.95 МК України строк транзитного перевезення для автомобільного транспорту становить 10 діб. ОСОБА_1 повинен був вивезти вказаний транспортний засіб у строк до 12.02.2013р. Однак, станом на 29.08.2014р. автомобіль не вивезено за межі митної території України.

Постановою Запорізької митниці Міндоходів від 16.09.2014р. № 0191/11200/14 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні порушення митних правил за ознаками ч.3 ст.470 МК України та накладено штраф у розмірі 8500 грн.

Сума несплачених ОСОБА_1 митних платежів, відповідно до ст.296 МК України та згідно службової записки управління митної вартості, класифікації товарів та заходів регулювання ЗЕД Запорізької митниці Міндоходів від 21.08.2014р. №08-70-52-21/979-ЕП складає 56084,05 грн.

Митні платежі у сумі 56084,05 грн. ОСОБА_1 не сплачені. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги та обмеження, встановлені розділом // МК України (глава 17 Транзит), тобто використовує товари (вищевказаний автомобіль), стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Постанова № 0215/11200/14 від 14.10.2014р. винесена на підставі протоколу про порушення митних правил від 29.08.2014 р.

Крім цього, судом встановлено, що постановою в.о.начальника Запорізької митниці Міндоходів Мужева О.О. від 16.09.2014 року в справі про порушення митних правил № 0191/11200/14 позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, та накладено на нього адмінстягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн.

Постанова № 0191/11200/14 від 16.09.2014 р. винесена на підставі протоколу про порушення митних правил №0191/11200/14 від 19.08.2014 р., складеного головним державним інспектором оперативного відділу оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Запорізької митниці Міндоходів Бойчун О.О.

Справи про порушення митних правил, передбачених ст.470, ст.485 МК України, розглядаються органами доходів і зборів, що передбачено ч.1 ст.522 МК України.

Об'єктивною стороною порушення митних правил, передбачених ст.485 МК України, є, зокрема, заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Згідно з ч.3 ст.470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом ст.ст.90, 95 МК України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. Граничний строк транзитного перевезення для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Судом встановлено, що позивача ОСОБА_1 двічі притягнуто до відповідальності за одне і те ж правопорушення, яке полягає у тому, що він 01.02.2013 р. в зоні діяльності м/п «Краковець» Львівської митниці по смузі руху «Зелений коридор» на митну територію України у митному режимі «транзит» було ввезено транспортний засіб «OPEL VEKTRA», кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер «НОМЕР_2» (країни реєстрації: Республіка Польща), та не вивіз автомобіль за межі митної території України у встановлений статтею 95 МК України строк, перевищивши встановлений вказаною статтею строк доставки транспортного засобу комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб - за ст.485 МК України (згідно постанови Запорізької митниці Міндоходів № 0215/11200/14 від 14.10.2014р.) та за ч.3 ст.470 МК України (постанова Запорізької митниці Міндоходів від 16.09.2014р. №0191/11200/14).

Відповідно до ст.61 Конституції України: ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно ст.489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно постанови про порушення митних правил № 0215/11200/14 від 14.10.2014р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, зокрема, у тому, що він порушив вимоги та обмеження, встановлені розділом // МК України (глава 17 Транзит), тобто використовує товари (вищевказаний автомобіль), стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Однак, у даній постанові не вказано обставин, встановлених під час розгляду справи, про те які саме дії (бездіяльність) позивача свідчать про використання товарів (вищевказаного автомобіля), стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги. Також не вказано дати вчинення такого порушення митних правил (дати його виявлення).

При цьому, у постанові міститься тільки посилання на суму несплачених ОСОБА_1 митних платежів, інші фактичні обставини, які наведені у оскаржуваній постанові, стосуються порушення позивачем встановленого МК України строку транзитного перевезення автомобіля, оскільки вказані обставини є аналогічними тим обставинам, які встановлені при винесенні відносно позивача постанови №0191/11200/14 від 16.09.2014р. і за це порушення митних правил (порушення строку транзитного перевезення автомобіля) позивача ОСОБА_1 вже було притягнено до адміністративної відповідальності постановою №0191/11200/14 від 16.09.2014р.

Таким чином, вбачається неповнота провадження у справі, зокрема, при винесенні постанови №0215/11200/14 від 14.10.2014 року - що є підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил відповідно до ст. 531 МК України.

У письмовому запереченні представник відповідача зазначив, що порушення строку транзитного переміщення призвело до несплати митних платежів. Однак, порушення строку транзитного переміщення транспортних засобів, встановленого ст.95 МК України, саме по собі не призводить до несплати митних платежів, а є окремим, самостійним складом правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст.470 МК України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з компанією «STE-BUD», яка зареєстрована за адресою: Польща, м.Бельсько-Бяла, вул.Ольшова, 67. При цьому, транспортний засіб «OPEL VEKTRA», кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер «НОМЕР_2» (країни реєстрації: Республіка Польща), був ввезений позивачем на митну територію України зі службовою метою, що стверджується копіями клопотання, трудових угод та довіреностей, виданих ОСОБА_1 головами правління «STE-BUD». Зокрема, зазначено, що фірма «STE-BUD» здійснює зовнішньоекономічну діяльність на території України, а ОСОБА_1 уповноважений представляти інтереси фірми і виконувати трудові угоди на території України. Довіреностями від 01.02.2013 року, від 01.02.2014 року (термін дії кожної становить 1 рік) голова правління компанії «STE-BUD» уповноважив позивача пересуватися і користуватися вищевказаним транспортним засобом. При цьому зазначено, що даний транспортний засіб є службовим автомобілем у розпорядженні фірми.

Відповідно до ч.1 ст. 466 МК України: адміністративне стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно ч.4 ст.3 МК України: у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов'язків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Відповідно до ч.1 ст.531 МК України: підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ'єктивність або неповнота провадження у справі або необ'єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом. Частиною 2 статті 531 МК України передбачено, що підставами для скасування чи зміни постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил можуть бути визнані й інші визначені законами обставини.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При встановлених у судовому засіданні обставинах, позов позивача ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

З врахуванням наведеного та

Керуючись ст.ст.7-12, ст.ст. 71, 86, 160-162, 167 КАС України, ст.ст.287-293 КУпАП, ст.ст.3, 4, 95, 466, 470, 485, 522, 529, 530, 531 МК України,

суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задоволити.

Скасувати постанову в справі про порушення митних правил №0215/11200/14 від 14 жовтня 2014 року, винесену в.о. начальника Запорізької митниці Міндоходів Мужевим Олексієм Олександровичем про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 168252,15 грн.

Апеляційна скарга на постанову подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Бориславський міський суд Львівської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: