Справа № 369/11593/14-а
Суддя: Нікушин В. В.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/369/41/15
ПОСТАНОВА

іменем України

22 січня 2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нікушина В.В.

при секретарі Москаленко І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за позовом ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа на стороні відповідача:Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Білогородський» про скасування рішення Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз», звернувся із даним позовом до суду, посилаючись на те, що 19 вересня 2014 з газети Боярської міської ради «Боярка Інформ» № 18 (252) стало відомо, що Боярська міська рада VI скликання на черговій 49 сесії 04.09.2014 прийняла рішення № 49/2210, яким припинила право постійного користування земельною ділянкою в м. Боярка вул. Білогородська, 51 Боярському управлінню магістральних газопроводів площею 2,85 га, на якій розташовані житлові будинки корпуси 1, 2, 3, 4, 5, 6 по вулиці Білогородська, 51 м. Боярка.

Вважає оспорюване рішення неправомірним, безпідставним, оскільки Державний акт на право постійного користування землею (далі - Акт) серія ІІ-КВ № 003193 був виданий 29.12.1997р. виконавчим комітетом Боярської міської ради народних депутатів на підставі Рішення Боярської міської ради народних депутатів № 476 від 08.12.1997р. Відповідно до Акту, Боярському управлінню магістральних газопроводів надається у постійне користування 2,85 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування.

Згідно ст. 149 Земельного кодексу України, вилучення земельних ділянок проводиться за згодою постійного землекористувача або в судовому порядку.

Листом № 01-10/1422 від 22.08.2014 відповідач звернувся до позивача щодо надання згоди на припинення права користування частиною спірної земельної ділянки на що позивач надав відповідь вих. № 4316/10-03 від 15.09.2014р. про відсутність підстав для надання згоди на добровільну відмову від земельної ділянки в м.Боярка.

Вважає, що володіє земельною ділянкою згідно чинного державного акту. Згідно п. 2, 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр», документи, якими оформлено право власності (користування) на землю до набрання чинності цим Законом є дійсними.

Факт права постійного користування земельною ділянкою позивача встановлено чинними рішеннями судових інстанцій України по справам №25/213, №3/041-11, №32/254, №21/295-09, копії яких додано до матеріалів справи.

Щодо посилання відповідача на прийняте 23 травня 2002 року рішення Боярської міської ради, яким було вилучення земельну ділянки з постійного користування позивача, зараховано її в землі запасу Боярської міської ради та надано дозвіл Боярському МВУЖКГ на розроблення проекту відведення земельної ділянки в постійне користування з уточненням площі, як землі житлової та громадської забудови, то зазначене рішення не реалізоване Боярським МВУЖКГ, що підтверджується листами відповідача від 22 червня 2010 року та Управління Держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області від 21 травня 2010 року.

А відтак відповідач безпідставно, необґрунтовано, протиправно своїм рішенням № 49/2210 від 04.09.2014 позбавив позивача законного права користування земельною ділянкою, наданого Державним актом серія ІІ-КВ № 003195 від 29.12.1997р.

Тому просив скасувати Рішення № 49/2210 від 04.09.2014р. Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Представник відповідача позов не визнала. Пояснила суду, що станом на день розгляду справи на даній земельній ділянці знаходяться корпуси № 1, 2, 3, 4 багатоповерхових житлових будинків за адресою м.Боярка, вул. Білогородська 51, які перебувають в управлінні КП «БГВУЖКГ». Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування, які одночасно здійснюють владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, у земельних правовідносинах виступають як представницькі органи суб'єкта власності - народу України, територіальної громади власників землі щодо права розпорядження, притаманного власнику. Статтею 123 Земельного кодексу України передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Оспорюване Рішення прийняте відповідачем, яка згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» є представницьким органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду м. Боярки Києво-Святошинського району Київської області згідно ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування», засади її організації та діяльності, правовий статус визначені цим Законом. Оспорюване Рішення прийнято з питань регулювання земельних відносин (ч.1 п. 34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування»), при здійсненні міською радою повноважень у галузі земельних відносин, що визначено статтею 12 Земельного кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 42 Земельного кодексу України, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Крім того, п.13 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 року, зобов'язано органам місцевого самоврядування протягом року з дня опублікування цього Закону забезпечити оформлення комунальними підприємствами, установами, організаціями права постійного користування земельними ділянками, які використовують земельні ділянки комунальної власності без документів, що посвідчують право користування ними.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, в реєстрі відсутній запис про Боярське управління магістральних газопроводів, а ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», презюмує достовірність відомостей Єдиного державного реєстру.

Боярське управління магістральних газопроводів припинено, що підтверджується наданими позивачем чинними судовими рішеннями та не оспорюється сторонами по справі, внаслідок чого право саме Боярського управління магістральних газопроводів на спірну земельну ділянку слід вважати припиненим.

Відповідно до частини 2 статті 108 Цивільного кодексу України, у разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи.

Пунктом 6 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 118 передбачено, що ідентифікаційний код зберігається за суб'єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним. У разі перетворення юридичної особи, крім центральних органів виконавчої влади, за правонаступником зберігається її ідентифікаційний код.

Норма Постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 № 449 «Про затвердження форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» яка встановлювала, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю, державні акти на право власності на земельну ділянку та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб, на яку посилається позивач, втратила чинність на підставі Постанови КМУ N 483 від 03.06.2013р.

А відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Ст. 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За приписами ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право постійного користування та право оренди земельної ділянки.

20 січня 2015 року залучено третю особу на стороні відповідача Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Білгородський», так як останній створений фізичними і юридичними особами, які є інвесторами корпусу 6 будинку 51 по вулиці Білогородській в м.Боярка, будівництво якого здійснювалось ДП «Дніпровський круг», з метою отримання права власності на житлові та нежитлові приміщення в цьому будинку, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком.

Представник третьої особи позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, оскільки на зазначеній земельній ділянці розміщені багатоповерхові житлові будинки (м.Боярка, вул. Білогородська, 51, корпуси 1, 2, 3, 4), які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Боярка та в управлінні комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради, а також збудовані ДП «Дніпровський круг» корпуси №5 та № 6.

Боярське управління магістральних газопроводів не заперечувало та погоджувалось з вилученням наданої їй земельної ділянки іншим юридичним особам для будівництва житлових будинків.

Зокрема, рішенням Боярської міської ради від 03.10.2002 року № 09/302 за рахунок земель Боярського управління магістральних газопроводів земельна ділянка виділялась ДП «Дніпровський круг» для розміщення будівництва житлового будинку, та згідно акту вибору земельної ділянки, Боярське управління магістральних газопроводів погодило вилучення земельної ділянки на користь ДП «Дніпровський круг» для будівництва останнім багатоквартирного житлового будинку.

Рішенням Боярської міської ради № 02/79 від 23.05.2002р. земельну ділянку площею 1,4 га по вул. Білогородська, 51 у м. Боярка було вилучено з постійного користування Боярського ЛВУМГ та додано в землі запасу Боярської міської ради (категорія - землі житлової і громадської забудови) за згодою постійного землекористувача.

Рішення №02/79 від 23.05.2002р. було прийнято на підставі рішення Виконкому Боярської міської ради №138 від 27.04.1998р. та №431 від 07.12.1998р. «Про прийняття на баланс житлових будинків», згідно з якими вирішено прийняти будинки на баланс та зареєструвати корпуси № 2, 3, 4 будинки по вул. Білогородська, 51 за Боярським міським управлінням житлово-комунального господарства.

Рішення №02/79 від 23.05.2002р. не реалізовано Боярським МВУЖКГ лише в частині розроблення проекту відведення земельної ділянки в постійне користування, через ліквідацію Комунального підприємства «Боярське міське управлінням житлово-комунального господарства», у зв'язку з чим рішенням (п. 4) Боярської міської ради №07/334 від 13.10.2006р. та додатком №1 до нього, корпуси 1, 2, 3 та 4 будинку № 51 по вул. Білгородській, які розташовані на цій земельній ділянці, передані у повне господарське відання КП «БГВУЖКГ» Боярської міської ради.

Пункт 1 рішення №02/79 від 23.05.2002р., щодо вилучення земельної ділянки з землекористування Боярського управління магістральних газопроводів, переведення її в землі запасу Боярської міської ради, визначення категорії цільового призначення - землі житлової та громадської забудови носить обов'язковий характер і не потребує реалізації з боку Боярського МВУЖКГ.

Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради №45/2 від 09.09.2014 року КП «Боярське ГВУЖКГ» визначено виконавцем послуг та обслуговуючою організацією корпусу 6 житлового будинку №51 по вул. Білогородська, м.Боярка.

Надані позивачем судові рішення по справі № 13/090-10 щодо прав і обов'язків сторін відносно земельної ділянки по вул. Білогородська, 51 свідчить про фактичне припинення та добровільну відмову позивача від права постійного користування земельною ділянкою, і це узгоджується з приписами ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу, згідно яких надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення її в порядку, передбаченому цим Кодексом та ст. 413 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності для забудови (розміщення будівництва житлових будинків) не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам (крім випадків переходу права власності на будівлі та споруди, що розміщені на такій земельній ділянці).

Отже на момент прийняття оскаржуваного рішення відповідача, земельна ділянка вже була вилучена від постійного користувача, що підтверджуються вищевказаними рішеннями Боярської міської ради.

На виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 року, орган місцевого самоврядування прийняв оспорювань Рішення для забезпечення оформлення комунальними підприємствами, установами, організаціями права постійного користування земельними ділянками, які використовують земельні ділянки комунальної власності без документів, що посвідчують право користування ними.

Всі вищевказані будинки ні позивачу ні землекористувачу, вказаному в державному акті не належать, ними не обслуговуються та не будувалися.

Вислухавши пояснення представників сторін, всебічно дослідивши письмові докази, судом встановив.

04 вересня 2014 року відповідачем прийнято рішення № 49/2210 про припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 2,85 га, на якій розташовані житлові будинки корпуси 1, 2, 3, 4, 5, 6 по вулиці Білогородська, 51 м. Боярка Боярському управлінню магістральних газопроводів.

На земельній ділянці по вул. Білогородській, 51 в м. Боярка розташовані 1, 2, 3, 4 корпуси житлового будинку, який переданий в господарське відання та для обслуговування КП «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області», як майно територіальної громади, а отже є комунальною власністю, що підтверджується Рішенням Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області № 07/334 від 13 жовтня 2006 року з переліком майна, який є невід'ємною частиною рішення № 07/334.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Земельного кодексу України, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками, а відповідно до ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах).

Державний акт на право постійного користування землею серія ІІ-КВ № 003193 був виданий 29 грудня 1997 року виконавчим комітетом Боярської міської ради народних депутатів на підставі Рішення виконавчого комітету Боярської міської ради народних депутатів № 476 від 08.12.1997р., яким Боярському управлінню магістральних газопроводів земельна ділянка 2,85 гектарів надається у постійне користування в межах згідно з планом землекористування. Цільове призначення: розміщення будівництва житлових будинків.

Представник позивача в судовому засіданні не надав доказів того, що він має право користування спірною земельною ділянкою, так як земельна ділянка 2,85 гектарів була надана Боярському управлінню магістральних газопроводів.

