Справа № 2-а-1230/1-10
Суддя: Бартащук Л. П.
Дата ухвалення: 2010-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№ 2а-1230/1-2010
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2010 року Дніпровський районний суд м. Києва в складі :

Головуючого судді БАРТАЩУК Л.П.,

при секретарі Полторак І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровського району м. Києва, ОСОБА_2 міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва (відповідач-1), Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації (відповідач-2), ОСОБА_2 міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (відповідач-3), про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії, просить визнати діяння Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва, Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації та ОСОБА_2 міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати основної та додаткової пенсії та щорічної допомоги на оздоровлення , як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесеного відповідно до ст. 14 Закону «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за 2004 - 2010 роки, неправомірними, зобовязати відповідачів здійснити перерахунок зазначених сум допомоги та стягнути на його користь витрачені кошти в розмірі 500 гривень на правову допомогу.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідом II групи з 21.07.2004 року безстроково, на нього поширюється дія Закону «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки він являється учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

З того часу він перебуває на обліку у відповідачів та отримує пенсію і щорічну допомогу відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Проте, на думку позивача, Відповідачі невірно обчислюють йому розмір пенсії і щорічної допомоги на оздоровлення, відповідно, сплачують йому ці суми не в повному розмірі, керуючись при цьому постановами КМУ, а не на підставі Закону України, тобто всупереч Конституції України та Законів України.

На письмове звернення до відповідачів, йому було відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії, тому відмова в здійсненні перерахунку, на думку позивача, є протиправною, грубо порушує його права та законні інтереси.

Оскільки стаття 28 Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», якою встановлено мінімальний розмір пенсії за віком встановлений в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, набрала чинність з 12.01.2005 року згідно з Законом від 23.12.2004 року, позивач просить визнати дії відповідача-1 щодо відмови у здійсненні йому перерахунку пенсії неправомірними та зобов'язати Відповідача перерахувати перераховану йому пенсію з 2004 року та зобов'язати встановити розмір державної та додаткової пенсії не нижче розміру пенсії, встановленої статтями 50, 54 Закону України з урахуванням розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної за правилами ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", також зобов'язати Відповідача виплатити йому різницю з урахуванням підвищення та проведених йому виплат за відповідний період.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», він має також право на отримання щорічної грошової допомоги на оздоровлення в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат. Нарахування та виплата йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2004-2010 роки, здійснювалася відповідачами-2,3 відповідно до постанов КМУ в розмірі, значно меншому, ніж це встановлено базовим Законом. Розмір мінімальної заробітної плати визначається Законами України «Про Державних бюджет» на відповідні роки і цей

розмір береться для розрахунку на момент виплати допомоги. Оскільки відповідачі так і не здійснили перерахунок та виплату щорічної грошової допомоги в розмірі, передбаченому Законом України, позивач просить суд захистити його порушене право та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В матеріалах справи міститься письмова заява ОСОБА_1 про можливість розгляду справи у його відсутність, на підставі наявних в справі доказів, в порядку письмового провадження (а.с. 10).

Представник відповідача - Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва до початку судового розгляду справи направив письмову заяву, де просив справу розглянути на підставі наявних у справі письмових доказів в порядку письмового провадження, в позові просив відмовити підстав, викладених в письмових запереченнях.

Представник відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не зявилася, направила письмові заперечення, посилаючись в них на те, що нарахування та виплата позивачу щорічної грошової допомоги проводилась у повній відповідності з вимогами Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Постановами КМУ «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Крім того, представник вказала на пропуск позивачем строку звернення до суду, наполягала на застосуванні судом ст. 100 КАС України та просила в позові відмовити, а справу розглянути у відсутність представника в порядку письмового провадження.

Представник відповідача ОСОБА_2 міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у судове засідання не зявився, про час та місце засідання повідомлена належним чином, направила на адресу суду письмові заперечення, просила справу розглянути у відсутність представника з урахуванням письмових заперечень, в позові відмовити.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача та представників відповідачів, в порядку письмового провадження, відповідно до вимог ст. 122 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Ухвалою суду від 07.12.2010р. позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровського району м. Києва, ОСОБА_2 міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії (здійснити перерахунок і виплату щорічної допомоги на оздоровлення) за період з 06.09.2004 року по 18.05.2010 року залишена без розгляду.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровського району м. Києва, ОСОБА_2 міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат після 18.05.2010 року судом встановлено наступне.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Як встановлено у судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії відповідно до положень Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що підтверджується актом огляду МСЕК, копією посвідчення (а.с. 13-14 ), не оспорюється сторонами у справі.

З того часу позивач перебуває на обліку відповідачів і має право на отримання основної та додаткової пенсії, щорічної допомоги на оздоровлення згідно ст. ст. 48, 50, 54 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів II групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до частини першої статті 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами II групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Зазначена редакція положень ст.ст. 50, 54 Закону набрала чинності з 01.01.2008 року, проте, вказані зміни визнано такими, що не відповідають Конституції України рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року.

Згідно з ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Зі змісту статей 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом.

Згідно ч. 3 ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, у тому числі віднесеним до категорії 1. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Таким чином, для позивача, як інваліда II групи, починаючи з 22.05.2008 року Управлінням Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі, щодо якої встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою 1 категорії, розмір державної та додаткової пенсії повинен був розраховуватися, виходячи з наведених розмірів.

Суд не приймає доводи відповідачів в тій частині, що відповідно до ч. 4, 5 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, пенсій у зв'язку з настанням інвалідності або втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначається Кабінетом Міністрів України, внаслідок чого УПФ керувалося розміром, визначеним постановами КМУ, оскільки надання законодавцем права Кабінету Міністрів України визначати розмір та порядок виплат не означає, що останній, встановлюючи порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених Законом.

