Справа № 816/3262/15-а
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2016-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2016 р.Справа № 816/3262/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:
Головуючого судді: Курило Л.В.,
Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання - Дудки О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.11.2015р. по справі № 816/3262/15-а
за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради
про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИЛА:
13.08.2015 року позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 - звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив суд:
- визнати протиправними дії Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, які полягають у відмові ФОП ОСОБА_1 компенсувати витрати на виплату середнього заробітку працівнику ОСОБА_2 , призваному на військову службу 13.02.2015р. за призовом під час мобілізації, на особливий період відповідно до вимог Закону України від 27.03.2014р. №1169-VII "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення проведення мобілізації" та постанови Кабінету Міністрів України №105 від 04.03.2015р. "Про затвердження порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період";
- зобов`язати Департамент праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради включити виплачену згідно звітів суму до зведеного звіту про фактичні витрати на виплату компенсації середнього заробітку працівнику ОСОБА_2 , призваному на військову службу 13.02.2015р. за призовом під час мобілізації за особливий період.
Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.11.2015р. позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправними дії Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, які полягають у відмові виплатити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 суму компенсації середнього заробітку працівника, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, ОСОБА_2 за період з березня 2015 року по квітень 2015 року.
Зобов`язано Департамент праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради прийняти звіти фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникові, призваному на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, ОСОБА_2 , за період з березня 2015 року по квітень 2015 року та включити виплачену згідно звітів суму до зведеного звіту про фактичні витрати на виплату компенсації середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В судове засідання суду апеляційної інстанції учасники процесу не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином.
Позивач та представник відповідача надіслали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
Відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.
Згідно з ч.1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши в межах апеляційної скарги постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 10.10.2001 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов`язкових платежів НОМЕР_1 (а.с. 10).
11.10.2012 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено трудовий договір (а. с. 13), відповідно до якого ОСОБА_2 прийнятий безстроково на посаду охоронника.
12.10.2012 року вищевказаний договір зареєстровано Кременчуцьким міськрайонним центром зайнятості за № 6.
Як убачається з повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 № 272/НВЧ від 17.02.2015 року, ОСОБА_2 призваний на військову службу до військової частини Збройних Сил України на виконання Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" № 15/2015 від 14.01.2015 року (а.с. 15).
За період з березня 2015 року по квітень 2015 року ФОП ОСОБА_1 здійснив виплату середньомісячної заробітної плати ОСОБА_2 на загальну суму 2460,00 грн., що підтверджується звітами про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації за березень 2015 р. та за квітень 2015 р. ( а.с. 19-20).
19.05.2015 р. позивач, як фізична особа-підприємець, направив на адресу Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради звіт встановленої форми про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у березні 2015 р., до якого включив суму нарахованої ОСОБА_2 середньої заробітної плати у розмірі 1230,00 грн. та звіт встановленої форми про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у квітні 2015 р., до якого включив суму нарахованої ОСОБА_2 середньої заробітної плати у розмірі 1230,00 грн. (а.с. 8,9).
Листом від 02.06.2015 року № 26-02/833 Департамент праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради повідомив ФОП ОСОБА_1 про те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 105 від 04.03.2015 року "Про затвердження Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період" виплата вищезазначеної компенсації передбачена підприємствам, установам, організаціям. Порядком не передбачені зазначені виплати фізичній особі - підприємцю (а.с. 7).
Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, який згідно з п.2 Порядку №105 є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, відповідно до положень п. 4 Порядку №105 був зобов`язаний включити до зведених звітів про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 2 відомості про виплату ФОП ОСОБА_1 середнього заробітку своєму працівнику ОСОБА_2 , однак, вказаного відповідачем не було зроблено, що свідчить про його протиправну бездіяльність.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до частини 3 статті 119 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
За змістом п. 2 Розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року №1275-VII поширено, зокрема, дію частини третьої статті 119 КЗпП України в редакції цього Закону на громадян України, які, починаючи з 18 березня 2014 року, були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126-VII.
Пунктом 7 Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" № 15/2015 від 14.01.2015 року доводиться до відома керівників органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, що згідно із статтею 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", статтею 119 КЗпП України за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, закріплені гарантії щодо збереження за ними місця роботи (посади) на термін, що не перевищує одного року.
Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Згідно з пп. 14.1.222 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що роботодавцем, зокрема, є самозайнята особа, яка використовує найману працю фізичних осіб на підставі укладених трудових договорів (контрактів) та несе обов`язки із сплати їм заробітної плати, а також нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці, інші обов`язки, передбачені законами.
Статтею 7 КЗпП України передбачено, що особливості регулювання праці осіб, які працюють у районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я, тимчасових і сезонних працівників, а також працівників, які працюють у фізичних осіб за трудовими договорами, додаткові (крім передбачених у статтях 37 і 41 цього Кодексу) підстави для припинення трудового договору деяких категорій працівників за певних умов (порушення встановлених правил прийняття на роботу та ін.) встановлюються законодавством.
З системного аналізу вказаних правових приписів вбачається, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників як підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, так і осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, за виключенням особливостей регулювання таких правовідносин у випадках, прямо передбачених законодавством.
Оскільки положення статті 119 КЗпП України, якими встановлено гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків, не містять жодних застережень щодо непоширення цих гарантій на працівників, які працюють у фізичних осіб-підприємців за трудовими договорами, то на ОСОБА_2 , який працював у позивача, як фізичної особи-підприємця, і був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 р. №15/2015, поширювалися гарантії, передбачені частиною третьою статті 119 КЗпП України, зі змінами, внесеними Законом України №1275-VII, зокрема, щодо компенсації з бюджету середнього заробітку, але не більше одного року.
З метою визначення механізму виплати компенсації, Кабінетом Міністрів України постановою від 04.03.2015 року №105 затверджено Порядок виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, прийнятим на основі та відповідно до статті 119 КЗпП України, і спрямована на виконання правових приписів, що містяться в статті 119 КЗпП України. Відповідно, її зміст не може суперечити змісту нормативно-правового акту вищої юридичної сили, яким є Кодекс законів про працю України, зокрема й щодо дії за колом осіб, на яких він поширюється, до того ж цей підзаконний нормативно-правовий акт не містить жодних застережень щодо його непоширення на фізичних осіб-підприємців та осіб, які перебувають з ними в трудових відносинах.
Як правомірно враховано судом першої інстанції, дія Порядку №105 щодо виплати компенсації у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період поширюється не лише на підприємства, установи та організації, а й на фізичних осіб - підприємців, які зобов`язані здійснити виплату працівникам, що перебувають з ними в трудових відносинах, середнього заробітку за період їхнього перебування на військовій службі за призовом під час мобілізації, на особливий період та мають право на отримання компенсації цих виплат з державного бюджету.
Відповідно до п. 4 Порядку № 105 для виплати компенсації підприємство, установа або організація подає щомісяця до 15 числа органу соціального захисту населення звіт про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 1, погоджений районним (міським) військовим комісаріатом, який здійснював призов працівника на військову службу, в частині підтвердження призову та проходження військової служби, для подання до 19 числа їх копій, а також зведених звітів про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 2 структурним підрозділам соціального захисту населення.
Структурні підрозділи соціального захисту населення щомісяця до 23 числа подають відомості про загальний обсяг фактичних витрат на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 3 Мінсоцполітики для спрямування їм бюджетних коштів, що спрямовуються органам соціального захисту населення для перерахування підприємствам, установам, організаціям.
Так, позивач, здійснивши виплату працівнику - ОСОБА_2 середнього заробітку у березні 2015 р. та у квітні 2015 р., склав відповідні звіти установленої форми про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, згідно з додатком 1 Порядку № 105, погодив їх з районним військовим комісаріатом, який призвав ОСОБА_2 на військову службу в частині підтвердження призову по мобілізації, та подав їх до Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради.
В свою чергу, Департамент праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, який згідно з пунктом 2 Порядку № 105 є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, відповідно до положень пункту 4 Порядку № 105 був зобов`язаний включити до зведених звітів про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 2 відомості про виплату ФОП ОСОБА_1 середнього заробітку своєму працівнику ОСОБА_2 .
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову ФОП ОСОБА_1 ..
Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що постанова Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.11.2015 року відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта - відповідача у справі.
Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради залишити без задоволення.
Постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.11.2015р. по справі № 816/3262/15-а залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Курило Л.В.
Судді Русанова В.Б. Присяжнюк О.В.
Повний текст ухвали виготовлений 19.01.2016 р.