Справа № 2а-1652/11
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

08 грудня 2015 рокусправа № 2а-1652/11

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Манцова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАГУНА» на постанову Приморського районного суду Запорізької області від 05 жовтня 2011 року

у адміністративній справі № 2-а-1652/2011 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Приморської міської ради Приморського району Запорізької області, районної ради Приморського району Запорізької області та третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивачів - Відділу Держкомзему у Приморському районі Запорізької області, і на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАГУНА» про скасування рішень,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Приморського районного суду Запорізької області від 05 жовтня 2011 року задоволено в повному обсязі адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Приморської міської ради Приморського району Запорізької області, районної ради Приморського району Запорізької області та третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивачів - Відділу Держкомзему у Приморському районі Запорізької області, і на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАГУНА», та визнано протиправним і скасовано Рішення №11 Приморської міської ради двадцять третього скликання двадцять восьмої сесії від 12 вересня 2001р. частково, а саме: підпункт 1.1. у АДРЕСА_1 площею 0.4 га ТОВ «Лагуна» в зв'язку з купівлею - продажем частини нерухомості у ВАТ «Орсельмаш», а також визнано протиправним та скасовано Рішення №14 Приморської районної ради двадцять третього скликання двадцять п'ятої сесії від 27 грудня 2001 р. повністю.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено ТОВ «ЛАГУНА» з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволені вимог позивачів в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, та перевіривши обґрунтованість судового рішення першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, і правильність юридичної оцінки фактичних обставин по цій справі, судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з нижченаведеного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що предметом спору у цій справі є: рішення №11 Приморської міської ради двадцять третього скликання двадцять восьмої сесії від 12 вересня 2011 року, в п.1.1 пункту першого якого надано згоду на збір матеріалів по оформленню права користування земельною ділянкою площею 0.4 га в АДРЕСА_1, ТОВ «Лагуна» у зв'язку з купівлею-продажем частини нерухомості у ВАТ «Орсельмаш» (а.с.12 т.1), та Рішення №14 Приморської районної ради двадцять третього скликання двадцять п'ятої сесії від 27 грудня 2001 р., яким було затверджено матеріали інвентаризації земель ТОВ «Лагуна» площею 0,4 га під комплексом оздоровчих споруд, та передано в постійне користування ТОВ «Лагуна» земельну ділянку площею 0,4 га на території Приморської міської ради (с.Набережне), з оформленням ТОВ «Лагуна» пава постійного користування згідно чинного законодавства (а.с.13 т.1).

Задовольняючи вимоги позивачів у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі по цій справі на підставі посвідченого Мартиненко Т.Т. в.о. державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори і зареєстрованого в реєстрі за № 826 договору купівлі - продажу від 18.05.2001 р., є власниками 9/200 частини нежитлової будівлі: яка складається з цегляної кінобудки і дерев'яної (піонерської) кімнати, а також навісу, туалетів, водопроводу, водонапірної вежі (вона ж - є резервуар для прісної води), воріт, парканів, хвіртки, тротуарів (вони ж - є асфальтоване замощення), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, розташованої на земельній ділянці 0.40 га, і стосовно якої було проведено державну реєстрацію майнових прав на нерухоме майно в Приморському комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації.

За вказаних обставин, та з огляду на те, що оскаржувані у цій справі рішення відповідача від №11 від 12 вересня 2011 року та №14 від 27 грудня 2001 р. - не були виконані, тобто, право власності, оренди, постійного користування за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Лагуна» не зареєстровано, що підтверджується Довідкою Приморського районного відділу Запорізької регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті по земельних ресурсах», і до наступного часу нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці 0.40 га, яка була відведена попередньому землекористувачу ВАТ «Орсільмаш» на підставі Державного акту на право постійного користування землею, виданого 11 квітня 2001 року та зареєстрованого за №148, що вбачається з тексту Договору №826, суд першої інстанції керуючись приписами ст.386 ЦК України про наявність у позивачів права на звернення до суду з вимогою вчинення певних дій для запобігання порушення їх прав власності.

Крім того, суд першої інстанції при вирішенні спору у цій справі взяв до уваги рішення Приморського районного суду Запорізької області по справі №2-1617/10 від 01.12.2010 р., яким оскаржувані у цій справі вищезазначені рішення відповідачів були визнані незаконними та скасовані, але це Рішення суду від 01.12.2010 р. було скасовано ухвалою апеляційного суду Запорізької області по справі № 22-2953/11 від 13.07.2011 р., і таким чином фактично було поновлено дію вищезазначених рішень відповідачів, але єдиною підставою для прийняття такого рішення стало те, що цей спір повинен вирішуватися вирішуватись в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

За вказаних вище обставин, суд першої інстанції і вирішував спір у цій справі в порядку адміністративного судочинства, акцентувавши увагу на наведені в ухвалі апеляційного суду Запорізької області по справі від 13.07.2011 р. висновки про перевищення міськрадою та їх владних повноважень при прийнятті рішення №11 Приморської міської ради двадцять третього скликання двадцять восьмої сесії від 12 вересня 2001р. та Рішення №14 Приморської районної ради двадцять третього скликання двадцять п'ятої сесії від 27 грудня 2001 р., оскільки ст.ст.19, 32 ЗК України (1991р.) було передбачено, що за межами населених пунктів надання та вилучення земель допускається за рішенням Верховної Ради України.

Судова колегія скасовуючи рішення суду першої інстанції у цій справі бере до уваги, що рішення №11 Приморської міської ради двадцять третього скликання двадцять восьмої сесії від 12 вересня 2011 року, в п.1.1 пункту першого якого надано згоду на збір матеріалів по оформленню права користування земельною ділянкою площею 0.4 га в АДРЕСА_1, ТОВ «Лагуна» у зв'язку з купівлею-продажем частини нерухомості у ВАТ «Орсельмаш» (а.с.12 т.1), яке є ненормативним правовими актом органу місцевого самоврядування одноразового застосування, яке вичерпало свою дію фактом його виконання, тому воно не може бути скасоване, про що чітко зазначено в рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року у справі № 1-9/2009

Про фактичне виконання рішення №11 Приморської міської ради двадцять третього скликання двадцять восьмої сесії від 12 вересня 2011 року свідчить прийняття Приморською районною радою двадцять третього скликання двадцять п'ятої сесії рішення №14 від 27 грудня 2001 р., яким було затверджено матеріали інвентаризації земель ТОВ «Лагуна» площею 0,4 га під комплексом оздоровчих споруд, та передано в постійне користування ТОВ «Лагуна» земельну ділянку площею 0,4 га на території Приморської міської ради (с.Набережне), з оформленням ТОВ «Лагуна» пава постійного користування згідно чинного законодавства (а.с.13 т.1).

Таким чином, оскільки рішення №11 Приморської міської ради двадцять третього скликання двадцять восьмої сесії від 12 вересня 2011 року на момент його оскарження позивачами по справі вже було виконано, і відповідні правові наслідки прийняття такого рішення вже настали, у суду першої інстанції не було правових підстав для застосовування в цій частині вимог позивачів процедури скасування цього рішення.

Щодо визнання протиправними рішення №11 Приморської міської ради двадцять третього скликання двадцять восьмої сесії від 12 вересня 2011 року та рішення Приморської районної ради двадцять третього скликання двадцять п'ятої сесії №14 від 27 грудня 2001 р., суд першої інстанції мав би перш за все встановити наявність у позивачів права заявляти до суду зазначені вимоги, оскільки в адміністративному порядку можуть бути оскаржені рішення суб'єкта владних повноважень, яким громадянин вважає, що: - порушено або порушуються його права чи свободи; - створено або створюються перепони для реалізації ним своїх конституційних прав чи свобод або що вжиті заходи щодо реалізації його прав є недостатніми; - покладено на нього обов'язки, не передбачені законодавством або передбачені законодавством, але без врахування конкретних обставин, за яких ці обов'язки повинні покладатися, або що вони покладені не уповноваженими на це особою чи органом; - його притягнено до відповідальності, яку не передбачено законом, або до нього застосовано стягнення за відсутністю передбачених законом підстав, або неправомочною службовою особою чи органом.

В даній справі наведених в попередньому абзаці обставин судом першої інстанції не встановлено, не встановлено таких обставин і апеляційним судом під час перегляду постанови суду першої інстанції, а з матеріалів справи вбачається, що власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, розташованої з 2001 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАГУНА», що набуто було Товариством у зв'язку із внесення учасниками товариства своїх часток до статутного фонду товариства, які відповідно до статуту, свою участь у товаристві не оспорювали.

Суд першої інстанції проігнорував той факт, що позивачі перестали бути співвласниками нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 - з моменту передачі його у 2001 р. до статутного фонду Товариства, і відповідно з моменту передачі засновниками нерухомого майна Товариству в якості вкладу, власником цього нерухомого майна стало Товариство (ст.12 Закону України «Пре господарські товариства», ч.1 ст. 21 Закону України «Про власність»).

Набуте позивачами у спільну сумісну власність подружжя на підставі договору купівлі-продажу від 18 травня 2001 р. 9/200 частин нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_1 були внесеня в якості внеску до статутного фонду ТОВ «Лагуна», яке було зареєстровано Приморською районною державною адміністрацією Запорізької області 12 липня 2001 року, щодо підтверджується змістом долученого до матеріалів справи Статуту Товариства. В обмін на внесення до статутного фонду 9/200 частин згаданого вище нерухомого майна, ОСОБА_1 отримав корпоративні права, тобто, частку у статутному фонді, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією акту прийому-передачі від червня 2001 року

Відповідно до ст. 115 ЦК господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу, а також майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

Крім того, те, що власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 з 2001 року є Товариство встановлено також рішенням апеляційного суду Запорізької області від 20.02.2013 р. по справі № 22-ц/778/458/13, яким за наслідками розгляду апеляційної скарги ТОВ «Лагуна» було скасоване рішення Приморського районного суду Запорізького області від 31.10.2012 р. по справі № 2-71/2012 і було ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до виконавчого комітету Приморської міської ради, та третьої особи ТОВ «Лагуна» про визнання незаконним та скасування рішення виконкому № 390 про видачу ТОВ«Лагуна» свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку із недоведеністю (безпідставністю) позовних вимог, бо права позивача ОСОБА_1 (позивача по цій адміністративній справі) не порушуються рішенням виконкому № 390 від 07.12.2007 р., оскільки власником нерухомого майна є ТОВ «Лагуна».

Якщо рухоме майно передане як вклад до статутного (складеного) капіталу до моменту державної реєстрації юридичної особи (ч. 4 ст. 87 ЦК), то право власності цієї юридичної особи на майно виникає не раніше дати такої реєстрації.

Оскільки на момент внесення нерухомого майна до статутного фонду, виникнення права колективної власності відповідно до Законів України «Про власність», «Про господарські товариства», та іншого чинного законодавства, не пов'язувалося із реєстрацією права власності в БТІ, то відповідно і факт реєстрації права власності за ТОВ «Лагуна» на нерухоме майно лише в 2008 році (при створенні товариства у 2001 році) не свідчить про незаконність набуття товариством права власності на це нерухоме майно, що підтверджено рішенням Господарського суду від 5.12.2011 р., яким встановлено, що без внесення майна до статутного фонду товариство не було б створено, оскільки господарські товариства створюються та діють на основі об'єднання майна.

Таким чином, судом першої інстанції всупереч вимог ст.72 КАСУ було проігноровано судові рішення, яким встановлені преюдиційні факти, що мають істотне значення для вирішення спору у даній адміністративній справі, який повинен вирішуватися саме з урахування правил корпоративного права.

Суд першої інстанції вирішуючи цю справу по суті не з'ясував якими нормами матеріального права регулюються спори, що виникають із корпоративних відносин, що призвело до помилкового вирішення спору у цій справі в порядку адміністративного судочинства

Корпоративні відносини на час виникнення спору у цій справі регулювалися Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, законами України від 19 вересня 1991 р. № 1576-ХІІ "Про господарські товариства", від 15 травня 2003 р. № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", і іншими нормативно-правовими актами.

Так, Законом України від 15 грудня 2006 р. № 483-V "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних спорів" (далі - закон № 483-V) до підвідомчості господарських судів віднесено справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

При визначенні підвідомчості (підсудності) справ цієї категорії суду першої інстанції необхідно було керуватися поняттям корпоративних прав, визначеним частиною першою статті 167 ГК, згідно з якою корпоративними є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

При цьому, пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 жовтня 2008 року «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» чітко визначено, що усі спори між господарським товариством та його учасником (засновником), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками) господарських товариств, пов'язані зі здійсненням ними корпоративних прав та виконанням обов'язків учасника господарського товариства, на підставі пункту 4 частини першої статті 12 ГПК підвідомчі (підсудні) господарським судам незалежно від суб'єктного складу учасників спору. Підвідомчими (підсудними) господарським судам на підставі пункту 4 частини першої статті 12 ГПК є також спори між учасниками (засновником) господарського товариства та господарським товариством щодо права власності на майно, переданого товариству як вклад до статутного (складеного) капіталу, а пунктом третім цієї постанови зазначено, що в порядку господарського судочинства не підлягають розгляду справи, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності інших суб'єктів господарювання, які не є господарськими товариствами (кооперативи, приватні, колективні підприємства тощо), якщо стороною у справі є фізична особа, що до спірного у цій справі спору не має відношення.

За правовою позицією Верховного Суду України, що наведена в пункті 11 згаданої вище Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 жовтня 2008 року, учасники господарського товариства не вправі звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших учасників господарського товариства та самого товариства поза відносинами представництва, а також обґрунтовувати свої вимоги порушенням прав інших учасників товариства, а при вирішенні корпоративного спору суд повинен встановити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з'ясувати питання про наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання. Відповідно, не можна задовольняти позовні вимоги щодо захисту права, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, чи буде воно порушено.

Статут юридичної особи за змістом частини другої статті 20 ГК є актом, який визначає правовий статус юридичної особи, оскільки він містить норми, обов'язкові для учасників товариства, його посадових осіб та інших працівників, а також визначає порядок затвердження та внесення змін до статуту. Підставами для визнання акта, в тому числі статуту, недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт, а також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Статут не є одностороннім правочином та не є договором, оскільки затверджується (змінюється) загальними зборами учасників (засновників), які кожен окремо не є ні суб'єктом права, ні органом, який здійснює представництво товариства, та затверджується (змінюється) не за домовленістю всіх учасників (засновників) товариства, а більшістю у 3/4 голосів чи простою більшістю голосів учасників товариства (статті 42, 59 Закону про господарські товариства), колегія суддів вважає, що позивачі можуть вирішувати всі спірні питання лише в порядку, визначеному Статутом Товариства, або в законодавстві, яким регулюються корпоративні відносини. Вказана позиція судової колегії також підтверджується раніше прийнятим рішенням по справі № 22-778/458/13, та по справі № 2/5009/6030/11 в яких зазначено, що ОСОБА_1 та інші учасники товариства мають право звернутися до господарського суду із позовом про визнання права власності, якщо вважають, що не передавали до статутного фонду ТОВ «Лагуна» свої частки у нерухомому майні. Проте, ні ОСОБА_1 ні інші учасник Товариства не зверталися до господарського суду і не оспорювали у встановленому законом порядку факт передачі у 2001 році своїх частин нерухомого майна та свою участь у ТОВ «Лагуна».

Не визнає судова колегія також доказом для скасування оскаржуваних у цій справі рішень міськради та райради - інформаційну довідку Приморського КП БТІ, оскільки останній запис Приморського КП БТІ від 15.01.2008 р. про скасування реєстрацію права власності на Нерухоме майно за ТОВ «Лагуна» рішенням господарського суду Запорізької області 05.12.2011 р. по справі № 2/5009/6030/11, залишеним без змін апеляційною та касаційною інстанціями, визнана неправомірною у зв'язку з визнанням недійсним рішення Приморської міської ради № 54 від 27.06.2008 р., на виконання якого і було вчинено вказаний запис.

Підсумовуючи вищенаведене, та з огляду на те, що оскаржувані у цій справі рішення міськради та райради пов'язані з користуванням землею ТОВ «Лагуна», судова колегія вважає, що заявлені у цій справі вимоги позивачів не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки фактично наявне звернення про вирішення спору про право ОСОБА_1, як учасника ТОВ «Лагуна», і його дружини як співвласниці сумісного подружнього майна, фактично виниклого з приводу їх права на земельну ділянку, яке на думку позивачів було порушено органами державної влади та місцевого самоврядування шляхом прийняття відповідних рішень, які і оскаржуться позивачами у цій справі. Ініційований позивачами у цій справі спір на думку судової колегії має вирішуватися за правилами цивільного, або господарського судочинства в залежності від суб'єктного складу осіб, і попереднього вирішення позивачами у визначеному законом порядку питання про своє право на 9/200 частини нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.203, ст.205, ст.206 КАС України, колегія суддів -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАГУНА» - задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду Запорізької області від 05 жовтня 2011 року - скасувати та закрити провадження у адміністративній справі № 2-а-1652/2011 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Приморської міської ради Приморського району Запорізької області, районної ради Приморського району Запорізької області та третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивачів - Відділу Держкомзему у Приморському районі Запорізької області, і на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАГУНА» про скасування рішень

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтею 212 КАС України

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов