Справа № 818/3071/15
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 р. Справа №818/3071/15

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Осіпової О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Мікулінцевої А.П.,

представника позивача - Шамоніна Є.О.,

представника відповідача - Васильченко М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №818/3071/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральний ринок міста Суми"

до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

До Сумського окружного адміністративного суду звернулося із позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Центральний ринок міста Суми» (далі по тексту - позивач) до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області (далі по тексту - відповідач, ДПІ у м. Сумах), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.02.2015 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на 132108грн., з яких 107216грн. за основним платежем та 24892грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, а також визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.02.2015 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 59388грн.75коп., з яких:47511грн. за основним платежем та 11877грн.75коп. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Свої вимоги мотивує тим, що висновки акта ДПІ у м. Сумах від 05.02.2015 року №401/2203/01562148/3, складеного за результатами проведення виїзної документальної планової виїзної перевірки Підприємства Сумської облспоживспілки «Центральний ринок міста Суми» (в подальшому перейменованого в ТОВ «Центральний ринок міста Суми») (а.с.63-65) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011р. до 31.12.2013р., валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011р. до 31.12.2013 р., про порушення підприємством п.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.44.1, п.44.2 ст.44, п.138.1, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.138.8, пп.138.10.4 п.138.10 ст.138, пп.139.1.9, пп.139.1.12 п.139.1 ст.139 та п.187.1 ст.187, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.3, п.200.4, п.200.6 ст.200, п.201.1, п.201.4, п.201.6, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, є безпідставними. Зокрема, позивач наголошує на тому, що відповідно до ст.138 ПК України до складу валових витрат правомірно включено суму витрат на оренду земельної ділянки та податок за неї. На орендованій у територіальної громади м. Суми земельній ділянці ведеться будівництво торговельного центру за договором підряду з ДП «БС-Висотник» ТОВ «Укргазмонтажпроект», орендна плата та земельний податок сплачуються у повному обсязі. Податковим законодавством не встановлено обмежень щодо включення до витрат сум нарахованих та сплачених податків, тому виключення таких сум за 2012 рік в розмірі 146656грн. та за 2013 рік в розмірі 146658грн. зі складу валових витрат є протиправним. Стосовно зменшення витрат на суму 208533грн.33коп. та зменшення податкового кредиту на суму 41707грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Граніт Пласт» вказує, що між позивачем та цим товариством було укладено договір поставки №1 від 01.02.2013 року, на виконання умов якого ТОВ «Центральний ринок міста Суми» отримано товар згідно з видатковою накладною №РН-0000007 від 12.02.2013 р.- бетонну суміш в кількості 272 куб.м, використаному у власній господарській діяльності позивача для будівництва ДП «БС-Висотник» ТОВ «Укргазмонтажпроект» торгівельного центру на орендованій ТОВ «Центральний ринок міста Суми» земельній ділянці по АДРЕСА_1. В акті перевірки зазначено про наявність усіх документів, які б підтверджували факт придбання товару у ТОВ «Граніт-Пласт», та його подальшу реалізацію. Відтак, дана господарська операція не носить безтоварний характер, як це стверджує контролюючий орган. Щодо зменшення витрат на суму 33250грн. за 2012 рік зазначає, що в 4 кварталі 2011 року позивачем було придбано у фізичної особи ОСОБА_1. сільгосппродукцію (шкурки кролика) на суму 20900грн., а в 4 кварталі 2012 року у фізичної особи ОСОБА_2 придбана макулатура (відходи) на суму 12350грн., що не є порушенням ПК України, оскільки він не містить заборони на включення до витрат сум придбання товару у фізичних осіб. Крім того, перевіряючими неправильно підраховано витрати на придбання електроенергії, а саме помилковим є висновок про те, що сума електричної енергії, яка за бухгалтерським рахунком віднесена на рахунок 151 «Капітальні інвестиції», включена до складу витрат ТОВ «Центральний ринок міста Суми». Отже, зменшення витрат на суму 1179грн. по взаємовідносинам з ПАТ «Сумиобленерго» є необґрунтованим.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі із наведених вище підстав.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував (а.с.161-163), пояснивши, що працівниками ДПІ у м. Сумах проведено документальну планову виїзну перевірку підприємства позивача, за результатами якої складено акт від 05.02.2015 року №401/2203/01562148/3 та встановлено заниження податку на прибуток за період, що перевірявся, всього у сумі 107216грн. та заниження податку на додану вартість за жовтень 2011 року на суму 5607грн. та за лютий 2013 року на суму 47511грн. (всього на суму 53118грн.). Зокрема, проведеною перевіркою встановлено нереальність здійснення операцій по взаєморозрахунках між ТОВ «Граніт--Пласт» та ПС ОСС «Центральний ринок міста Суми» (постачання бетонної суміші за договором №1 від 01.02.2013р.). Позивачем не надано до перевірки документів, що підтверджували б транспортування бетонної суміші в кількості 272 куб.м. 12.02.2013 року (фізико-хімічні якості бетонної суміші передбачають її швидке затвердіння, що потребує застосування спеціального транспорту), а також документу, який підтверджує відповідність придбаного товару вимогам стандартизації (сертифікату відповідності). Оскільки ТОВ «Граніт-Пласт» не має можливості для виготовлення бетонної суміші ПС ОСС «Центральний ринок міста Суми» безпідставно включено до складу витрат за 2013 рік вартість товарів, придбаних у підприємства ТОВ «Граніт-Пласт», на загальну суму 208533грн. та зайво віднесено до податкового кредиту за лютий 2013 року суму ПДВ в розмірі 41706грн.67коп. по податковій накладній від 05.02.2013 р. №1. З приводу завищення витрат по віднесенню суми орендної плати по ділянці, розташованої під будівництвом торгівельного центру за адресою: АДРЕСА_1, відповідач вважає, що вказана діяльність позивача не пов'язана із отриманням прибутку, оскільки будівництва об'єкта триває і він ще не введений в експлуатацію. Всі витрати по будівництву відображалися на рах.15 «Капітальні інвестиції», а саме на рах. №151 «Капітальне будівництво», тобто по дебіту рахунку 15 відображалося збільшення витрат при створенні необоротного активу - торгівельного центру. Таким чином, ТОВ «Центральний ринок міста Суми» зайво віднесено до витрат за 2012 р. суму в розмірі 146658грн., чим порушено п.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.138.1, п.138.10.4 ст.138 Податкового кодексу України. Також підприємством завищено суму собівартості реалізованих товарів (робіт, послуг) за 2012 рік на 1179грн. шляхом відображення в бухгалтерському та податковому обліку суми в розмірі 156784грн.91коп., в т.ч. ПДВ 31121грн.14коп., в той час як згідно із первинними документами в грудні 2012 року фактично придбано електроенергії на суму 155605грн.73коп., ПДВ 31121грн.14коп., що суперечить вимогам п.пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України. Серед іншого, перевіркою встановлено віднесення позивачем на порушення пп.139.1.12 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України до витрат вартості ТМЦ (кроликових шкурок та макулатури), придбаних у фізичних осіб-підприємців ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2, платників єдиного податку, на суму 33250грн., які були реалізовані покупцям в 4 кварталі 2011 року. Товариством занижено суму нарахованих умовних відсотків за 2013 рік в розмірі 5458грн.63коп. в результаті неправильно здійсненого розрахунку (додаток №11 до акту від 05.02.2015 року №401/2203/01562148/3), що спричинило заниження доходів за 2013 рік на вказану суму. Враховуючи викладене, винесені ДПІ у м. Сумах за наслідками проведеної перевірки податкові повідомлення рішення повністю відповідають вимогам законодавства, у зв'язку з чим підстави для визнання їх протиправними та скасування відсутні.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

З 15.12.2014 р. до 30.01.2015р. посадовими особами ДПІ у м. Сумах проводилася виїзна документальна планова виїзна перевірка Підприємства Сумської облспоживспілки «Центральний ринок міста Суми» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011р. до 31.12.2013р., валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011р. до 31.12.2013 р., за результатами якої складено акт від 05.02.2015 року №401/2203/01562148/3 (а.с.7-44), де зроблено висновок про порушення підприємством п.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.44.1, п.44.2 ст.44, п.138.1, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.138.8, пп.138.10.4 п.138.10 ст.138, пп.139.1.9, пп.139.1.12 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України внаслідок заниження податку на прибуток за період, що перевірявся, всього у сумі 107216грн. та п.187.1 ст.187, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.3, п.200.4, п.200.6 ст.200, п.201.1, п.201.4, п.201.6, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України внаслідок заниження податку на додану вартість за жовтень 2011 року на суму 5607грн. та за лютий 2013 року на суму 47511грн. (всього на суму 53118грн.).

На підставі акту перевірки винесено податкове повідомлення-рішення № від 19.02.2015 року про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на 132108грн., з яких 107216грн. за основним платежем та 24892грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, а також податкове повідомлення-рішення № від 19.02.2015 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 59388грн.75коп., з яких: 47511грн. за основним платежем та 11877грн.75коп. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.45-48).

Однією із підстав для донарахування позивачу податкових зобов`язань із податку на прибуток та застосування штрафних (фінансових) санкцій згідно з податковим повідомленням-рішенням № від 19.02.2015 року, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 05.02.2015 року №401/2203/01562148/3, про порушення ТОВ «Центральний ринок міста Суми» норм п.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.138.1, п.138.10.4 ст.138 Податкового кодексу України, а саме: завищено валові витрати у податковому обліку за 2012 р. на суму в розмірі 146658грн. внаслідок включення до їх складу витрат, зв`язок яких із власною господарською діяльністю не доведений, оскільки будівництво торгівельного комплексу не завершене.

Як встановлено у судовому процесі, позивач відніс до складу валових витрат у податковому обліку за 2012 р. витрати з орендної плати за земельну ділянку комунальної власності, яка знаходиться в АДРЕСА_1, під розміщеним ринком, належить до земель комерційного використання та була надана позивачу Сумською міською радою згідно з договором оренди від 05.08.2011 року та договором №231 від 22.07.1998 року на право тимчасового користування землею (в т.ч. на умовах оренди) для будівництва торгівельного центру (а.с.66-71).

За визначенням п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 цього ж Кодексу витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу (п.138.1 ст.138 ПК України).

До складу інших витрат згідно з підпунктом пп.138.10.4 п.138.10 ст.138 ПК України включаються в) інші витрати операційної діяльності, пов'язані з господарською діяльністю, у тому числі, але не виключно: суми нарахованих податків та зборів, установлених цим Кодексом (крім тих, що не визначені в переліку податків та зборів, встановлених цим Кодексом), єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, відшкодування Пенсійному фонду України сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", різниці між сумою пенсії, призначеної за Законом України "Про наукову і науково-технічну діяльність", та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право особа, які згідно із законодавством фінансуються за рахунок коштів підприємств, установ, організацій в обов'язковому порядку, а також інших обов'язкових платежів, встановлених законодавчими актами, за винятком податків та зборів, передбачених підпунктами 139.1.6 і 139.1.10 статті 139 цього Кодексу, та пені, штрафів, неустойки, передбачених підпунктом 139.1.11 статті 139 цього Кодексу.

Співставлення наведених норм свідчить про те, що однією з основних ознак, які дають право платнику податків віднести витрати, зокрема щодо оплати сум внесених (нарахованих) податків, зборів (обов'язкових платежів), є їх зв`язок із господарською діяльністю платника податку.

Плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пп.14.1.136, пп. 14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України).

Відповідно до пп.9.1.10 п.9.1 ст.9 Податкового кодексу України плата за землю (земельний податок, а також орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності) включена до складу загальнодержавних податків, зборів (обов'язкових платежів).

Задовольняючи позов в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № від 19.02.2015 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в загальному розмірі 73330грн., в т.ч. на 58664грн. за основним платежем та на 14666грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, суд не погоджується із висновками контролюючого органу про відсутність зв`язку витрат на оплату орендної плати за земельну ділянку із господарською діяльністю позивача.

Так, частиною 1 ст.42 ГК України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з нормою ч.1 ст.43 ГК України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Відповідно до листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 N742/11/13-11 з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить, зокрема, установлювати зв'язок між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. При цьому в обов'язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку. Перевірці підлягають доводи податкового органу, що свідчать про відсутність ділової мети у діях платника податку, зокрема у разі подальшого продажу придбаного товару нижче за ціну придбання; придбання товарів (послуг) у посередників за наявності прямих контактів з їх виробниками; придбання послуг, використання яких не може мати позитивного впливу на результати господарської діяльності платника податку тощо. Судам слід ураховувати, що для підтвердження права платника податку на формування витрат та/або податкового кредиту з податку на додану вартість достатньо наявності мети використання товарів та послуг, що ним придбані, незалежно від фактичних результатів такого використання.

Зокрема, враховуючи, що одним із основних напрямів діяльності позивача є роздрібна торгівля на ринках, будівництво ним торгівельного центру на території орендованої земельної ділянки свідчить про наявність мети щодо використання цієї земельної ділянки у власній господарській діяльності, яка відповідає ознакам, визначеним п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України.

Суд зазначає про те, що вказана земельна ділянка отримана позивачем в оренду для будівництва та експлуатації торгівельного комплексу саме з метою отримання в подальшому прибутку, що спростовує висновки податкового органу про здійснення негосподарської діяльності, тобто такої, що не спрямована на отримання прибутку.

Суд враховує те, що означена земельна ділянка утримується позивачем з 2011 року саме для провадження на ній своєї господарської діяльності, основною метою чого є економічний інтерес - отримання прибутку.

При цьому, слід відмітити, що за користування земельною ділянкою позивач сплачував щомісячну орендну плату, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, що свідчить про виконання підприємством умов договорів оренди та свого податкового обов'язку (а.с.182-206).

Платежі з орендної плати контролюючим органом приймалися без зауважень щодо своєчасності та повноти їх сплати.

Крім того, норми п.138.1 та пп.138.10.4 п.138.10 ст.138 ПК України встановлюють спеціальне правило щодо віднесення до валових витрат сплачених платником податку на прибуток сум податків, зборів (обов'язкових платежів), що входять в систему оподаткування, обмеживши право на збільшення за рахунок таких витрат суми валових витрат чітко визначеними в ній умовами. Це дає підстави для висновку, що інші обмеження щодо включення до валових витрат суми внесених (нарахованих) податків, зборів (обов'язкових платежів) відсутні.

Також статтею 139 ПК України визначено перелік витрат, що не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку. Вказана стаття не містить застереження щодо неможливості віднесення до складу валових витрат витрати по сплаті орендної плати за землю.

Однак ДПІ у м. Сумах не звернула на такий зміст правового регулювання, встановлений вказаними нормами Закону, внаслідок чого зробила помилковий висновок про відсутність у позивача права на збільшення суми валових витрат за рахунок сплаченої орендної плати за землю комунальної власності.

Щодо збільшення ТОВ «Центральний ринок міста Суми» суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на 49526грн.25коп., з яких: 39621грн. за основним платежем та 9905грн.25коп. за штрафними (фінансовими) санкціями по взаєморозрахункам з ТОВ «Граніт-Пласт» (віднесення до витрат вартості бетону) та збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 52133грн.34коп., з яких: 41706грн.67коп. за основним платежем та 10426грн.67коп. за штрафними (фінансовими) санкціями, то, на переконання суду, в цій частині податкове повідомлення - рішення № від 19.02.2015 року та податкове повідомлення - рішення № від 19.02.2015 року теж підлягають скасуванню з огляду на наступне.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (в редакції, чинній у період, що перевірявся) визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

З огляду на викладене, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, встановлюються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення та зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та інших документів, встановлених цим Кодексом.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України).

Виходячи із наведених норм закону, витрати та податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З матеріалів праці вбачається, що 01.02.2013 року між позивачем та ТОВ «Граніт-Пласт» укладено договір №1 на постачання будівельних матеріалів (піску, бетону, тощо), за умовами якого постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупцю певний товар з необхідними супроводжувальними документами, а покупець зобов'язується прийняти та здійснити оплату за нього у повному обсязі (а.с.86-87).

Пунктом 1.3 даного договору передбачено, що право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладної, яка засвідчує момент передачі товару.

Поставка товару покупцю здійснюється постачальником на умовах поставки DPP (поставка товару постачальником в пункт, вказаний покупцем) згідно з Міжнародними правилами тлумачення термінів «Інкотермс-2010». Місце поставки товару: АДРЕСА_1, Центральний ринок.

Вартість кожної партії товару, що поставляється за цим договором, а також ціна на товар, яка є договірною, зазначається у видатковій накладній (п.4.1, 4.2 договору).

Під час проведення перевірки встановлено виписування на адресу Підприємства Сумської облспоживспілки «Центральний ринок міста Суми» видаткової накладної №РН-0000007 від 12.02.2013 р. на отримання бетонної суміші в кількості 272 куб.м та вказано про її реалізацію ДП «БС-Висотник» ТОВ «Укргазмонтажпроект» згідно з накладною №РН-0001528 від 12.02.2013р. (272 куб.м) (а.с.89).

Розрахунки за поставлений бетон здійснені у повному обсязі, що слідує із копії платіжного доручення №425 від 05.02.2013 р. на суму 250240грн. (а.с.91).

Постачальником виписано податкову накладну із сумою ПДВ 41706грн.67коп.(а.с.88).

Підставою для висновку відповідача про нереальність господарської операції стала відсутність документів, що підтверджували б транспортування бетонної суміші, а також сертифікату відповідності.

З цього приводу суд вважає необхідним відмітити, що відповідно до договору №1 від 01.02.2013 року на постачання будівельних матеріалів, укладеному між ТОВ «Граніт--Пласт» та ПС ОСС «Центральний ринок міста Суми», місцем постачання товару є АДРЕСА_1, Центральний ринок, а саме за вказаною адресою знаходиться орендована позивачем земельна ділянка, на якій ДП «БС-Висотник» ТОВ «Укргазмонтажпроект» виконуються роботи з будівництва торгівельного центру згідно з договором підряду №19/09/12 від 19.09.2012 р., укладеному з ПС ОСС «Центральний ринок міста Суми» (а.с.168-171).

Тобто транспортування суміші бетону здійснювалося безпосередньо на об'єкт будівництва для використання її підрядником у відповідних роботах. Відтак, фактично одержувачем будівельних матеріалів був не позивач, а ДП «БС-Висотник» ТОВ «Укргазмонтажпроект», чого не було враховано контролюючим органом.

Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за №128/2568), на які містяться посилання в акті перевірки, не встановлюють правил податкового обліку для платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Таким чином, не оформлення чи оформлення не належним чином товарно-транспортних накладних можуть свідчити лише про факт порушення правил перевезень автомобільним транспортом, що не пов'язане з дотриманням вимог податкового законодавства.

Крім того, суд не приймає до уваги посилання контролюючого органу на відсутність сертифікату відповідності на отримані будівельні матеріали, як на підставу для висновку про безтоварність господарських операцій позивача з ТОВ «Граніт-Пласт», оскільки зберігання даних документів, як первинних, не передбачено Законом України від 16.07.99 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", адже вони не містять інформації про господарські операції та не підтверджують їх здійснення, і їх наявність не передбачена правилами ведення бухгалтерського та/або податкового обліку на підприємстві. Зазначені документи можуть свідчити лише про відповідність якості товару, що постачається згідно з договором, діючим стандартам.

Частиною 2 ст.662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Отже, надання документів, підтверджуючих якісні характеристик товару, стосується лише правовідносин між продавцем і покупцем щодо підтвердження першим дотримання ним умов договору про предмет поставки.

Більш того, під час перевірки був наданий документ про якість бетонної суміші №11 від 13.02.2013 року, виданий ТОВ «Граніт-Пласт» (а.с.12,93), де її кількість значиться як 272м.3.

На підставі викладеного, висновок ДПІ у м. Сумах про фактичне невиконання умов договору зі спірним контрагентом є передчасним, окрім того, зі змісту первинних документів, долучених до матеріалів, в діяльності позивача та його контрагента наявні розумні економічні та організаційно-адміністративні причини для укладання договору, а також наявні чинники, з якими закон пов'язує можливість формування позивачем податкового кредиту та витрат за спірною операцією, зокрема, витрати позивача за цим договором повною мірою пов'язані з його господарською діяльністю.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, обов'язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття спірного повідомлення-рішення покладено на контролюючий орган.

В даному випадку відповідач не довів правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення № від 19.02.2015 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на 122856грн., в т.ч. на 98285грн. за основним платежем та на 24571грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, а також податкового повідомлення-рішення № від 19.02.2015 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 52133грн.34коп., в т.ч. на 41706грн.67коп. за основним платежем та на 10426грн.67коп. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Проте, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в іншій частині у зв'язку з наступним.

Пунктом 138.8 ст.138 Податкового кодексу України встановлено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці, амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Необхідність підтвердження таких витрат відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення та зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, закріплена положеннями пп.139.1.1 п.139.1 ст.139 ПК України.

Відповідно до наданих для перевірки первинних та зведених бухгалтерських документів встановлено, що в грудні 2012р. ПС ОСС «Центральний ринок міста Суми» було фактично придбано у «Сумиобленерго» електроенергії на загальну суму 155605грн.73коп., ПДВ 31121грн.14коп, а в бухгалтерському та податковому обліку відображено суму 156784грн.91коп., в т.ч. ПДВ 31121грн.14коп.

Тобто, на порушення п.138.1, п.138.2, п. 138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України підприємством завищено суму собівартості реалізованих товарів (робіт, послуг) за 2012 рік на 1179,0 грн., в т.ч. за 4 квартал 2012р. на 1179,0 грн., у зв'язку з відсутністю первинних документів.

Також суд погоджується з висновками відповідача про завищення товариством суми собівартості реалізованих товарів (робіт, послуг) за 2011 рік на суму 33250грн., оскільки згідно із закупівельними актами №000028 від 21.10.11р. на суму 5500,0 грн. без ПДВ; №000021 від 15.11.11р. на суму 7700,0 грн. без ПДВ та №000682 від 20.12.11р. на суму 7700,0 грн. без ПДВ позивач в 4 кварталі 2011 р. придбав у ФОП ОСОБА_1. кроликові шкурки на загальну суму 20900 грн. без ПДВ, а також макулатуру у ФОП ОСОБА_2 на загальну суму 12350,0 грн. без ПДВ відповідно до закупівельних актів №000029 від 28.10.11р. на суму 4100,0 грн. без ПДВ; №000022 від 24.11.11р. на суму 4100,0 грн. без ПДВ та №000024 від 21.12.11р. на суму 4150,0 грн. без ПДВ (а.с.139-150).

Придбані у фізичних осіб-підприємців, платників єдиного податку, кроликові шкурки та макулатура були реалізовані позивачем покупцям в 4-му кварталі 2011 р. (а.с.151-160).

Проте, пп.139.1.12 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено обмеження щодо включення до складу витрат витрат, понесених у зв'язку із придбанням товарів (робіт, послуг) та інших матеріальних і нематеріальних активів у фізичної особи - підприємця, що сплачує єдиний податок (крім витрат, понесених у зв'язку із придбанням робіт, послуг у фізичної особи - платника єдиного податку, яка здійснює діяльність у сфері інформатизації).

Враховуючи, що кроликові шкури та макулатура була придбана у фізичних осіб - платників єдиного податку, суд вважає правомірним донарахування ТОВ «Центральний ринок міста Суми» суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 7647грн.75коп. податковим повідомленням-рішенням № від 19.02.2015 року.

Стосовно заниження суми нарахованих умовних відсотків за 2013 рік в розмірі 5458грн.63коп. в результаті неправильно здійсненого розрахунку (додаток №11 до акту від 05.02.2015 року №401/2203/01562148/3), що спричинило заниження доходів за 2013 рік на вказану суму, суд зазначає, що відповідно до пп.135.5.5 п.135.5 ст.135 ПК України інші доходи включають суми поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, що залишаються неповерненими на кінець такого звітного періоду, від осіб, які не є платниками цього податку (в тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із цим Кодексом мають пільги з цього податку, в тому числі право застосовувати ставки податку нижчі, ніж установлені пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу.

У разі якщо в майбутніх звітних податкових періодах платник податку повертає таку поворотну фінансову допомогу (її частину) особі, яка її надала, такий платник податку збільшує суму витрат на суму такої поворотної фінансової допомоги (її частини) за наслідками звітного податкового періоду, в якому відбулося таке повернення.

При цьому доходи такого платника податку не збільшуються на суму умовно нарахованих процентів, а податкові зобов'язання особи, яка надала поворотну фінансову допомогу, не змінюються як при її видачі, так і при її зворотному отриманні.

Положення цього пункту не поширюються на суми поворотної фінансової допомоги, отриманої від засновника/учасника (в тому числі нерезидента) такого платника податку, у випадку повернення такої допомоги не пізніше 365 календарних днів з дня її отримання.

Враховуючи вищезазначене, у разі якщо поворотна фінансова допомога залишається неповернутою на кінець звітного періоду, на таку допомогу (або неповернуту частку) потрібно нараховувати умовні проценти.

Сума процентів, умовно нарахованих у розмірі облікової ставки Нацбанку України, розрахованої за кожен день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги для цілей оподаткування, належить до безповоротної фінансової допомоги згідно з пп.14.1.257 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу та враховується у складі доходів, для здій;:« господарської діяльності.

Перевіркою встановлено, що ПС ОСС «Центральний ринок міста Суми» залучало кошти фінансової допомоги відповідно до укладених договорів у суб'єктів підприємницької діяльності, які знаходяться на загальній системі оподаткування, а саме: № 1 від 01.08.13р. ДП «Сумикооптторг» Сумської облспоживспілки, м. Суми (), № 2 від 24.09.2013р. ДП «Сумикооптторг» Сумської облспоживспілки, () м. Суми, № 3 від 07.08.2013р. ПОСС "Роменський ринок" (), м. Ромни, № 4 від 25.09.2013р. Підприємство облспоживспілки «Білопільський ринок» (), м. Білопілля, б/н від 31.07.2013р. Підприємство облспоживспілки «Білопільський ринок» (), м. Білопілля, № 5 від 25.09.2013р. Підприємство споживчої кооперації "Гермес" () м. Кролевець, № 6 від 25.09.2013р. Підприємство Сумської облспоживспілки «Кролевецький ринок| ), м. Кролевець.

ПС ОСС «Центральний ринок міста Суми» було нараховано умовні відсотки за вищезазначеними договорами в сумі 27141,38 грн. та включено їх до складу доходів.

Перевіркою встановлено, що підприємством занижено суму нарахованих умовних відсотків за 2013 рік в розмірі 5458,63 грн., що підтверджується додатком №11 до акту від 05.02.2015 року №401/2203/01562148/3 (а.с.209).

Під час проведення перевірки та на день підписання акту письмові пояснення чи зауваження з приводу здійсненого контролюючим органом розрахунку заниження доходів до 2013 рік на 5459грн. підприємством не надано, під час розгляду даної справи судом висновки відповідача в наведеній частині порушень податкового законодавства не спростовані відповідними доказами.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.87 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент звернення із позовом до суду) передбачено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 2 відсотків розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги (ч.3 ст.4 цього ж Закону).

Оскільки позивач просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення на загальну суму 191496грн.75коп., то судовий збір за адміністративний позов майнового характеру складає 3829грн. 93коп.

При подачі адміністративного позову підприємством було сплачено судовий збір у загальній сумі 382грн.99коп. (а.с.3,54).

Згідно з ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Судом за результатами розгляду справи позовні вимоги задоволено частково на суму 174989грн.34коп., або 91,38% від заявлених позовних вимог. Сума судового збору за відмовленими позовними вимогами складає 330грн.14коп. (8,62% від 3829грн. 93коп.).

Таким чином, сума судового збору за задоволеними позовними вимогами, яка підлягає стягненню на користь ТОВ «Центральний ринок міста Суми», становить 52грн.85коп. (382грн.99коп.-330грн.14коп.)

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральний ринок міста Суми" до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень -задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.02.2015 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на 122 856грн., в т.ч. на 98285грн. за основним платежем та на 24571грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.02.2015 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 52133грн.34коп., в т.ч. на 41706грн.67коп. за основним платежем та на 10426грн.67коп. за штрафними (фінансовими) санкціями.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральний ринок міста Суми" (40030, м. Суми, вул. Засумська, буд.2, ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м.Сумах Головного управління ДФС у Сумській області суму судового збору в розмірі 52грн.85коп. (п'ятдесят дві грн. вісімдесят п'ять коп.)

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено та підписано 08.12.2015 року.

Суддя (підпис) О.О. Осіпова

З оригіналом згідно

Суддя О.О. Осіпова