Справа № 826/17337/15
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги представника Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві - Поліщука Андрія Миколайовича, представника Непідприємницького товариства «Відкритий недержавний пенсійний фонд «Всі» - Олійника Олега Станіславовича на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про скасування постанови. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вважає протиправною постанову відповідача від 21 липня 2015 року про стягнення виконавчого збору, оскільки позивачем добровільно в повному обсязі виконано рішення суду, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 43111901, про що відповідач повідомлений листом позивача від 13 травня 2014 року № 09-2551/14.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року задоволено вказаний позов. Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві про відкриття виконавчого провадження від 21 липня 2015 року № 48195419 про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виконавчого збору в розмірі 231035,14 гривень.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням представник Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві - Поліщук Андрій Миколайович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням представник Непідприємницького товариства «Відкритий недержавний пенсійний фонд «Всі» - Олійник Олег Станіславович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні даного позову.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а постанова суду - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 198, пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що 21 липня 2015 року державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у місті Києві Поліщуком Андрієм Миколайовичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 48195419 за примусовим виконанням постанови ВДВС Шевченківського РУЮ у місті Києві від 29 січня 2015 року № 43111901 про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виконавчого збору в розмірі 231035,14 грн.

Вважаючи вказану постанову відповідача протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи даний позов суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є правомірними та обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його необгрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент винесення постанови ВДВС Шевченківського РУЮ у місті Києві від 29 січня 2015 року № 43111901 про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виконавчого збору в розмірі 231035,14 грн., у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

У свою чергу частина друга статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно із частинами 1, 4 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Державний виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам або іншим учасникам виконавчого провадження під розписку.

Якщо боржник у встановлений законом строк не виконає рішення, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання. Заходами примусового виконання є: звернення стягнення на майно боржника; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), дохід, пенсію, стипендію боржника; вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні суду; інші заходи, передбачені рішенням суду.

Судом першої інстанції було встановлено, що постановою ВДВС від 28.04.2014 року про відкриття виконавчого провадження № 43111901 позивачу було встановлено строк для виконання судового рішення рішення про повернення пенсійних активів у добровільному порядку.

У зв'язку з не поверненням грошових активів стягувачем виконавчою службою було здійснено виконавчі дії у період з квітни 2014 по лютий 2015 року у ВП № 43111901, а саме: пред'явлення платіжних вимог до НБУ про списання коштів із банківських рахунків ФГВФО, накладення арешту на грошові кошти та майно боржника, оголошення заборони на його відчуження.

При цьому, колегією суддів було встановлено, що 29.01.2015 державною виконавчою службою було прийнято постанову про стягнення із боржника виконавчого збору.

Вказана постанова була оскаржена боржником у судовому порядку та постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.04.2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2015 року, у справі № 826/1633/15 визнана правомірною.

Відповідно до приписів частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також, колегією суддів встановлено, що ні у встановлений ВДВС строк, ні до теперішнього часу боржник рішення суду не виконав та пенсійні активи стягувачу не повернув.

Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» від 13 грудня 2010 року №3 виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання.

Отже, стягнення з боржника виконавчого збору можливе у разі невиконання рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону, тобто після початку примусового виконання рішення.

Про невиконання судового рішення боржником свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Крім цього, матеріали справи містять докази того, що відповідачем вчинено дії з примусового виконання судового рішення (а.с. 54-59, 73-79).

Отже, колегія суддів вважає, що відповідач мав правові підстави для прийняття постанови від 21.07.2015 року ВП № 48195419, якою з боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 10% від суми, що підлягає поверненню за виконавчим листом майнового характеру, у розмірі 231035,14 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що спірна постанова відповідача є правомірною, а тому не може бути скасована в судовому порядку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає неправильним висновок суду першої інстанції про задоволення позову, а тому судове рішення суду першої інстанції є необгрунтованим та підлягає скасуванню.

При цьому колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції безпідставно проігноровано вимоги ч. 4 статті 11 КАС України, за якою суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, та помилково мотивовано судове рішення тим, що наявних в матеріалах справи документів не достатньо для прийняття законного рішення у справі, оскільки вони не є достатніми, належними та допустимими.

За вказаних обставин колегія суддів вважає доводи апеляційних скарг обґрунтованими, а тому вони є такими, що підлягають задоволенню.

Зі змісту ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно надана правова оцінка обставинам справи, оскаржуване судове рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційні скарги підлягають задоволенню, а постанова суду - скасуванню.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги представника Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві - Поліщука Андрія Миколайовича, представника Непідприємницького товариства «Відкритий недержавний пенсійний фонд «Всі» - Олійника Олега Станіславовича - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про скасування постанови відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

В.Е. Мацедонська

Повний текст виготовлено 21.01.2016 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Мацедонська В.Е.

Лічевецький І.О.