Справа № 135/1617/15-а
Суддя: Костюк Г. М.
Дата ухвалення: 2016-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 135/1617/15-а
Провадження № 2-а/147/3/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2016 року, 11:00 год. смт Тростянець

Суддя Тростянецького районного суду Вінницької області Костюк Г.М., розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Ладижин Вінницької області про визнання дії неправомірними та зобовязання вчинити пені дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом і просить визнати дії УПФ України в місті Ладижин Вінницької області щодо припинення виплати пенсії, як інваліду третьої групи загального захворювання з 01.04.2015 року неправомірними. Зобовязати УПФ України в місті Ладижин Вінницької області поновити виплату їй пенсії.

12.01.2016 року відповідач надав суду свої заперечення проти позову.

Відповідно до вимог ст. 183-2 КАС України справа розглядається в порядку скороченого провадження одноособово суддею без проведення судового засідання та виклику сторін.

Дослідивши докази та давши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом».

Згідно ч.3 ст. 8 ОСОБА_2 Закону, норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші передбачені цим Законом.

Згідно ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Згідно рішення Конституційного Суду України у справі №1-9/2015 від 13.05.2015 року Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності у старості та в інших випадках, передбачених законом. В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Відповідно до абзацу сьомого пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 20.06.2001 року №10-рп/2001 ОСОБА_2 України закріплює основоположні засади права громадян на соціальний захист і відносить до законодавчого регулювання механізм реалізації цього права. За Конституцією України, Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Конституції та законів України, в тому числі у сфері соціального захисту (пункти 1,3 статті 116).

Згідно рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 року № 3рп/2012 встановлено, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Згідно ст. 22 Загальної декларації прав людини 1948 року, кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Відповідно до п.1 ст. 2 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права 1966 року кожна держава, яка бере участь у цьому Пакті, зобов'язується в індивідуальному порядку і в порядку міжнародної допомоги та співробітництва, зокрема в економічній і технічній галузях, вжити в максимальних межах наявних ресурсів заходів для того, щоб забезпечити поступово повне здійснення визнаних у цьому Пакті прав усіма належними способами, включаючи, зокрема, вжиття законодавчих заходів.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.10.1979 року у справі Ейрі проти Ірландії суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12.10.2004 року.

Позивач працює на посаді заступника керівника апарату Ладижинського міського суду Вінницької області, та є державним службовцем.

З 01 квітня 2015 року набули чинності норми «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року відповідно до якого у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року особи, на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», «Про прокуратуру» пенсії, призначені відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не виплачуються. В зв'язку з чим, з 01.04.2015 року позивач не отримувала чергову виплату пенсії.

Пенсія особам утримується, якщо особа займає посаду, яка дає право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів».

Внесені зміни до положень ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» прийняті на основі та у відповідності до Конституції України.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року таким, що не відповідає Конституції України не визнаний.

Внесені зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не поширюються на працюючих пенсіонерів, які є інвалідами I та II груп, інвалідами війни III групи та учасниками бойових дій, особами, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позивач не відноситься до вищеперерахованих осіб. На обліку в УПФ України в м.Ладижин Вінницької області позивач перебуває як отримувач пенсії по інвалідності третьої групи загального захворювання.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ст. 5 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За викладених вище обставин, відповідач діючи в межах чинного законодавства, правомірно застосував обмеження при виплаті пенсії позивачу, як працюючому пенсіонеру, інваліду третьої групи загального захворювання, що вставлено положенням ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Згідно ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат повязаних з розглядом справи.

Відповідно до ст.94 КАС України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем підлягають віднесенню за його рахунок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 11, 17, 69-72, 94, 158-163, 183-2, 186 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Ладижин Вінницької області про визнання дії неправомірними та зобовязання вчинити пені дії відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем віднести за її рахунок.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Постанова є остаточною, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку.

Суддя