Боярська міська рада Києво-Святошинського району Київської області, розглянувши листа Боярського ЛБУМГ від 27.12.2001р. про згоду на вилучення частини земельної ділянки площею 1,4 га по вул.Білогородській. 51, враховуючи рішення виконкому Боярської міської ради № 138 від 27.04.98р та №431/1 від 07.12.98р., рішенням № 02/79 від 23 травня 2002 року вилучив земельну ділянку площею 1,4 га по вул. Білогородській, 51 з землекористування Боярського управління магістральних газопроводів та перевів її в землі запасу Боярської міської ради, визначивши категорію цільового призначення - землі житлової та громадської забудови.

Рішенням Боярської міської ради від 03.10.2002 року № 09/302 за рахунок земель Боярського управління магістральних газопроводів ДП «Дніпровський круг» надано дозвіл ДП «Дніпровський круг» на розміщення земельної ділянки для будівництва житлового будинку, та згідно акту вибору земельної ділянки, Боярське управління магістральних газопроводів погодило надання земельної ділянки на користь ДП «Дніпровський круг» для будівництва останнім багатоквартирного житлового будинку.

Рішення №02/79 від 23.05.2002р. не реалізовано Боярським МВУЖКГ в частині розроблення проекту відведення земельної ділянки в постійне користування, через ліквідацію Комунального підприємства «Боярське міське управлінням житлово-комунального господарства», у зв'язку з чим рішенням (п. 4) Боярської міської ради №07/334 від 13.10.2006р. та додатком №1 до нього, корпуси 1, 2, 3 та 4 будинку № 51 по вул. Білгородській, які розташовані на цій земельній ділянці, передані у повне господарське відання КП «БГВУЖКГ» Боярської міської ради.

Згідно п. 4 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», рішення сільської, селищної, міської ради у п'ятиденний строк з моменту його прийняття може бути зупинено сільським, селищним, міським головою і внесено на повторний розгляд відповідної ради із обґрунтуванням зауважень. Рада зобов'язана у двотижневий строк повторно розглянути рішення. Якщо рада відхилила зауваження сільського, селищного, міського голови і підтвердила попереднє рішення двома третинами депутатів від загального складу ради, воно набирає чинності.

Відповідно до п. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

П. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування», встановлено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

З цього вбачається, що п. 1 рішення №02/79 від 23.05.2002р., щодо вилучення земельної ділянки з землекористування Боярського управління магістральних газопроводів, переведення її в землі запасу Боярської міської ради, визначення категорії цільового призначення - землі житлової та громадської забудови та рішення від 03.10.2002 року № 09/302 щодо розташування земельної ділянки для будівництва багатоквартирного будинку за рахунок земель Боярського управління магістральних газопроводів, є чинними, носять обов'язковий характер і не потребують реалізації з боку Боярського МВУЖКГ.

Відтак загальна схема та площа земельної ділянки, яка надавалась в постійне користування землекористувачу, змінилась за його згодою і станом на 23.05.2002р. Державний акт про право постійного користування землею, виданий Боярському управлінню магістральних газопроводів не відображав площі землекористування.

Вказані вище рішення сесії Боярської міської ради не оспорювались позивачем, прийняті на підставі його згоди, а відтак доводи позивача про порушення відповідачем вимог ст. 149 Земельного кодексу України спростовуються.

Статтею 59 Господарського кодексу України визначено, що припинення діяльності суб'єкта господарювання здійснюється, зокрема, шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення).

У разі приєднання одного або кількох суб'єктів господарювання до іншого суб'єкта господарювання до цього останнього переходять усі майнові права та обов'язки приєднаних суб'єктів господарювання.

Отже, після реорганізації юридичній особі необхідно звернутись до органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування для надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, оскільки відповідно до ст. 125 та 126 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Представник позивача не надав доказів звернення із такими заявами до відповідача, а представник відповідача підтвердив, що ні позивач, ні землекористувач не подавали заяв про виділення земельної ділянки у зв'язку із припиненням чи реорганізацією, зменшенням загальної площі, поділом земельної ділянки чи з інших причин.

Суд критично оцінює надані представником позивача ксерокопії листа виконкому Боярської міської ради від 22 червня 2010 року та Управління Держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області від 21 травня 2010 року, оскільки наведена інформація не відповідає законному рішенню сесії Боярської міської ради № 02/79 від 23.05.2002р. про вилучення частини земельної ділянки за письмовою згодою землекористувача.

Щодо посилання представника позивача п. 2, 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр», суд зазначає, що вказаними нормами передбачено чинність документів, які посвідчують право власності та право користування на певну земельну ділянку, та надається статус сформованих земельним ділянкам, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, незалежно від присвоєння кадастрового номеру.

Але як зазначено вище, державним актом на право постійного користування землею серія ІІ-КВ № 003193 був виданий 29.12.1997р. посвідчено право користування земельною ділянкою, площею 2,85 га, а станом на 23.05.2002р. в землекористуванні Боярського управління магістральних газопроводів залишилась земельна ділянка, площею 1,45 га, яка не була сформована та зареєстрована відповідно до чинного законодавства.

Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» установлено, що у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Ст.1 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Державний земельний кадастр являє єдину державну геоінформаційну систему відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами

Відповідно до статті 9 Закону України «Про державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно ч. 1 ст. 42 Земельного кодексу України, земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна, що перебувають у державній чи комунальній власності, передаються лише підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками, а позивач жоден з шести корпусів будинку №51 не будував, на баланс чи у власність не приймав, вказані ніколи не обслуговував.

Право постійного користування на частину земельної ділянки, яка не була вилучена в землі запасу, на сьогоднішній час за позивачем не зареєстровано, кадастровий номер - не присвоєно.

А згідно ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється:

-у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

- шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок;

- шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Посилання позивача на інші судові рішення за участю ДК «Укртрансгаз», правонаступником якого визначає себе позивач - ПАТ «Укртрансгаз», суд не бере до уваги з наступних підстав. Вказані судові рішення мають інший суб'єктний склад та об'єкт доказування.

Зокрема, Рішенням Господарського суду м. Києва № 25/315 від 27.11.2008р. предметом розгляду та доказування був спір щодо кількості та площі квартир, які мають передаватися позивачу за умовами укладеного між ними договору, а обставини набуття, переходу права на землю в цій справі не досліджувались, вимоги щодо визнання недійсним договору щодо розпорядженням земельною ділянкою не ставились.

У Постанові Київського апеляційного господарського суду від 28.10.2010 № 13/090-10, в якій щодо прав і обов'язків ДК «Укртрансгаз» вказано, що «не має доказів наявності рішення компетентних органів про вилучення у ДК «Укртрансгаз» земельної ділянки, яка знаходиться в м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області та належить ДК «Укртрансгаз» на праві постійного користування згідно чинного Державного акту серії ІІ-КВ №003193, виданого 29.12.1997р.». Вказана Постанова містить суперечливі висновки, зокрема в ній є посилання на рішення Господарського суду м. Києва № 25/315 від 27.11.2008р., яким начебто встановлено, що ДК «Укртрансгаз» надало ДП «Дніпровський круг» земельну ділянку площею 14500 кв. м., яка належить позивачу на праві постійного користування згідно Державного акту, виданого 29.12.1997р. виконавчим комітетом Боярської міської ради народних депутатів. В той же час з тексту рішення Господарського суду м. Києва № 25/315 від 27.11.2008р. вбачається, що судом лише встановлено лише факт підписання сторонами договору від 16.09.2004р. та лише процитовано текст цього договору, згідно якого «ДК «Укртрансгаз» надає відповідачу земельну ділянку площею 14500 м2, яка належить позивачу на праві постійного користування згідно Державного акту виданого 29.12.1997р. виконавчим комітетом Боярської міської Ради народних депутатів, а відповідач передає позивачу житлову площу в розмірі та на умовах, визначених цим Договором».

В той же час і в ухвалі Вищого господарського суду України 13 січня 2011 р. по цій же справі № 13/090-10 хоча й міститься такий самий висновок, що немає рішень компетентних органів про вилучення земельної ділянки, проте встановлено, що право постійного користування Боярського управління магістральних газопроводів слід вважати припиненим.

Однак, наявність рішень щодо вилучення земельної ділянки з постійного користування Боярської міської ради від №02/79 від 23.05.2002р. та від 03.10.2002 року №09/302 спростують вищевказані висновки судів по справі № 13/090-10, щодо відсутності рішень компетентних органів щодо вилучення земельної ділянки у землекористувача.

Крім того, якщо вважати висновки суду по справі № 13/090-10 щодо прав і обов'язків сторін відносно земельної ділянки по вул. Білогородська, 51 встановленими фактами, то описана в судових рішеннях передача земельної ділянки з постійного користування ПАТ «Укртрансгаз» забудовнику ДП «Дніпровський круг» є фактом, що свідчить про фактичне добровільне припинення та відмову, закріпленою письмовим договором, від права постійного користування земельною ділянкою з боку, і це узгоджується з імперативними приписами ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України (в редакції на час укладення договору від 16.09.2004р.), згідно яких надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення її в порядку, передбаченому цим Кодексом та ст. 413 ЦК України, якою встановлено, що право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності для забудови (розміщення будівництва житлових будинків) не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам (крім випадків переходу права власності на будівлі та споруди, що розміщені на такій земельній ділянці).

Закон України «Про оренду землі» не відносить землекористувачів, яким земельні ділянки надані в постійне користування, до числа орендодавців землі. Закон не надає права землекористувачу, якому земельна ділянка надана в постійне користування, ні передавати земельну ділянку в субкористування (суборенду тощо), ані надавати ділянку для забудови, якщо вона не надавалася в оренду, суборенду тощо у порядку, визначеному законом.

Отже, враховуючи імперативний характер норми ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України (в редакції на час укладення договору від 16.09.2004р.), якщо встановлено факт передачі ділянки від ПАТ «Укртрансгаз» до забудовника ДП «Дніпровський круг», то на момент такої приймання-передачі ділянки забудовником, вона вже була вилучена від постійного користувача, що додатково підтверджують вищевказані рішення Боярської міської ради.

Представлені позивачем судові рішення по справах №32/254, №21/295-09, №21/259-09 зводяться до таких самих обставин з посиланням на вищевказані два судових рішення або взагалі стосуються виправлення описок, заміни сторони у виконавчому провадженні: з ДК «Укртрансгаз» на ПАТ «Укртрансгаз».

Окрім того, наданими сторонами ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.02.2009р. по справі №2-4199/2008, ухвалою Апеляційного суду Київської області 14.11.2011р., якою частково змінено ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.02.2009р., задоволено заяву про роз'яснення рішення та встановлено, що Боярське управління магістральних газопроводів припинило існування як державне підприємство, а його правонаступники не використали своє право та не звернулись до Боярської міської ради щодо надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки та не оформили право постійного користування чи право оренди на земельну ділянку.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи вищевказані судові рішення, суд зазначає, що правові висновки суду і встановлені ним обставини не є тотожними поняттями. Висновки (судження) суду щодо прав і обов'язків сторін, зроблені на підставі встановлених при розгляді справи обставин, не є преюдиційними. Від правових висновків суду слід відрізняти судові рішення за перетворювальними позовами, які встановлюють, змінюють або припиняють права та обов'язки сторін.

Вищий адміністративний суд України в роз'ясненні від 14.11.2012 № 2379/12/13-12 вказує, що адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ, а передбачене частиною першої статті 72 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. При цьому суди також повинні враховувати вимоги частин четвертої та п'ятої статті 11 КАС України щодо необхідності офіційного з'ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках витребувати ті докази, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Суд вважає, що позивач не довів своє право постійного користування земельною ділянкою, площею 2,85 га.

Позивач не надав належних і допустимих доказів по виконанню ним вказаних обов'язків, пов'язаних з користуванням та оформленням права на земельну ділянку.

Відповідно ст.12 Земельного кодексу України, в редакції на дату прийняття оспорюваного рішення, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належать, зокрема: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Підпунктом «а» пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» № 5245-VI від 06.09.2012р., встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються земельні ділянки на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади.

Таким чином, оскаржуване рішення Боярською міською радою винесено на виконання вимог ч. 1 ст. 42 Земельного кодексу України та п. 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» № 5245-VI від 06.09.2012р., згідно якого органи місцевого самоврядування протягом року з дня опублікування цього Закону зобов'язані забезпечити оформлення комунальними підприємствами, установами, організаціями права постійного користування земельними ділянками, які використовують земельні ділянки комунальної власності без документів, що посвідчують право користування ними.

Пунктом 6 цього ж розділу встановлено, що у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються: у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами; за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками.

Відповідно до ч. 3ст. 102-1 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам (крім випадків переходу права власності на будівлі та споруди), внесено до статутного капіталу, передано у заставу.

За змістом ст. 377 ЦК України та ст. 120 Земельного кодексу України до особи, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій розміщено відповідне нерухоме майно, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Таким чином, після набуття права власності на об'єкт нерухомого майна (жилий будинок, будівля чи споруда) його власник набуває право на оформлення права власності чи користування земельною ділянкою для обслуговування того об'єкта нерухомості, який належить особі на праві власності.

Відповідно до ст. 141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянку може бути набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, використання земельної ділянки не за цільовим, призначенням припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій або добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Статтею 92 вказаного Кодексу передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності, а також громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації, вищі навчальні заклади незалежно від форми власності, а також публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування».

Проте нормами вказаної статті, на відміну від публічного акціонерного товариства залізничного транспорту, не передбачено набуття права постійного користування на земельні ділянки комунальної власності Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», і ця норма розширювальному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до Закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.

Згідно ст.19 Конституції України державні органи, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 1 ст.13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією, іншими законодавчими актами України.

Статтею 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

За правилами ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку встановленому цим кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією, чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Як видно з матеріалів справи, позивач не обґрунтував та не надав жодних доказів, які б вказували на правові підстави для скасування оспорюваного рішення.

Згідно зі ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Суд вважає, що у діях відповідача щодо прийняття оскаржуваного рішення відсутні протиправність дій та причинний зв'язок з можливим порушенням прав та законних інтересів позивача, про що зазначено вище, априпинення права постійного користування Боярського управління магістральних газопроводів на вищевказану земельну ділянку не спричиняє будь-яких несприятливих наслідків для ПАТ «Укртрансгаз», а оскаржуване рішення не заподіює шкоди законним правам та інтересам позивача.

Зважаючи на відсутність беззаперечних фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку, встановлюється наявність або відсутність суспільного діяння, винність та протизаконність відповідача у вчиненні ним неправомірних дій відносно позивача при винесенні оспорюваного рішення, які мають значення для правильного вирішення справи, не доведені за їх недостатністю.

Стверджуючи, що відповідачем винесено незаконне рішення, позивач не довів тих обставин, на які посилався як на підставу цих позовних вимог, не надав докази в обґрунтування цих вимог, не спростував тих обставин, на які посилалася представник відповідача, представник третьої особи в обґрунтування своїх заперечень.

Згідно вимог ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Отже, оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в адміністративному позові.

Керуючись ст. ст.12, 120, 123, 124, 134, 141 Земельного кодексу України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні, ст. ст.6, 71, 159, 160, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа на стороні відповідача:Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Білогородський» про скасування рішення Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області - залишити без задоволення.

На постанову суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом ч.3 ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.В. Нікушин