Справа № 805/3019/15-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 р. Справа № 805/3019/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Волгіної Н.П.,розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" в інтересах Слов'янського регіонального виробничого підрозділу КП "Компанія "Вода Донбасу" до Слов'янської об'єднаної держаної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання неправомірними дій та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Комунальне підприємство "Компанія "Вода Донбасу" в інтересах Слов'янського регіонального виробничого підрозділу КП "Компанія "Вода Донбасу", звернулось до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Слов'янської об'єднаної держаної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про (з урахуванням додаткових пояснень та доповнень):

- визнання неправомірними дій щодо прийняття відповідачем Рішення № від 21 травня 2015 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску до позивача на суму 58 730,28 грн;

- скасування Рішення № від 21 травня 2015 року відповідача про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску до позивача на суму 58 730,28 грн (а.с. 5-11).

Позов обґрунтовано наступним. 26 травня 2015 року позивачем отримано спірне Рішення відповідача за період з 21 серпня 2014 року до 3 жовтня 2014 року.

Позивач визнає факт несвоєчасної сплати єдиного соціального внеску (ЄСВ), зауважень стосовно сум нарахованих відповідачем зобов'язань у позові не викладено, але спірне Рішення вважає протиправним вихрдячи з наступного.

Першочерговим завданням підприємства є оплата праці працівників, а вже після - здійснення усіх інших необхідних платежів. У той же час, виплата заробітної плати працівникам підприємства позивача у липні 2014 року провадилась із затримкою.

Відповідно до п. 12 ст. 9 Закону № 2464-VI за наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями із сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу).

Таким чином, зобов'язання по виплаті зарплати виконуються позачергово, а період прострочення виконання обов'язку щодо сплати єдиного внеску не може починатись раніше виконання зобов'язань із виплати заробітної плати.

Крім цього, відповідно до змісту пункту 9-3 розділу VІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) штрафи та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання зобов'язань платника єдиного внеску, у період з 14 квітня 2014 року до кінця антитерористичної операції не застосовуються до платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів та зборів, розташованих на території проведення АТО.

Крім іншого у позові зазначено, що КП «Компанія «Вода Донбасу» є природним монополістом у Донецькій області з послуг централізованого водопостачання та водовідведення, надає послуги в усіх районах Донецької області. Відокремлений підрозділ у м. Слов'янську, що є позивачем у справі, працює у єдиному циклі з підрозділами у інших населених пунктах області, у тому числі і тими, де проводилась і досі триває АТО. Вказане значно ускладнює роботу позивача, оскільки пошкодження будь-яких виробничих потужностей у Донецькій області унеможливлює функціонування на повну потужностей підприємства позивача. Також, у зв'язку і з загрозою життю проведенням бойових бій у області багато з працівників не виходило на роботу, а інші брали участь в усуненні пошкодження потужностей у період проведення обстрілів та ризикували своїм здоров'ям та життям. До того ж, підприємством не було отримано від населення сплату послуг водопостачання, водовідведення у зв'язку із нестабільною ситуацією в регіоні. Тарифи, встановлені для позивача, є збитковими, не покривають витрат підприємства.

Таким чином, обставини непереборної сили, що не залежать від позивача і настання яких підтверджено Сертифікатом Торгово-промислової палати України, вказують на фактичну неможливість належним чином виконувати зобов'язання, насамперед, щодо виплати заробітної плати, а також справляння та сплати зборів та податків.

Крім цього, Висновком Донецької Торгово-промислової палати встановлено, що в результаті проведення АТО 10 червня 2014 року на Семенівській дільниці Слов'янського району пошкоджена насосна станція 1-го підйому каналу Сіверський Донець-Донбас КП «Компанія «Вода Донбаса», загинули працівники підприємства. У зв'язку із надзвичайними обставинами був зупинений канал СДД та припинена подача води промисловим підприємствам. Скорочена подача питної води міськводоканалам, безпосередньо населенню, а також повністю припинена подача питної води населенню та юридичним особам міст Волноваха, Докучаєвськ та прилеглих сіл, селищ. У зв'язку із проведенням бойових дій та існуванням загрози загибелі працівників, відремонтувати пошкодження в найкоротший термін неможливо.

Позивач звертався до податкової із заявою щодо звільнення від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов'язань зі сплати ЄСВ у відповідності до п. 9-3 Прикінцевих на перехідних положень Закону 2464-VI, вказана заява отримана відповідачем 5 листопада 2014 року.

Спірне рішення було оскаржено позивачем до ГУ ДФС у Донецькій області. За результатом розгляду скарги орган фіскальної служби прийняв рішення про відмову у її задоволенні, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

До суду представник позивача Денщик В.І. з'явився, надав заяву відсутність заперечень щодо розгляду справи в письмовому провадженні (а.с. 93).

Представник відповідача Тернинко С.М. до суду з'явилася, надала заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження (а.с. 93).

Також представником відповідача 2 вересня 2015 року суду надані заперечення проти позову (а.с. 62-63), які обґрунтовані наступним.

14 серпня 2014 року позивачем надано відповідачу Звіт про суми нарахованої зарплати застрахованих осіб та нарахованого єдиного внеску у розмірі 521 518,34 грн термін сплати - 20 серпня 2014 року. Оскільки платником, визначена у розрахунку суму вчасно не сплачена в повному обсязі, відповідачем прийнято спірне рішення.

Посилання позивача на звільнення його від обов'язку своєчасної сплати ЄСВ у зв'язку із проведенням АТО на території, де знаходиться позивач і його відокремлений підрозділ, не можуть бути прийняті до уваги у зв'язку із тим, що дію Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» зупинено Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р.

На підставі викладеного, представник відповідача просить суд відмовити у задоволені адміністративного позову.

Згідно ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи, що від представників обох сторін суду надані клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні, беручи до уваги приписи ч. 4 ст. 122 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, Комунальне підприємство "Компанія "Вода Донбасу" є юридичною особою, 3 вересня 1997 року зареєстроване за ідентифікаційним кодом 00191678 за номером запису 1 026990, місцезнаходження: 87547, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лібкнехта, 117а (а.с. 23).

Слов'янський регіональний виробничий підрозділ КП "Компанія "Вода Донбасу" (далі - Слов'янський РВП) є відокремленим підрозділом Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" без права юридичної особи, за податковим номером 35397869 перебуває на обліку в Слов'янській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області, що виступає відповідачем у даній справі, з 10 вересня 2007 року (а.с. 64).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно звіту від 14 серпня 2014 року Слов'янського РВП (позивача) про нарахування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок, ЄСВ) за липень 2014 року сума єдиного внеску, що підлягає сплаті не пізніше 20 серпня 2014 року, визначена у розмірі 521 518,34 грн. Станом на 20 серпня 2014 року частково вказана сума погашена за рахунок переплати на 87 146,30 грн, а залишок у сумі 434 372,04 грн сплачено несвоєчасно у період з 22 серпня 2014 року по 3 жовтня 2014 року. Вказані обставини не є спірними, визнаються сторонами по справі та узгоджується з даними картки особового рахунку підрозділу (а.с. 65-72).

У зв'язку з несплатою підрозділом позивача нарахованих зобов'язань у сумі 434 372,04 грн після граничного строку сплати (після 20 серпня 2015 року) 21 травня 2015 року відповідачем прийнято Рішення № про застосування до Слов'янського регіонального виробничого підрозділу КП "Компанія "Вода Донбасу" за несплату або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування штрафу у розмірі 43 437,20 грн (10 %) та нарахування пені в розмірі 15 293,08 грн (0,1 % від суми недоїмки) за період з 21 серпня 2014 року до 03 жовтня 2014 року на загальну суму 58 730,28 грн (а.с. 12). До рішення додається розрахунок штрафних санкцій (а.с. 13-14).

Вказане рішення отримано виробничим підрозділом 26 травня 2015 року, про що є вхідна відмітка - вх. 209 (а.с. 12), та що не заперечується сторонами по справі.

Не погодившись з вказаним рішенням позивач звернувся до Головного управління ДФС України у Донецькій області (ГУ ДФС у Донецькі області) зі скаргою від 2 червня 2015 року № 05/820 (а.с. 58-59).

Про направлення вказаної скарги до органу фіскальної служби Донецької області свідчить опис вкладеного до поштового відправлення та поштова квитанція від 2 червня 2015 року (а.с. 60).

За своїм змістом скарга аналогічна позову, що розглядається в межах даної справи.

За результатами розгляду скарги Головним управління ДФС України у Донецькій області прийнято рішення (отримане позивачем у 15 липня 2015 року вх. 291), яким відмовлено у її задоволенні з підстав несвоєчасної сплати позивачем ЄСВ (а.с. 15-18). Щодо посилань позивача на пункт 9-3 розділу VІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI, відповідно до якого штрафи та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання зобов'язань платника єдиного внеску, у період з 14 квітня 2014 року до кінця антитерористичної операції не застосовуються до платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів та зборів, розташованих на території проведення АТО, зазначено, що відповідно до роз'яснень ДФС України від 5 грудня 2014 року № 13656/7/99-99-17-03-01-17 платники ЄСВ, що перебувають на території, де проводиться АТО, звільняються від зобов'язань, зокрема, з приводу обчислення та сплати ЄСВ на період проведення АТО або у разі оголошення військового чи надзвичайного стану. Проте, платники, які продовжують здійснювати господарську діяльність, нараховувати обчислювати і сплачувати заробітну плату, зобов'язані виконувати всі функції, встановлені Законом № 2464-VI (а.с. 15-18).

Не погодившись із отриманою відповіддю на скаргу, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

При вирішенні питання щодо своєчасності звернення позивача до суду із даним позовом, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно абзаців 1, 3 ч. 14 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску протягом десяти робочих днів після надходження рішення про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов'язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення.

Як встановлено судом, спірне рішення отримано позивачем 26 червня 2015 року (а.с. 12).

2 червня 2015 року позивач оскаржив його до ГУ ДФУ в Донецькій (а.с. 58-59).

Тобто, позивачем у досудовому порядку оскаржено рішення відповідача до органу доходів і зборів вищого рівня протягом десяти робочих днів після надходження рішення про нарахування пені та застосування штрафів.

Рішення ГУ ДФУ у Донецькій області про результати розгляду скарги позивача прийнято органом фіскальної служби 9 липня 2015 року, отримано представником позивача 15 липня 2015 року (а.с. 15).

Частиною 5 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України визначено, що для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк.

Частиною 4 вказаною статті встановлено, що якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до вхідного штампу суду на позовній заяві (а.с. 5) та даних, отриманих з Комп'ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», із даною позовною заявою позивач звернувся до суду 24 липня 2015 року нарочно, отже, строки на звернення до суду, визначені ст. 99 КАС України, позивачем дотримані, оскільки останній скористався передбаченим Законом № 2464-VI досудовим порядком врегулювання спору.

При прийнятті рішення по суті спору суд керується наступним.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 8 липня 2010 року(Закон № 2464-VI).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 цього Закону, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

