Справа № 415/6044/15-а
Суддя: Калмикова Ю. О.
Дата ухвалення: 2015-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/6044/15-а
Провадження № 2-а/415/88/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.15 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Калмикової І.С.,

при секретарі Нескородовій Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Лисичанська Луганської області у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області в особі: Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про скасування постанови про накладення штрафу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИВ:

Представник Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську звернувся до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області в особі: Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про скасування постанови про накладення штрафу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську 10 вересня 2015 року вх. № 3100/01-10 надійшла постанова про накладення штрафу в розмірі 680, 00 грн. (ВП № 42014036) від 09.09.2015 року за підписом старшого державного виконавця Галушки М.В. Вмотивована дана постанова тим, що УПФУ в м. Лисичанську без поважних причин не виконало рішення суду, щодо виконавчого листа № 2а-52/2007 виданого 11.02.2014 року Лисичанським міським судом про про визнання відмови управління Пенсійного фонду України в м Лисичанську перерахунку пенсії з інвалідності ОСОБА_1 відповідно до ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірною та зобовязання призначити позивачу з 01.12.2006 року пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а також провести перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду завдану здоров'ю в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком. Вважають постанову про накладення штрафу протиправною та незаконною з наступних підстав:

11 лютого 2014 року на адресу УПФУ м. Лисичанська надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження від 11.02.2014 року про визнання відмови управління Пенсійного фонду України в м Лисичанську перерахунку пенсії з інвалідності ОСОБА_1 відповідно до ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірною та зобовязання призначити позивачу з 01.12.2006 року пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а також провести перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду завдану здоров'ю в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

На адресу управління надійшло три вимоги від 20.02.2014р. №625/044-30, від 18.07.2014 №1579/022-30/8, від 05.08.2015 №1823/02.2-80/8 щодо не виконання рішення Лисичанського міського суду по справі № 2а-52. На зазначену вимогу надано відповіді, що ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії з розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком і додаткової пенсії за шкоду, нанесену здоров'ю в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком з 01.04.2008 року (копія розпорядження додається). Пенсія за рішенням суду УПФУ в м. Лисичанську виплачувалась по 31.10.2011 року. Ці суми нараховані у визначеному законодавством розмірі і виплачені. Були надані відповіді на дані вимоги.

З 01.11.2011 року пенсія перерахована згідно Постанови КМУ № 745 від 06.07.2011 року «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» в якій врегульовані окремі питання стосовно захисту соціальних прав громадян, в тому числі тих осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в межах наявного фінансового ресурсу.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цих законів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

19.06.2011 року набрав чинності Закон України від 14.06.2011р. №3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік», яким передбачено, зокрема, що у 2011 році положення ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Рішеннями Конституційного суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 та від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 підтверджена законність повноважень Кабінету міністрів України встановлювати розміри пенсійних виплат. Ураховуючи наведене, пенсійні виплати, передбачені Законом У країни «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в тому числі й ті, розмір яких було встановлено на виконання судових рішень, у період дії постанов уряду № 745, № 1210, № 1381 здійснюються у розмірах, визначених цими нормативними актами.

При прийнятті рішення про накладення штрафу на УПФУ в м. Лисичанську, державний виконавець не врахував, що відповідно до вимог ст. 22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм і заходів, які проводяться за рахунок коштів Державного бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. Головні розпорядники коштів Державного бюджету затверджуються законом про Державний бюджет на відповідний рік шляхом встановлення їм бюджетних призначень, що свідчить про те, що функції виплати пенсії та фінансування доплат пенсій згідно рішень суду не належать управлінню та не можуть бути ним виконаю.

Пенсії відповідно до законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про соціальний захист дітей війни» тощо, фінансуються за рахунок коштів державного бюджету, так як у 2011-2015 роках не передбачено бюджетних призначень на виплату сум за рішенням суду, а виплати, нараховані на виконання рішення суду, будуть проведені за наявності відповідних бюджетних призначень. Управлінням Пенсійного фонду України в м. Лисичанську фактично здійснено усі можливі дії в межах наданих йому повноважень з метою виконання судового рішення.

Крім того, як вбачається з судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 03.06.2014 року у справі «ОСОБА_2 проти України»), законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. Суд у цьому ж рішенні також констатував, що подальша дія судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, було внесено зміни, і відповідно обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 1 листопада 2011 року. Таким чином, управлінням постанову про відкриття провадження від 29.04.2015 року по примусову виконанню виконавчого листа 2а-52/2007 та постановою Вищого адміністративного суду України від 15.01.2009 року виконано в повному обсязі.

У звязку з викладеним позивач просив скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області ОСОБА_3 про накладання штрафу на Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську у розмірі 680 грн. від 09.09.2015 року.

