Справа № 809/4400/15
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2016-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2016 р. № 809/4400/15

16 год. 45 хв. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого Гундяка В.Д.

при секретарі Савченко Н.В.,

за участю: представника позивача Сабардіна С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" до відділу Державної виконавчої служби Снятинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 про зобов'язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

11.12.2015 року Публічне акціонерне товариство "Ідея Банк" звернулося до суду з адміністративним позовом до відділу Державної виконавчої служби Снятинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 про зобов'язання до вчинення дій. Позовні вимоги мотивовані тим, що Відділом ДВС протиправно накладено арешт на транспортний засіб, який обтяжений зареєстрованим у встановленому чинним законодавством порядку правом застави позивача, в зв'язку з чим останній має пріоритетне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна порівняно з іншими стягувачами, які не є заставодержателями.

Представник позивача заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених в адміністративному позові. Суду пояснив, що 26.10.2015 року ПАТ «Ідея Банк» одержало витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, з якого стало відомо, що 10.01.2011 року постановою державного виконавця відділу ДВС Снятинського РУЮ про відкриття виконавчого провадження ВП №23578249 обтяжено рухоме майно боржника ОСОБА_2, а саме: транспортний засіб марки GEELY JL 7162 2008 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1, який є предметом застави ПАТ «Ідея Банк». Вказав, що відповідно до договору застави транспортного засобу від 18.09.2008 року та кредитного договору за №810.70058 від 18.09.2008 року позивач є заставодержателем вищевказаного заставного майна. Зазначив, що відповідачами в порушення вимог п.4 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» не було повідомлено ПАТ «Ідея Банк» про наявність арештів з метою звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувача, який не є заставодержателем. Вважає, що в органів державної виконавчої служби були відсутні правові підстави для арешту та звернення стягнення на заставлене майно, а саме: автомобіль марки GEELY JL 7162 2008 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2, з метою задоволення вимог третіх осіб. Вказав, що накладений арешт порушує права ПАТ «Ідея Банк», як заставодержателя, оскільки унеможливлює реалізацію заставного майна, яка передбачена відповідним договором застави. Позов просив задовольнити.

Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень. В поданому суду запереченні відділ ДВС в Снятинського РУЮ просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідно до даного заперечення 10.01.2011 року державним виконавцем відділу ДВС Снятинського районного управління юстиції у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження №23578249 з примусового виконання ухвали Снятинського районного суду від 20.12.2010 року про накладення арешту на автомобіль марки GEELY JL 7162 2008 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1, що належить боржнику ОСОБА_2 Стягувачем в даному виконавчому провадженні було ВАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк». Відповідач вважає, що у зв'язку з даними обставинами законні підстави для задоволення позову відсутні.

Представник відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Івано-Франківській області причини неявки в судове засідання не повідомив. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не подав. Наданим правом на подання заперечення проти позову не скористався.

Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, подов до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю явки адвоката в судове засідання, однак жодних доказів такої неможливості не надав. З огляду на це суд вважає дане клопотання необґрунтованим та до уваги не приймає.

Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів, необхідних для вирішення справи по суті, згідно положень ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України суд визнав можливим розглянути дану адміністративну справу на підставі наявних у ній доказів за відсутності представників відповідачів та третьої особи.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представника позивача, взявши до уваги письмове заперечення відділу ДВС в Снятинського РУЮ, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних мотивів.

Судом встановлено, що 10.01.2011 року постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Снятинського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження №23578249 з виконання ухвали Снятинського районного суду від 20.12.2010 року про накладення арешту на автомобіль марки GEELY JL 7162 2008 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1.

Згідно вимог п.3 ч.3 ст.2 КАСУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність та взаємний зв'язок суд погоджується з правомірністю прийняття вказаного рішення суб'єктом владних повноважень з огляду на нижчевикладене.

Частиною 5 ст.124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відносини, пов'язані з умовами і порядком виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються ЗУ «Про виконавче провадження».

У відповідності до ч.1 ст.2 ЗУ "Про виконавче провадження" (далі - Закон) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно ч.2 ст.17 Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених даним Законом.

Підпунктом 2 ч.2 ст.17 Закону ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом віднесено до виконавчих документів, які підлягають виконанню державною виконавчою службою.

В судовому засіданні встановлено, що арешт на автомобіль марки GEELY JL 7162 2008 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 накладений відповідно до ухвали Снятинського районного суду від 20.12.2010 року про забезпечення позову.

Судом встановлено, що 10.01.2011 року постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Снятинського районного управління юстиції закінчено виконавче провадження №23578249 з виконання ухвали Снятинського районного суду від 20.12.2010 року у зв'язку з виконанням рішення суду.

Згідно ст.50 Закону, арешт, накладений на майно боржника, знімається у разі закінчення виконавчого провадження крім в тому числі і у випадку закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів.

Чинними положеннями Цивільного процесуального кодексу України передбачено порядок скасування заходів забезпечення позову.

Так відповідно до частин 3, 6 - 7 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані виключно судом, який розглядає справу.

Якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: 1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини п'ятої статті 151 цього Кодексу; 2) повернення позовної заяви; 3) відмови у відкритті провадження у справі.

Однак на запитання суду представником позивача надано відповідь, що йому не відомо про винесення судом рішення про скасування заходів забезпечення позову, про відмову в задоволенні позову, закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду чи наявність інших обставин, які б стали підставами для скасування заходів забезпечення позову.

На підставі системного аналізу вищевказаних приписів чинного законодавства України суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог фактично призведе до протиправного скасування заходів забезпечення позову в позапроцесуальному порядку.

Таким чином обраний позивачем спосіб захисту свого права прямо суперечить вимогам чинного процесуального Закону.

На переконання суду, захист навіть і порушеного права можливий лише в межах чинного законодавства та у спосіб, що не суперечить ні нормам закону, ні загальним засадам права.

Так правовий аналіз, який провів Конституційний Суд України та виклав у рішенні за N 18-рп/2004 від 01.12.2004, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" має один і той же зміст та означає правовий феномен, який не може суперечити Конституції України і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права.

За таких обставин інтерес позивача щодо зняття арешту з майна не може бути визначений як охоронюваний законом та захищений судом, як такий, що суперечить законам України та загальновизнаним принципам права.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що в задоволення позову слід відмовити.

На підставі ч.5 ст.124 Конституції України, ст. 154 ЦПК України, ч.1 ст.2, ч.2 ст.17, ст..50, ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст.11, 71, 86, ч.3 ст.160, ст.162 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Згідно ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гундяк В.Д.

Постанова складена в повному обсязі 18.01.2016 року.