Справа № 815/271/16
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2016-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

815/271/16

Справа № 815/271/16

УХВАЛА

22 січня 2016 року м. Одеса

ВСТАНОВИВ:

Пред’явлена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана без додержання вимог, встановлених статтею 106 КАС України, з огляду на наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.106 КАС України на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

У разі необхідності у позовній заяві зазначається клопотання про витребування доказів (п.5 ч.1 ст.106 КАС України).

При цьому позивачем до матеріалів адміністративного позову не надано жодного доказу на підтвердження вищевказаних обставин, а саме обставин виникнення у відповідача боргу з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених за віком на пільгових умовах, зокрема довідок, що уточнюють особливий характер роботи або умови праці, необхідних для нарахування пільгових пенсій особам, зазначених в обґрунтованих помісячних розрахунках, розпоряджень про призначення пенсії, протоколів, розрахунків стажу, довідок про виплату пенсій.

Крім того, позивач не вказує причини неможливості подання таких доказів, рівно як і клопотання про їх витребування, як це передбачено п.5 ч.1 с.106, ч.2 ст.106 КАС України.

Відповідно до ч.3 ст.106 КАС України до позовної заяви додається також документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати. Згідно з ч.2 ст.106 КАС України на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів. У разі необхідності у позовній заяві зазначається клопотання про витребування доказів (п.5 ч.1 ст.106 КАС України).

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (далі – Закон) передбачено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб'єктом владних повноважень, юридичною особою встановлено ставка судового збору 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Таким чином, за подачу даного адміністративного позову слід оплатити судовий збір в розмірі 1218 грн., проте до позову не додано доказів оплати судового розміру. Натомість в позовній заяві, керуючись ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» позивач просить його звільнити від сплати судового збору, посилаючись на відсутність у позивача можливості сплатити судовий збір у зв'язку з відсутністю коштів, призначених на цю мету. При цьому в обґрунтування вказаного клопотання не наданого жодного доказу.

Розглянувши вказане клопотання суд вважає за необхідне зазначити таке.

Законом України «Про судовий збір» (в редакції на час звернення до суду встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Позивач, не є суб’єктом на якого розповсюджуються пільги щодо сплати судового збору визначені ст. 5 Закону.

Позивач у заявленому клопотанні вказує на майновий стан УПФУ у Приморському районі м. Одеси, а саме: відсутність коштів призначених на цю мету.

З цього приводу суддя вважає за необхідне зазначити, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк.

Так, на думку судді, звільнення заявника від сплати судового збору може мати місце за наявності виняткових обставин та не суперечити приписам чинного законодавства.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Європейський суд з прав людини у справах «Толстой та Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy and Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, «Ейрі проти Ірландії» (Airey v. Ireland) від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland) від 19 червня 2001 року зазначив, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду; що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Тобто, вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Отже, суд критично ставиться до посилань позивача, що судові витрати не повинні бути перешкодою для доступу до суду всіх осіб незалежно від їх майнового стану.

Крім того, необхідно зазначити, що згідно частини 2 ст. 87 КАС України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом України «Про судовий збір».

Враховуючи дію принципу змагальності, це питання вправі поставити перед судом позивач шляхом подання відповідного обґрунтованого клопотання.

У клопотанні сторона повинна навести обставини, які свідчать про її незадовільне скрутне матеріальне становище та подати суду відповідні докази.

Вищезазначені обставини свідчать, що на теперішній час у держаного органу (УПФУ) відсутній правовий механізм сплати судового збору, який відповідає чинному Закону України «Про сплату судового збору» отже, позивач не потерпає від майнового стану, з урахуванням чого відсутні підстави для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Крім того суд звертає увагу на те, що нову редакцію Закону України «Про судовий збір», яка набрала чинності з 01.09.2015 року прийнято за урядовим законопроектом, а тому суд вважає, що підстави для звільнення заявника від сплати судового збору відсутні.

При цьому, за наявності обґрунтованого клопотання позивача, суд може розглянути питання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення по справі.

Разом з тим, заявником не надано до суду ані доказу сплати судового збору, ані обґрунтованого клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення по справі.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про залишення позову без руху та надання позивачеві строку на усунення вищевикладених недоліків шляхом надання до суду квитанції про сплату судового збору та вищезазначених доказів.

На підставі викладеного, враховуючи, що виявлені недоліки перешкоджають суду вирішити питання про відкриття провадження в адміністративній справі, керуючись ст. 108 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання управління Пенсійного фонду України у Приморському районі м. Одеси про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Надати позивачу 5-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява та заява про забезпечення позову будуть вважатись неподаними та будуть повернуті заявникові.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк апеляційної скарги з дня отримання ухвали.

Суддя С.О. Стефанов