Справа № 2а/0570/23521/2011
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2016 року м. Київ К/9991/34355/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Загороднього А.Ф.,

Ємельянової В.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Олександрівському районі Донецької області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2012 року в справі за позовом управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі Донецької області до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Олександрівському районі Донецької області про стягнення витрат на виплату пенсій по інвалідності та щомісячної державної адресної допомоги,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2011 року управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі Донецької області звернулося в суд з вказаним адміністративним позовом, в якому просило стягнути невідшкодовані витрати на виплату пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання ОСОБА_4 за період з червня по листопад 2011 року у сумі 539,22 грн., а також витрати на виплату державної адресної допомоги 39 особам на суму 160 483,55 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2012 року, позов задоволено частково: стягнуто витрати на виплату пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_4 за період з червня по листопад 2011 року у сумі 539,22 грн., в задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, відповідач просив суд скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. У обґрунтування касаційної скарги зазначав, що Фонд здійснює виплати тільки тим особам, які отримали каліцтво на під-приємствах України. Витрати, пов'язані із здійсненням пенсійного забезпечення, несе держава яка надає забезпечення, а не Фонд.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 01 червня по 30 листопада 2011 року управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі Донецької області направляло на адресу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Олександрівському районі Донецької області акти щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Між сторонами виникли розбіжності в результаті непогодження відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Олександрівському районі Донецької області прийняти до відшкодування витрати на виплату пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_4 в сумі 539,22 грн. у зв'язку з тим, що він отримав каліцтво за межами України, та витрати на виплату державної адресної допомоги 39 особам в сумі 160 483,55 грн.

Задовольняючи позов у частині стягнення витрат на виплату та доставку пенсії особі, яка отримала каліцтво за межами України, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, що стала інвалідом внаслідок нещасного випадку на виробництві, у тому числі і на території колишніх республік СРСР, є Фонд соціального страхування, тому він має відшкодовувати витрати в разі виплати такої пенсії органами Пенсійного фонду України.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Види соціальних послуг та матеріального забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням визначені у статті 25 Основ законодавства про загально-обов'язкове державне соціальне страхування. Так, зокрема, до страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання входять: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Оскільки пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, тим, хто має надавати застрахованій особі матеріальну допомогу чи соціальні послуги, відповідно до статті 25 Основ є Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, що також передбачено статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», яка визначає перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом.

Відповідно до частини четвертої статті 26 Основ законодавства, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Аналогічне правило закріплене у частині другій статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» якою визначено, що якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Відповідно до положень статті 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання тощо. Усі види соціальних послуг та виплат, передбачені цією статтею, надаються застрахованому та особам, які перебувають на його утриманні, незалежно від того, перебуває на обліку підприємство, на якому стався страховий випадок, як платник страхових внесків чи ні.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 зазначеної Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, яка надає забезпечення.

За змістом наведеної норми взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів.

Отже, висновок судів попередніх інстанцій про те, що витрати, понесені органами Пенсійного фонду України у зв'язку із виплатою та доставкою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (у тому числі й пенсій особам, які стали інвалідами від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР), підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду як належного страховика від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань є обґрунтованим.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України висловленою, зокрема у постановах від 12 листопада 2013 року (справа №21-394а13), від 31 березня 2015 року (справа №21-2а15), від 19 травня 2015 року (справа №21-241а15).

Вирішуючи спір в частині вимог про відшкодування витрат на виплату адресної допомоги окружний суд дійшов також обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення такої вимоги, оскільки щомісячна державна адресна допомога як окремий вид соціальної допомоги, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року №265 «Про деякі питання пенсійного забезпечення» відсутня у передбаченому статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» переліку соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків, тому Фонд не може нести витрати на її виплату та доставку.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для їх скасування і ухвалення нового рішення не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Олександрівському районі Донецької області залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ А.Ф. Загородній /підпис/ В.І. Ємельянова /підпис/