Справа № 818/3030/15
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2016-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 р. Справа № 818/3030/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В., Павленко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 06.10.2015р. по справі № 818/3030/15

за позовом ОСОБА_1

до Відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції

про визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо не винесення постанови про зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні № 22801582 та зобов'язати державного виконавця винести постанову про зняття арешту з майна ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 22801582.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 06.10.2015р. по справі № 818/3030/15 позов залишено без задоволення.

Позивач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 06.10.2015р. та ухвалити нову, якою у позов задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні прийняв участь в режимі відео конференції, апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у скарзі.

Преставник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанцій встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що на виконанні у відділі ДВС Сумського МУЮ перебувало виконавче провадження № 22801582 з примусового виконання виконавчого напису ВРД № 473114 від 19.11.2010 року, виданого приватним нотаріусом Ровенською А.О.

Постановою від 22.11.2010р. відкрито зазначене виконавче провадження ВП №22801582, п. 4 накладено арешт на майно боржника (а.с.41-42).

У зв'язку із сплатою суми боргу, постановою від 28.07.2015р. закрито виконавче провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с.12).

Пунктом 2 даної постанови виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій виведено в окреме провадження. Постанова про закінчення виконавчого провадження позивачем оскаржена не була.

Позивач, оскаржуючи бездіяльності державного виконавця щодо не винесення постанови про зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні № 22801582, посилається на порушення відповідачем ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" та зазначає, що державним виконавцем при закритті виконавчого провадження повинно було бути знято арешт з майна ОСОБА_1 Також у апеляційній скарзі позивач зазначив, що судом першої інстанції безпідставно не надано оцінку постановам про стягнення виконавчого збору, які, на думку позивача, є протиправними.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив із того, що у зв'язку з невиконанням боржником постанов про стягнення виконавчого збору, у відповідача були відсутні підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 при закритті виконавчого провадження у зв'язку з невиконанням боржником постанов про стягнення виконавчого збору, у відповідача були відсутні підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 при закритті виконавчого провадження у зв'язку із сплатою суми боргу.

Колегія суддів не погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (частини 1 та 2 ст. 50 вказаного Закону).

Отже, в разі закінчення виконавчого провадження державний виконавець знімає накладений ним арешт майна боржника. При цьому арешт не знімається в тому разі, якщо виконавчий збір або витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій не стягнуто.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач вмотивовує правомірність не зняття арешту тим, що станом на день закінчення виконавчого провадження 28.07.2015 р., у державного виконавця були в наявності постанови про стягнення виконавчого збору від 01.08.2011 р. та витрат на проведення виконавчих дій від 26.06.2015р., про які зазначено в п. 2 постанови від 28.07.2015 р.

При цьому, судом встановлено, що у виконавчому провадженні №22801582 постановою державного виконавця ВДВС СМУЮ від 22.11.2010 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса ВРД №473114, виданого 19.11.2010 року про стягнення боргу та надано 7-денний строк для самостійного виконання судового рішення.

Державним виконавцем ВДВС СМУЮ 01.08.2011 року винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 90763,06 грн. у зв'язку з невиконанням боржником у встановлений строк в добровільному порядку виконавчого напису нотаріуса.

Також державним виконавцем ВДВС СМУЮ 26.06.2015 року винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 80,52 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 17.09.2015 року у с праві № 818/2742/15 вказані постанови Відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції визнані протиправними та скасовані.

Постанова Сумського окружного адміністративного суду від 17.09.2015 року у с праві № 818/2742/15 набула законної сили.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів враховує, що постановою Сумського окружного адміністративного суду від 17.09.2015 року у с праві № 818/2742/15, яка набула законної сили встановлено, що відповідачем не було виконано вимоги закону щодо належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, у зв'язку з чим постанови є протиправними та скасовані.

Отже, державний виконавець, виносячи постанову від 28.07.2015р. про закриття виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку із сплатою суми боргу, протиправно пунктом 2 даної постанови вивів в окреме провадження виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій, без урахування відомостей про відсутність даних щодо отримання позивачем постанов про відкриття виконавчого провадження та, відповідно, безпідставність застосування виконавчого збору та витрати на проведення виконавчих дій.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що, у державного виконавця станом на 28.07.2015р. відповідно до норм ч. 1 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" були наявні підстави для зняття арешту з майна боржника.

У відповідності до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що бездіяльністю є певна форма поведінки особи, пов'язана з невиконанням нею дій, які вона повинна була і могла вчинити в силу покладених на неї посадових обов'язків і згідно з чинним законодавством України.

Отже, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено, що державним виконавцем виконано дії, пов'язані зі зняттям арешту, які він повинен був і міг вчинити.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови порушені норми матеріального права, у зв'язку з чим постанова підлягає скасуванню, а апеляційна скарга підлягає задоволенню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 94 КАС України.

Окрім того, згідно ст.ст. 26, 30 Закону України "Про адвокатуру" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Представником позивача на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано договір, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Рижовим С.Є., №1260-р/15 (а.с.82) а також квитанції до прибуткового касового ордера №63 від 29.12.2015 року на суму 8700 грн.

Пунктами 1.1., 7.1. Договору про надання правової допомоги клієнт доручає і зобов'язується оплатити послуги адвоката, а адвокат сприяє клієнту у захисті його прав та законних інтересів у виконавчих провадженнях щодо стягнень з клієнта. Вартість послуг адвоката ("гонорар") обумовлена в додатку №1 до Договору.

Оскільки вказаного додатку до Договору позивачем суду не надано, а надана квитанція до прибуткового касового ордера не містить посилання на послуги, за які було проведено оплату за Договором №1260-р/15, колегія суддів при визначенні суми витрат на правову допомогу, які підлягають компенсації позивачу, виходить із вимог Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розумності та витраченого адвокатом часу.

Враховуючи час на представництво позивача в судових засіданнях, які загалом тривали у період до 01.01.2016 року - 100 хвилин та у судовому засіданні 14.01.2016 року - 4 хвилини, що підтверджується журналами судових засідань, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму витрат на правову допомогу у розмірі 848,76 грн. (8,12 грн х 100 хвилин + 9,19 х 4 хвилини), а також за час ознайомлення з матеріалами справи, який колегія суддів, враховуючи об'єм матеріалів справи, вважає достатнім протягом 60 хвилин - в розмірі 487,20 грн, всього - 1335,96 грн.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 06.10.2015р. по справі № 818/3030/15 скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції про визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції щодо не винесення постанови про зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні № 22801582.

Зобов'язати державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції винести постанову про зняття арешту з майна ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 22801582.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1, АДРЕСА_1) 609 (шістсот дев'ять) грн. судового збору та витрат на правову допомогу в розмірі 1335 (одна тисяча триста тридцять п'ять) грн. 96 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Григоров А.М. Подобайло З.Г.
Повний текст постанови виготовлений 19.01.2016 р.