Справа № 308/12291/15-а
Суддя: Бенца К. К.
Дата ухвалення: 2016-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2016 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання Турецька Я.П.

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області про скасування рішення Управління Пенсійного Фонду України в м. Ужгороді про відмову у призначеннні пенсії та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у порядку провадження у справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області про скасування рішення Управління Пенсійного Фонду України в м. Ужгороді про відмову у призначеннні пенсії та зобовязання вчинити певні дії. Мотивуючи позовні вимоги вказує на те, що 15.08.2013 року вона звернулася до Управління Пенсійного Фонду України в Куйбишевському районі м. Донецька ( за місцем проживання) із заявою щодо призначення їй пенсії за вислугою років. Рішенням від 23.10.2013 року за № 43 Управління Пенсійного Фонду України в Куйбишевському районі м. Донецька відмовило їй у призначенні пенсії. Не погодившись із вказаним рішенням, позивач оскаржила його в судовому порядку і постановою Куйбишевського районного суду м. Донецька від 05.08.2014 р. скасовано рішення за № 43 від 23.10.2013 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 та зобовязано Управління Пенсійного Фонду України в Куйбишевському районі м. Донецька зарахувати період роботи ОСОБА_1 з 02.09.1989р. по 01.11.1990р. на посаді директора підліткового клубу Ровесник до спеціального стажу. Позивач вказує на те, що в вересні 2014р. вона перемістилася з тимчасово окупованої території ( м. Донецьк) в м. Ужгород та її було взято на облік осіб, які переміщені з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, що підтверджується довідкою від 09.12.2014р. № НОМЕР_1. Позивач зазначає, що 27.08.2015 року вона звернулася до Управління Пенсійного Фонду України в м. Ужгороді із заявою щодо призначення їй пенсії за вислугою років. Однак рішенням від 29.09.2015 року відповідач відмовив у призначенні їй пенсії. Свою відмову мотивували тим, що у позивача відсутній необхідний спеціальний стаж роботи для прийняття рішення про призначення пенсії за вислугу років. Відповідачем не зараховано до спеціального стажу період роботи позивача ОСОБА_1 у підлітковому клубі Ровесник з 01.09.1989р. по 01.11.1990р., з тих підстав, що підлітковий клуб не належить до позашкільних закладів освіти відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2002р. № 1436.

Вважає, що рішення УПФ України в м. Ужгород щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років є протиправним з підстав викладених в адміністративному позові.

Позивач вважає, що діями посадових осіб Управління ПФ України в м. Ужгороді Закарпатської області порушені її права та інтереси, а від так за захистом таких, вимушена звертатися до суду.

З посиланням на викладене , на положення ст.ст. 19,46,58 Конституції України, на положення Закону України Про пенсійне забезпечення, Закону України Про освіту позивач просить суд:

скасувати рішення Управління Пенсійного Фонду України в м. Ужгороді про відмову в призначенні пенсії ( вкладка № 70 до протоколу № 40 29.05.2015р.);

зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Ужгород Закарпатської області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 02.09.1989р. по 01.11.1990р. на посаді директора підліткового клуба Ровесник до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років;

зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Ужгород Закарпатської області призначити з 15.08.2013 р. ОСОБА_1 пенсію за вислугу років.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала і просила задовольнити їх в повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позові.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив задовольнити їх в повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позові. В своїх поясненнях посилався на обставини, що викладені в позові. Зокрема, наголосив на тому, що позивач ОСОБА_1 вперше звернулася до органів пенсійного фонду з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років 15.08.2013р., що встановлено постановою Куйбишевського районного суду м. Донецька від 05.08.2014 р. Також зазначив, що позивач з незалежних від неї причин вимушена була переміститись з тимчасово окупованої території м. Донецьк в м. Ужгород.

Представник управління Пенсійного фонду України в м. Ужгород Закарпатської області позов не визнала з підстав викладених у письмових запереченнях, що надійшли на адресу суду 28.10.2015р.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Із змісту статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч. 2 ст. 11, ч. 2ст. 71 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Законі України «Про пенсійне забезпечення», якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Як встановлено судом, позивач у період роботи з 02.09.1989р. по 01.11.1990р. працювала на посаді директора підліткового клубу Ровесник при СШ № 97. 01.11.1990р. вона звільнена на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у звязку з ліквідацією установи, що підтверджується трудовою книжкою ОСОБА_1, оригінал якої був оглянутий в судовому засіданні, копія міститься при матеріалах справи. ( а.с.12-15)

Позивач ОСОБА_1 15.08.2013 р. звернулася до УПФУ в Куйбишевському районі м. Донецька із заявою про призначення пенсії за вислугу років, однак рішенням відповідача від 23.10.2013 р. №43 позивачу відмовлено в призначенні пенсії з мотивів відсутності необхідного спеціального стажу роботи і вказані обставини встановлені постановою Куйбишевського районного суду м. Донецька від 05.08.2014 р. ( а.с.20-22)

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у вересні 2014 року перемістилася з тимчасово окупованої території м. Донецьк в м. Ужгород, що підтверджується довідкою № НОМЕР_1 від 09.12.2014р. виданої Управлінням праці та соціального захисту населення (а.с.16)

27.08.2015 р. ОСОБА_1 звернулася до Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгород з заявою про призначення пенсії за вислугу років (а.с.19).

Проте, рішенням ( вкладка №70 до протоколу № 40) Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгород Закарпатської області відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугу років з мотивів відсутності необхідного спеціального стажу роботи, який дає право на призначення даного виду пенсії. Період роботи у підлітковому клубі Ровесник з 01.09.1989р. по 01.11.1990р. не зараховано до спеціального стажу, оскільки відповідно до постанови КМ України від 26.09.2002 р. №1436 «Про внесення змін до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту населення і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» підлітковий клуб не налжить до позашкільних закладів освіти. (а.с.18)

Відповідно до ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію завіком.

Згідно п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" ( в редакції Закону станом на час звернення позивача вперше до пенсійних органів) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядкуякий визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про освіту» структура освіти включає в себе в тому числі, позашкільну освіту, яка згідно ст.38 цього ж Закону є частиною структури освіти і спрямовуються на розвиток здібностей, талантів дітей, учнівської та студентської молоді, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні. До позашкільних навчальних закладів належать: палаци, будинки, центри, станції дитячої, юнацької творчості, учнівські та студентські клуби, дитячо-юнацькі спортивні школи, школи мистецтв, студії, початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади, бібліотеки, оздоровчі та інші заклади. ( ст. 39 ЗУ Про освіту)

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України "Про позашкільну освіту" позашкільні навчальні заклади можуть функціонувати у формі центрів, комплексів, палаців, будинків, клубів, станцій, кімнат, студій, шкіл мистецтв, початкових спеціалізованих мистецьких навчальних закладів (шкіл естетичного виховання), спортивних шкіл, дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, фізкультурно-спортивних клубів за місцем проживання, фізкультурно-оздоровчих клубів інвалідів, спеціалізованих дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, дитячих стадіонів, дитячих бібліотек, дитячих флотилій, галерей, бюро, оздоровчих закладів, що здійснюють позашкільну освіту.

Відповідно до положень ст. 21 Закону України «Про позашкільну освіту» педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугу років за наявності педагогічного стажу не менше ніж 25 років. Перелік посад педагогічних працівників системи позашкільної освіти встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років, затвердженого постановою КМУ від 04.11.1993р. № 909 (із змінами та доповненнями), передбачено, що право на пенсію за вислугою років у позашкільних навчальних закладах мають, директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники,керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Відповідно до п. 2 приміток до постанови Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N 909 « Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах передбачених цим переліком дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ, а відповідно до п. 3 приміток до постанови Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N 909 « Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 01.01.1992р., яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Згідно ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, окрім випадків, передбачених Конституцією України. Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і набуте право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, ч. 2 ст. 6, ст. 8, ч. 2 ст. 19, статтями 22, 23, ч. 1 ст. 24 Конституції України, не може бути звужено.

Крім того, вирішуючи питання про застосування нормативно-правових актів та Закону в часі, суд виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Аналогічна правова позиція зі спірного питання висловлена Верховним Судом України в постановах № 21-348а13 від 10.12.2013 року, № 21-445а13 від 17.12.2013 року.

Відповідно до вимог ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

З урахуванням викладеного, виходячи з основоположних засад Конституції України, правового аналізу викладених вище норм чинного пенсійного законодавства, вивчивши матеріали справи , суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно не було включено до спеціального стажу період роботи позивача на посаді директора підліткового клуба Ровесник з 02.09.1989р. по 01.11.1990р. , що дає право для призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до статті 8 КАС України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значеня для прийняття рішення тощо.

Відповідно до статті 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності.Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Судом враховується положення ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Виходячи із норм викладених в ст. 71 КАС України встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

Приймаючи до уваги викладене, з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини та визначені відповідно до них правовідносини, а також те, що на час розгляду справи та винесення постанови по суті заявлених позовних вимог, відповідачем доказів щодо правомірності свого рішення щодо не включення до спеціального стажу для обчислення пенсії позивача за вислугу років період роботи у підлітковому клубі Ровесник з 02.09.1989р. по 01.11.1990р. суду надано не було, будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачем обставини у суду відсутні, а тому приходжу до висновку ,що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до повного задоволення. Відповідач не довів законність прийнятого ним рішення щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за вислугу років.

Згідно до статті 159 КАС України, судом у встановленому процесуальним порядком з'ясовані обставини справи, що підтверджуються належними і допустимими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, враховані норми матеріального права, якими врегульовані спірні відносини. За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про порушення відповідачем вимог законодавства, що призвело до порушення суб'єктивних прав позивача, які підлягають поновленню судом шляхом скасування рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії ( вкладка №70 до протоколу № 40 , 29.09.2015 р.) та покладання на відповідача обов'язку зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 02.09.1989р. по 01.11.1990р. на посаді директора підліткового клуба Ровесник до спеціального стажу та призначити з 15.08.2013 р. ОСОБА_1 пенсію за вислугу років.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 вперше звернулася до пенсійного органу з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років 15.08.2013 р., однак з незалежних від неї причин змушена була переміститися з тимчасово окупованої території м. Донецьк в м. Ужгород, що зумовило повторне звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років, суд приходить до висновку , що наявні правові підстави для призначення позивачу пенсії саме з 15.08.2013 р.на умовах, встановлених законом, що гарантує дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ст. ст.9,11,17,18,70,71,158-163,167,186 КАС України, Законом України «Про пенсійне забезпечення», ЗУ Про освіту , суд, -

п о с т а н о в и в :

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області про скасування рішення Управління Пенсійного Фонду України в м. Ужгороді про відмову у призначеннні пенсії та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгород Закарпатської області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1( вкладка №70 до протоколу № 40 , 29.09.2015 р.)

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгород Закарпатської області зарахувати ОСОБА_1 період її роботи з 02.09.1989р. по 01.11.1990р. на посаді директора підліткового клуба Ровесник до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгород Закарпатської області призначити з 15.08.2013 року ОСОБА_1 пенсію за вислугу років.

Стягнути із Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгород Закарпатської області на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 487,20 гривень ( чотиристо вісімдесят сім гривень 20 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст. 160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4