Представник відповідача надав до суду письмові заперечення в яких зазначив, що позов не визнає, заперечує проти його задоволення з наступних підстав. Згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області перебувало виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Лисичанського міського суду Луганської області від 11.02.2014р. №2-а-52/2007 про визнання відмови УПФУ в м. Лисичанську у перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2006р. Надати більш детальну інформацію за виконавчим листом не є можливим, у звязку з тим, що всі виконавчі провадження, які перебували на виконанні знаходяться за адресою: м. Луганськ, пл. Героїв ВВВ, 9 та перебувають на тимчасово неконтрольованій території. 13.07.2015 р. державним виконавцем відновлено виконавче провадження. 13.07.2015р. направлено вимогу боржнику щодо стану виконання рішення суду, 05.08.2015р. направлено повторну вимогу. Боржником рішення не виконане. 09.09.2015р. державним виконавцем на підставі ст.ст.11, 89 Закону України «Про виконавче провадження» направлено на адресу боржника постанову про накладення штрафу у розмірі 680 грн. Копію цієї постанови направлено боржнику. Боржником на даний час не виконано не постанову державного виконавця, не рішення суду. Вважає вимоги адміністративного позову необґрунтованими та просить суд відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, надала суду письмову заяву, в якій просила суд розглядати справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3В в судове засідання не зявилась, надала суду письмову заяву, в якій просила суд розглядати справу за її відсутністю, позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 КАС України, розгляд справи і рішення по справі здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження № 42014036 від 11.02.2014 року, відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2а-52/200, виданого Вищим адміністративним судом України про зобовязання Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а також провести перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду завдану здоров'ю в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком починаючи з 01.12.2006 року.

Згідно з розпорядженням начальника управління УПФУ в м. Лисичанську від 16.02.2009 року, зроблено виплату пенсії інваліду ІІ групи, внаслідок аварії на ЧАЕС з 15.02.2009 року, згідно з виконавчим листом Вищого адміністративного суду України № 2а-52/2007 ОСОБА_1.

Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження № 42014036 від 11.02.2014 року, відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2а-52/2007, виданого Лисичанським міським судом про зобовязання Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області призначити пенсію ОСОБА_1 у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а також провести перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду завдану здоров'ю в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком починаючи з 01.12.2006 року.

Згідно з вимогами від 20.02.2014р. №625/044-30, від 18.07.2014 №1579/022-30/8, від 05.08.2015 №1823/02.2-80/8 року, старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області вимагав від Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську надати до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області інформацію щодо повного та фактичного виконання рішення суду.

Згідно з відповідями на вимоги від 25.02.2014р., 27.07.2015р., 11.08.2015 року, Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську повідомило, що пенсія згідно з рішенням суду виплачувалась по 31.10.2011 року. Ці суми нараховані у визначеному законодавстві розмірі і виплачені. З 01.11.2011 року пенсія перерахована згідно з Постановою КМУ № 745 від 06.07.2011 року «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету». Пенсійні виплати, передбачені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в тому числі і розмір яких було встановлено на виконання судових рішень, у період дії постанов Уряду № 745, № 1210, № 1381 здійснюється у розмірах, визначених цими нормативними актами.

Згідно з постановою про накладення штрафу ВП № 42014036 від 09.09.2015 року, в звязку з тим, що боржник без поважних причини у самостійний строк встановлений державним виконавцем не виконав рішення суду, накладено на Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську штраф у розмірі 680,00 грн.

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Відповідно до ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляд цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07.02.2014 р. при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобовязаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобовязані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Статтею 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» встановлено, що у 2011 році норми і положення ст.ст.39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», ст.ст. 14, 22, 37 та частини 3 ст. 43 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляд цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07.02.2014 р. при розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу», від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі Закон про виконавче провадження), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 03.06.2014 року у справі «ОСОБА_2 проти України»), законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. Суд у цьому ж рішенні також констатував, що подальша дія судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, було внесено зміни, і відповідно обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 1 листопада 2011 року.

Таким чином, законом встановлено, відсутність ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік, а тому є поважною причиною невиконання вимог державного виконавця щодо проведення оплат.

Постановою Кабінету Міністрів України № 745 від 06.07.2011 року «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок державного бюджету» (постанова набрала чинності 22.07.2011 року) встановлено розміри основної та додаткової пенсії для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що належать до категорії 1.

З 01.11.2011 року пенсійну справу ОСОБА_1 приведено у відповідність до вищевказаних нормативних актів.

Відповідями від 25.02.2014р., 27.07.2015р., 11.08.2015 року Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області повідомило про проведений перерахунок відповідача, після чого 09.09.2015 року державним виконавцем винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 680,00 грн. у зв'язку з невиконанням рішення суду боржником у встановлений державним виконавцем строк без поважних причин.

Разом з тим, статтею 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

За таких обставин, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №745 від 06.07.2011 року «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок державного бюджету», застосуванню підлягають положення ст.ст.50,54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а з 23.07.2011 року - Постанови Кабінету Міністрів України №745 від 06.07.2011 року.

На підставі викладеного, дослідивши у сукупності докази по справі, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, у звязку з чим, суд вважає що державним виконавцем при прийнятті рішення про накладення штрафу на позивача не було в повній мірі з'ясовано наявність поважних причин невиконання судового рішення, постанова про накладення штрафу є такою, що підлягає скасуванню, тому суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню та вважає за необхідне скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганської області ОСОБА_3 про накладання штрафу на Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську у розмірі 680 грн. від 09.09.2015 року.

Відповідно до ч.2 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншою сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст. 88 КАС України суд, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Враховуючи, що позивачем у строк, встановлений судом, судові витрати не оплачені, тому судовий збір у розмірі 1218,00 грн. на підставі ч. 2 ст. 88 КАС України підлягає стягненню з позивача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 8-11, 71, 99, 100, 122, 159, 160-163 КАС України, ст.ст. 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області в особі: Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про скасування постанови про накладення штрафу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1, задовольнити.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області ОСОБА_3 про накладання штрафу на Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську у розмірі 680 грн. від 09.09.2015 року.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську на користь держави судовий збір в розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у скороченому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА