Справа № 342/1110/13-а
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2016-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 р. Справа № 876/15460/13

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Старунського Д.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 19.11.2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Городенківської міської ради, третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання неправомірним та скасування рішення сесії Городенківської міської ради Івано-Франківської області від 10.01.2013 року № 1588, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 10.07.2013 року звернувся до суду з позовом мотивуючи його тим, що він вважає рішення Городенківської міської ради № 1588 від 10.01.2013 року незаконним, оскільки воно прийнято на підставі Акту комісії від 25.12.2012 року з яким він не згідний. І стверджує, що комісія неправильно трактувала рішення Городенківського районного суду від 23.11.2012 року встановивши межі по межі фактичного користування земельними ділянками між ним і ОСОБА_2, а цього не можна було робити. Позивач просив даний позов задовольнити, оскільки вважає дане рішення незаконним бо ним затверджено Акт з яким він не згідний тому його слід скасувати.

Оскаржуваною постановою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 19.11.2013 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Городенківської міської ради, третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання неправомірним та скасування рішення сесії Городенківської міської ради Івано-Франківської області від 10.01.2013 року № 1588 - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що вважає дане рішення незаконним бо ним затверджено Акт з яким він не згідний тому його слід скасувати.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що про складання комісією Городенківської міської ради Акту 25.12.2013 року було відомо і ОСОБА_3, і ОСОБА_2 про що свідчать їх підписи .

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Судом не беруться до уваги твердження позивача, що ОСОБА_2 користується - підробленими документами, що працівники Городенківської міської ради надають перевагу ОСОБА_2, і ставляться до нього упереджено не беручи до уваги його пояснення, що в свою чергу призвело до прийняття міською радою оскаржуваного ним рішення, оскільки вони не підтверджені жодними доказами, а факт звертання позивача в прокуратуру, зокрема і після складання Акту 25.12.2012 року, чи в ОВС не підтверджує дійсність даних тверджень, бо відсутні конкретні процесуальні документи з приводу відповідних звертань, що підтверджують їх дійсність.

Крім того судом враховуються пояснення позивача з яких вбачається, що він фактично не згідний тільки із змістом самого Акту від 25.12.2012 року та стверджує, що працівники міської ради не правильно зрозуміли рішення суду від 23.12.2012 року, у зв'язку з чим і звернувся до суду з даним позовом, але не подає доказів неправомірності рішення відповідача №1588 від 10.01.2013 року.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що Городенківська міська рада прийняла рішення №1588 10.01.2013 року на підставі Акту комісії по встановленню меж земельних ділянок по вул. Винниченка, 125 та Винниченка, 125а від 25.12.2012 року, який ніким не оскаржувався у передбаченому законодавством порядку і ніким не скасовувався, та враховуючи, що він складався комісією міської ради на підставі рішення Городенківського районного суду від 23.11.2012 року яке набрало законної сили, в присутності позивача, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, частково відповідають нормам матеріального права.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 23.11.2012 року , яким зобов'язано Городенківську міську раду погодити межі між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 оскільки вони не могли вирішити дане питання в добровільному порядку, комісія Городенківської міської ради склала Акт від 25.12.2012 року про встановлення меж земельних ділянок по АДРЕСА_1, який був чинним на момент прийняття рішення відповідачем.

На сесії Городенківської міської ради Рішенням №1588 від 10.01.2013 року даний Акт було затверджено .

Про складання комісією Городенківської міської ради Акту 25.12.2013 року було відомо і ОСОБА_3, і ОСОБА_2 про що свідчать їх підписи .

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суди всіх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку колегії суддів такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС (у редакції, чинній на час звернення Товариства до суду з позовом) компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України в п. 4 мотивувальної частини рішення від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказав, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Частиною 1 ст. 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

А тому рішення Городенківської міської ради № 1588 від 10.01.2013 року відповідно до якого було видано свідоцтво про право власності індексний номер 7856389 від 12.08.2013 року, які є актом індивідуальної дії, вичерпали свою юридичну силу після реалізації, а саме: після одержання власниками земельної ділянки документів, що посвідчують право власності та його державної реєстрації.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що після оформлення відповідно до чинного законодавства права власності на земельну ділянку виник спір про право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені у статтях 152 ЗК та 16 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 01.10.2013 року у справі № 21-228а13, яка відповідно до приписів ч. 1 ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для врахування усіма судами України.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно із ч. 1 ст. 203 КАС України постанова суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених ст. 157 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у адміністративній справі - закриттю.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 19.11.2013 року у справі № 342/1110/13-а - скасувати, а справу провадженням в суді закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді Д.М. Старунський

В.Я. Качмар