При розгляді вимог позивача до УПФ у Дніпровському районі м. Києва, встановлюючи час, з якого потрібно зробити перерахунок пенсії та заборгованості, що виникла у відповідача перед позивачем, суд враховує положення частини 2 статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає та виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком, тому вимогу відповідача застосувати ст. 99, 100 КАС України до вимог позивача про здійснення перерахунку і виплати пенсії суд вважає необгрунтованою.

Таким чином, суд дійшов до висновку про часткове задоволення вимог позивача до УПФУ, оскільки при нарахуванні позивачу пенсії (державної та додаткової) відповідачем -1 порушені вимоги Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Щодо вимог позивача про здійснення перерахунку і виплати щорічної допомогу на оздоровлення судом встановлено наступне.

Статтею 48 Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції 06.06.96 р., яка набрала чинності 20.06.1996 року, передбачено, що учасники ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії мають право на отримання щорічної грошової допомоги в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат.

Положення вказаної статті діяли до прийняття Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 20.12.2005 року, яким дію абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та

сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було зупинено в частині виплати компенсацій і допомоги.

Законом України від 19.12.2006 року № 489-V «Про Державний бюджет на 2007 рік» дію зазначених вище абзаців та частин ст. 48 Закону України"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" також було зупинено в частині виплати компенсацій і допомоги в розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати, проте зупинення визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007р.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року, що набрав чинності 01.01.2008 року, текст абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було викладено в такій редакції: «Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та в розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Проте, вказані зміни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10- рп/2008 р.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 07.12.2010р. позовну заяву ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровського району м. Києва, ОСОБА_2 міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в частині вимог про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії (здійснити перерахунок і виплату щорічної допомоги на оздоровлення за період з 06.09.2004 року по 18.05.2010 року) залишено без розгляду на підставі ст.ст. 99, 100 КАС України.

Згідно розпорядження відповідача-2 від 13.08.201 Ороку, які містяться в матеріалах справи, щорічна допомога на оздоровлення позивачу нарахована в розмірі 120, 00 гривень.

При цьому, розмір зазначеної допомоги відповідач-2 обгрунтовує тим, що згідно зі ст. 70 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат у межах асигнувань, передбачених за відповідними цільовими програмами.

При вирішенні даного спору суд виходить з того, що надання законодавцем - Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України визначати розмір та порядок виплат не означає, що останній, встановлюючи розмір та порядок соціальних виплат, може допустити звуження змісту та обсягу правгромадян, встановлених Законом.

Отже, нарахування і здійснення щорічної допомоги на оздоровлення на підставі постанови КМУ, а не чинного Закону України, є безперечно, порушенням права особи на отримання допомоги.

За таких обставин вимоги позивача до відповідачів 2,3 підлягають частковому задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на оплату послуг на правову допомогу розмірі 500 гривень, судом встановлено наступне.

Згідно із ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про адвокатуру» оплата допомоги адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином та юридичною особою (адвокатським об'єднанням) чи безпосередньо адвокатом. Суд може, враховуючи обсяг допомоги адвоката й витрачений ним час, зменшити розмір відшкодування цих витрат.

Оскільки Закону, про який йдеться у ст. 90 КАС України, на даний час немає, розмір компенсації з урахуванням обставин конкретної справи, визначає суд відповідно до вимог постанови КМУ від 27.04.2006 р. № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справи і порядок їх компенсації за рахунок держави». Вказаною постановою КМУ передбачений граничний розмір компенсації на правову допомогу -40% розміру мінімальної заробітної плати за годину його роботи.

Оскільки позивачем не подано доказів на підтвердження кількості витраченого часу фахівцями в галузі права на надання правової допомоги в даній справі, суд вважає необхідним відмовити в цій частині позовних вимог.

Виходячи з викладеного, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання неправомірними діянь відповідачів щодо порушення ними вимог ст. ст. 48, 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" при нарахуванні позивачу розміру основної і додаткової пенсії та щорічної допомоги на оздоровлення. Також, суд дійшов до висновку про необхідність зобовязання Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплату позивачу, починаючи з 22.05.2008 року державної пенсії в розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію, в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", взявши за основу розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"; зобовязання Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації здійснити перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення позивачеві за 2010 рік відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат, з урахуванням проведених позивачеві за цей період виплат, а ОСОБА_2 міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат зобовязати виплатити позивачу суми перерахованої щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік; крім того, суд дійшов до висновку про відмову у вимогах про відшкодування витрат на правову допомогу.

Згідно п. 18 ч. 1 ст. 4 Декрету КМУ «Про державне мито» за № 7-93 від 21.01.1993 року позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 19, 46, 55. 92 Конституції України, ст. 48, 50. 54, 71 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», керуючись ст. 11, 17, 71, 99, 100, 158-163, 167, 186 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва, Управління праці та соціального захисту населення Дніпровського району м. Києва, ОСОБА_2 міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва, Управління праці та соціального захисту населення Дніпровського району м. Києва, ОСОБА_2 міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (пенсії та щорічної допомоги на оздоровлення) ОСОБА_1, з порушенням вимог Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1, починаючи з 18.05.2010 року державної пенсії в розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію, в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону України ''Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", взявши за основу розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений ч.І ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", який встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за відповідний період, з урахуванням проведених позивачеві виплат.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат здійсни ти перерахунок та виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати, враховуючи нараховані та виплачені позивачеві суми допомоги.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до ОСОБА_2 апеляційного адміністративного суду протягом 10-ти днів з дня оголошення постанови в повному обсязі, а учасниками судового розгляду, які не були присутні у судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ: