Справа № 2а-3386/10/1570
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" грудня 2015 р. м. Київ К/9991/11691/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Латишева Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Прокуратури Одеської області

та касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2010 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2011 року

у справі № 2а-3386/10/1570

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гелеон»

до Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси

за участю Прокуратури Малиновського району міста Одеси

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гелеон» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси (далі - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень від 02 березня 2010 року №/0 та №/0.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2010 року позов був задоволений. Скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси № /0 від 02 березня 2010 року, яким ТОВ «Гелеон» визначено суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 806669,00 грн. (у тому числі: за основним платежем - 537779,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 268890,00 грн.). Скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси №/0, яким ТОВ «Гелеон» визначено суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на додану вартість у розмірі 645335,00 грн. (у тому числі: за основним платежем - 430223,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 215112,00 грн.).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2010 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2010 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Малиновському районі м. Одеси, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2010 року та ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2010 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В касаційній скарзі Прокуратура Одеської області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2010 року та ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2010 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ДПІ у Малиновському районі м. Одеси підлягає задоволенню, а касаційна скарга Прокуратури Одеської області підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у Малиновському районі м. Одеси була проведена позапланова невиїзна перевірка ТОВ «Гелеон» щодо підтвердження відомостей, отриманих від ТОВ «Гелеон», яке мало правові відносини з ПП «Аванта-МІВ» за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року, за результатами якої складений акт № 66/35-0207/32727230 від 17 лютого 2010 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені: вимоги пункту 5.1 статті 5, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що призвело до заниження податку на прибуток за період, який перевірявся, на загальну суму 537779,00 грн. у тому числі в розрізі періодів: за 1 квартал 2008 року - 42900,00 грн., за 2 квартал 2008 року - 232572,00 грн., за 3 квартал 2008 року - 222072,00 грн., за 4квартал 2008 року - 40235,00 грн.; вимоги підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження податку на додану вартість у періоді, який перевірявся, на загальну суму 430223,00 грн., у тому числі: березень 2008 року - 34320,00 грн., квітень 2008 року - 75690,00 грн., травень 2008 року - 66465,00 грн., червень 2008 року - 43902,00 грн., липень 2008 року - 33331,00 грн., серпень 2008 року - 59518,00 грн., вересень 2008 року - 84808,00 грн., жовтень 2008 року - 32188,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що позивач (замовник) неправомірно сформував валові витрати та податковий кредит за господарськими операціями, здійсненими з ПП «Аванта-МІВ» (виконавцем) на підставі договору про надання транспортних послуг №01/02/08 від 03 січня 2008 року, оскільки: у СВ ПМ ДПА в Одеській області у провадженні знаходиться кримінальна справа № 63, порушена за ознаками вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво), матеріали якої містять фотокопію протоколу допиту від 24 лютого 2009 року підозрюваної ОСОБА_1, яка була засновником та директором ПП «Аванта-МІВ»; зі слів ОСОБА_1 у січні 2008 року вона познайомилась з невстановленою слідством особою на ім'я Роман, який за винагороду запропонував їй зареєструвати на своє ім'я ПП «Аванта-МІВ», при цьому повідомив, що фінансово-господарську діяльність підприємства будуть здійснювати інші особи; ОСОБА_1, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи навмисно, з корисливих спонукань, не маючи наміру здійснювати фінансово-господарську діяльність підприємства та керувати ним, на прохання невстановленої особи надала згоду та стала фактичним засновником та директором ПП «Аванта-МІВ», після чого усі реєстраційні документи підприємства передала невстановленій особі, за що він пообіцяв їй щомісячну плату у сумі, еквівалентній 150 доларів США; з листопада 2008 року податкова звітність по податку на додану вартість від ПП «Аванта-МІВ» до органів державної податкової служби не надходила; 15 жовтня 2009 року обліковий стан ПП «Аванта-МІВ» було змінено на 8 «до Єдиного державного реєстру внесено запис про відсутність за місцезнаходженням»; згідно податкової звітності у ПП «Аванта-МІВ» відсутні трудові ресурси, виробниче, транспортне та торгівельне обладнання, сировина та матеріали для здійснення основного виду діяльності, визначеного згідно довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України. Вказані обставини слугували підставою для висновку податкового органу про те, що договір, укладені позивачем з ПП «Аванта-МІВ», є нікчемним у розумінні положень статті 228 Цивільного кодексу України, а виписані зазначеним контрагентом первинні бухгалтерській документи не дають позивачу права на формування валових витрат та податкового кредиту.

02 березня 2010 року ДПІ у Малиновському районі м. Одеси на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ТОВ «Гелеон» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на прибуток у розмірі 806669,00 грн., у тому числі: 537779,00 грн. - за основним платежем, 268890,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

02 березня 2010 року ДПІ у Малиновському районі м. Одеси на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ТОВ «Гелеон» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на додану вартість у розмірі 645335,00 грн., у тому числі: 430223,00 грн. - за основним платежем, 215112,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач правомірно сформував валові витрати та податковий кредит у відповідних податкових періодах по господарських операціях з ПП «Аванта-МІВ», оскільки реальність господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом підтверджена належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, виписаними належним чином зареєстрованою юридичною особою та платником податку на додану вартість. При цьому, суд апеляційної інстанції вказав, що вироком Приморського районного суду м. Одеси від 13 січня 2010 року у справі № 1-669/11 ОСОБА_1 було визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України, а саме за службову недбалість, а не за фіктивне підприємництво.

Однак, повністю погодитись з такими висновками судів колегія суддів не може, з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникають у зв'язку з формуванням платником податку на прибуток і податку на додану вартість, валових витрат та податкового кредиту, регулюються статтею 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та статтею 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 5.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Абзацом 3 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За приписами абзацу 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування реальності господарських операцій з ПП «Аванта-МІВ» позивач посилався наявність належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, зокрема, актів здачі-приймання робіт (наданих послуг), міжнародних товарно-транспортних накладних, податкових накладних (т.1 арк. справи 65-250, т.2 арк. справи 1-250, т.3 арк. справи 1-140, 154-240), виписаних належним чином зареєстрованою юридичною особою та платниками податку на додану вартість, з урахуванням того, що вказані вище первинні бухгалтерські документи, а також банківські виписки та регістри бухгалтерського обліку (журнали ордери, оборотно-сальдові відомості) були надані ним на перевірку, що знайшло своє відображення у акті перевірки (т.1 арк. справи 15).

В свою чергу, в обґрунтування правомірності оспорюваних податкових повідомлень-рішень податковий орган посилався на те, що стосовно засновника та директора ПП «Аванта-МІВ» ОСОБА_1 була порушена кримінальна справа № 63 за ознаками вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво).

Колегія суддів вказує, що при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Матеріали справи містять вирок Приморського районного суду м. Одеси від 13 січня 2010 року у справі № 1-669/11 ОСОБА_1 було визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України, а саме за службову недбалість (т.4 арк. справи 66-68).

Разом з цим, суди попередніх інстанцій не перевірили, чи був постановлений вирок, або інше процесуальне рішення у кримінальні справі № 63 щодо вчинення (не вчинення) ОСОБА_1 злочину, передбаченого частиною 2 статті 205 Кримінального кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що в умовах дії закріпленого статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України принципу офіційного з'ясування обставин у справі обов'язковому дослідженню та оцінці підлягають доводи як позивача, так і відповідача, у зв'язку з чим усі обставини, якими сторони обґрунтовують свої доводи, мають бути ретельно перевірені.

Таким чином, суд касаційної інстанції не може визнати законними і обґрунтованими судові рішення попередніх інстанцій, оскільки останні ухвалені без повного та всебічного з'ясування обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи те, що суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, а порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права могли призвести до неправильного вирішення справи і не можуть бути усунені судом касаційної інстанції, постанова Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2010 року та ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2010 року підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого правильного визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняте обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, ч. 2, ч. 4 ст. 227, ст. ст. 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси задовольнити.

Касаційну скаргу Прокуратури Одеської області задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2010 року та ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2010 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна