Справа № 823/5185/15
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/5185/15 Головуючий у 1-й інстанції: Орленко В.І. Суддя-доповідач: Старова Н.Е.
У Х В А Л А
20 січня 2016 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Старової Н.Е.,
суддів: Мєзєнцева Є.І., Чаку Є.В.,
за участю секретаря: Тищенко Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу територіального управління Державної судової адміністрації у Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації у Черкаській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,
Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 30.11.2015 року позовні вимоги задоволено.
Не погоджуючись із зазначеною постановою, апелянтом було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Представник відповідача в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, та скасувати оскаржуване рішення суду.
Позивач до судового засідання не з`явився, що не заважає розгляду справи за його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з`явились до судового засідання, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді судді Звенигородського районного суду Черкаської області.
У період з 28.08.2014 року по 29.09.2015 року позивач проходив службу в зоні антитерористичної операції. Зокрема, старшина ОСОБА_1 у період з 14.01.2015 року по 29.09.2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області, Ясинуватського району, с. Піски, с. Опитне, с. Невельське та вибув у зв`язку з демобілізацією з лав Збройних Сил України (довідка в/ч пп НОМЕР_1 п-к) (а.с.25).
Позивач звернувся з заявою до ТУ ДСА України в Черкаській області, в якій просив при нарахуванні заробітної плати врахувати постанову КМУ від 22.07.2015 №522 «Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції» та проводити підвищену виплату на 50 відсотків заробітної плати, за фактичний час перебування в таких районах (а.с.6).
В матеріалах адміністративної справи наявна копія розрахункового листа по заробітній платі позивача за жовтень 2015 року, згідно якого із заробітної плати позивача здійснено утримання виплаченої підвищеної заробітної плати за липень серпень 2015 року (а.с.8).
Не погоджуючись з діями та рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду.
Згідно ч.3 ст.119 КЗпП України, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно п. 2 Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 105 (далі Порядок) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Мінсоцполітики.
Пункт 3 Порядку визначає, що бюджетні кошти спрямовуються підприємствам, установам, організаціям на компенсацію витрат на виплату середнього заробітку працівникам, які працювали на таких підприємствах, в установах, організаціях на час призову на військову службу, не більше одного року (далі - компенсація).
Приписами п.5 Порядку визначено, що обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.
Враховуючи, що позивач проходив військову службу в зоні антитерористичної операції за призовом під час мобілізації, компенсація із бюджету середнього заробітку здійснюється згідно з Порядком.
Відповідно до постанови КМУ від 22.07.2015 №522 «Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції» встановлено, що працівникам установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах її проведення, заробітна плата за фактичний час перебування в таких районах підвищується на 50 відсотків (за наявності підтвердних документів).
Також рекомендовано керівникам інших суб`єктів господарювання передбачити в колективних договорах норму щодо виплати їх працівникам підвищеного розміру заробітної плати за участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах її проведення.
Відтак, в контексті положень Постанови №522, вказані гарантії оплати праці носять загальний характер і стосуються всіх працівників установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету, та які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах її проведення; по-друге, Постанова №522 не містить будь-яких застережень щодо можливості застосування вказаних норм до працівників, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період тощо.
Позивачем на підтвердження участі у забезпеченні проведення антитерористичної операції надано, вищевказану довідку в/ч пп В2830 п-к (а.с.25), наказ Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.08.2014 №12-0, яким тимчасово припинено виконання обов`язків судді, голови Звенигородського районного суду ОСОБА_1 на період військової служби у зв`язку з мобілізацією з 28.08.2014 із збереженням місця роботи, займаної посади і середньої заробітної плати на період служби, але не більше року, на підставі повістки Звенигородсько-Лисянського військового комісаріату Черкаської області від 28.08.2014 (а.с.28). Вказані докази визнаються колегією суддів належними, та такими, що відповідають вимогам ст.70 КАС України.
Відтак, позивачем доведено у встановленому порядку, що він брав участь у проведенні АТО, та як видно з матеріалів справи є працівником установи, що фінансується з бюджету, а тому має право на отримання підвищення заробітної плати згідно Постанови №522.
Доводи апелянта стосовно того, що працівники (невійськовослужбовці), які (на підставі відповідних рішень (клопотань) Антитерористичного центру при Службі безпеки України) прибували до районів проведення АТО для виконання своїх функцій із забезпечення її проведення, вважаються такими, що знаходяться у службовому відрядженні критично оцінюються колегією суддів, з огляду на таке.
Службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади, підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв`язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства).
Колегія суддів вказує на те, що службове відрядження згідно вимог закону має бути пов`язане з основною діяльністю підприємства, та спрямоване на виконання службового доручення. Водночас, відбуття позивача в якості військовослужбовця для забезпечення проведення АТО на території Донецької області, Ясинуватського району, с. Піски, с. Опитне, с. Невельське жодним чином не пов`язане з професійною діяльністю останнього, та не мало на меті виконання службового доручення.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню виходячи з наявних доказів у матеріалах справи, вимог закону та обставин справи. Відтак, суд першої інстанції правомірно задовольнив вимоги позивача.
Згідно ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач як суб`єкт владних повноважень всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС України не надав до суду належні докази правомірності своїх дій та не обгрунтував їх у встановленому законом порядку.
Судова колегія апеляційної інстанції не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального права, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, та вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні правовідносини.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у постанові від 30.11.2015 року, та не можуть бути підставою для її скасування.
За таких обставин, у відповідності до ст.200 КАС України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 41, 160, 186, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,
Апеляційну скаргу територіального управління Державної судової адміністрації у Черкаській області залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 30.11.2015 року без змін.
Ухвала набирає законної сили згідно ст.254 КАС України, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя

Судді:

Головуючий суддя Старова Н.Е.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.