У відповідності до п. 1. ч. 1. ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є: роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у свідоцтві про державну реєстрацію її як підприємця), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Обов'язком платника єдиного внеску у розумінні положень Закону № 2464-VI є своєчасність, повність нараховування, обчислення та сплата єдиного внеску. Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п.п. 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний: 1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; 2) вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; 3) допускати посадових осіб органу доходів і зборів до проведення перевірки правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, а до проведення перевірки щодо достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, та для призначення пенсій - посадових осіб органів Пенсійного фонду за наявності направлення та/або наказу про перевірку та посвідчення осіб, надавати їм передбачені законодавством документи та пояснення з питань, що виникають у процесі перевірки; 4) подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв'язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю; 5) надавати безоплатно застрахованій особі та на вимогу членів сім'ї померлої застрахованої особи відомості про заробітну плату (дохід), суму сплаченого єдиного внеску та інші відомості про застраховану особу, що подаються до органу доходів і зборів; 6) пред'являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, в тому числі у письмовій формі; 7) перевіряти під час прийняття на роботу наявність у фізичної особи посвідчення застрахованої особи; 8) повідомляти у складі звітності про прийняття на роботу фізичної особи, відомості про яку відсутні в Державному реєстрі або яка не пред'явила на вимогу платника єдиного внеску посвідчення застрахованої особи, та подавати необхідні відомості і документи для взяття на облік зазначеної особи; 9) отримувати в територіальному органі Пенсійного фонду посвідчення застрахованої особи в порядку, встановленому Пенсійним фондом, та видавати їх застрахованим особам; 10) повідомляти у складі звітності про зміну відомостей, що вносяться до Державного реєстру, про застраховану особу, на користь якої він сплачує єдиний внесок, у десятиденний строк після надходження таких відомостей; 11) у випадках, передбачених цим Законом і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, стати на облік в органі доходів і зборів як платник єдиного внеску; 12) виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Згідно ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

У відповідності до ч. 12 ст. 9 даного Закону єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до вимог ст. 25 цього Закону у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів та підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти робочих днів після надходження відповідного рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем прийнято до зарахування у рахунок сплати ЄСВ за липень 2014 року суму у розмірі 87 146,30 грн за рахунок переплати. Залишок належної до сплати суми за липень 2014 року у розмірі 434 372,04 грн погашено позивачем у період з 22 серпня 2014 року по 3 жовтня 2014 року.

Вказані обставини визнаються сторонами по справі та не є спірними.

Отже, платежі в рахунок погашення загальної суми з єдиного внеску за липень 2014 року в строк, встановлений Законом № 2464-VI, здійснені не були (реалізовані із затримкою), що не заперечується позивачем.

Щодо обґрунтувань позивачем неправомірності спірного рішення відповідача розповсюдженням на позивача приписів п. 9-3 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, суд зазначає наступне.

Згідно п. 9-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI тимчасово на період дії особливого правового режиму, визначеного Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", зупиняється застосування до платників єдиного внеску із місцезнаходженням (місцем проживання) на тимчасово окупованій території України норм статей 25 («Заходи впливу та стягнення») і 26 («відповідальність за порушення цього Закону) цього Закону.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції (АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому, серед інших населених пунктів, зазначено м. Слов'янськ, де зареєстрований позивач.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року було зупинено дію Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року, проте, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/18327/14 від 26 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року визнано нечинним.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України по даній справі було зупинено виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року до розгляду касаційної скарги Кабінету Міністрів України у Вищому адміністративному суду України.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року було чинне у період з 30 жовтня 2014 року по 4 листопада 2014 року та у період з 2 квітня 2015 року по 27 квітня 2015 року. Відповідно, факт знаходження населених пунктів, зазначених у вказаному у Розпорядженні № 1053-р Переліку (в тому числі, м. Святогірськ, м. Донецьк) на території, де проводилась антитерористична операція - був встановленим.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р визнано такими, що втратили чинність Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція", розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року. № 1053" та затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому, серед інших населених пунктів, зазначено м. Слов'янськ.

Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» внесено зміни до Закону № 2464-VI, а саме розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 9-3 такого змісту:

«Платники єдиного внеску, визначені ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення платника від виконання своїх обов'язав, передбачених Законом № 2464-VI, є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».

Як встановлено під час розгляду справи, КП «Компанія «Вода Донбасу» отримано Сертифікат (висновок) № 1735 за вих. № 5270/05-4 від 25 листопада 2014 року Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили, відповідно до якого Торгово-промислова палата України на підставі п.п. 100.4, 100.5 статті 100 Податкового кодексу України засвідчує настання обставин непереборної сили з 10 червня 2014 року КП «Компанія «Вода Донбасу» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справлення та сплати податків та обов'язкових платежів. На момент видачі сертифікату (висновку) ТПП України обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо (а.с. 22).

Аналогічний Сертифікат (висновок) Сертифікат (висновок) № 1201 за вих. № 4260/05-4 від 29 жовтня 2014 Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили отримано Слов'янським регіональним виробничим підрозділом КП "Компанія "Вода Донбасу" із засвідченням обставин непереборної сили також з з 10 червня 2014 року (а.с. 21).

Судом встановлено, що 5 листопада 2014 року Слов'янським РВП до Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції у ГУ Міндоходів у Донецькій області подавалась заява від 5 листопада 2014 року про звільнення його від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VII на підставі п. 9-3 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного закону (а.с. 19).

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності незастосування до відокремленого підрозділу позивача при прийнятті спірного рішення приписів п. 9-3 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, на підставі якого відокремлений підрозділ позивача звільнено від виконання своїх обов'язків до закінчення антитерористичної операції, розпочатої Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року на території Донецької і Луганської областей, а також на підставі якого до позивача не може застосовуватись відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені Законом № 2464-VI, за невиконання обов'язків позивача як платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року і до закінчення АТО.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги приписи ч. 3 ст. 2, ч.ч. 1-2 ст. 71 КАС України, суд дійшов висновку про те, спірне рішення відповідача № про застосування до Слов'янського регіонального виробничого підрозділу КП "Компанія "Вода Донбасу" за несплату або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування штрафу у розмірі 43 437,20 грн та нарахування пені в розмірі 15 293,08 грн за період з 21 серпня 2014 року до 03 жовтня 2014 року на загальну суму 58 730,28 грн -підлягає скасуванню в повному обсязі.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи, що позивачем не заявлені вимоги про визнання спірного рішення неправомірним, за для повного захисту прав позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати неправомірним Рішення Слов'янської об'єднаної держаної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області № від 21 травня 2015 року про застосування до Слов'янського регіонального виробничого підрозділу КП "Компанія "Вода Донбасу" за несплату або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування штрафу у розмірі 43 437,20 грн та нарахування пені в розмірі 15 293,08 грн за період з 21 серпня 2014 року до 03 жовтня 2014 року на загальну суму 58 730,28 грн.

Беручи до уваги висновок суду щодо неправомірності спірного рішення, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача про скасування зазначеного рішення.

Щодо позовних вимог позивача про визнання неправомірними дій щодо прийняття відповідачем Рішення № від 21 травня 2015 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску до позивача на суму 58 730,28 грн суд зазначає наступне.

Вчинення дій суб'єктом владних повноважень є способом реалізації наданої суб'єкту владних повноважень компетенції. Здійснення цих дій є процесом реалізації наданих законом суб'єкту владних повноважень функцій. Самі по собі дії щодо прийняття спірного рішення не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків для особи, щодо якої прийнято це рішення - правові наслідки для позивача несе сам акт індивідуальної дії (у даному випадку - рішення про застосування штрафу та пені), саме воно ма вплив на права та обов'язки особи.

Виходячи із завдань Кодексу адміністративного судочинства України, як то - захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, судовий захист права може бути здійснений лише за умови наявності порушення прав.

Враховуючи наведене, у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв'язку з тим, що даним судовим рішенням задоволені позовні вимоги позивача про скасування спірного рішення, а також судом зроблений висновок щодо необхідності визнання спірного рішенням неправомірним, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 73,08 грн, сплачений ним відповідно до платіжного доручення № 60, та судовий збір у розмірі 182,70 грн, сплачений відповідно до платіжного доручення № 686 (тобто, в загальній сумі 255,78 грн) з бюджетних асигнувань Слов'янської об'єднаної держаної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області.

Керуючись ст. 2, ст. 7-11, 17-20, 69-72, 86, 98, 158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" в інтересах Слов'янського регіонального виробничого підрозділу КП "Компанія "Вода Донбасу" до Слов'янської об'єднаної держаної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання неправомірними дій та скасування рішення - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Слов'янської об'єднаної держаної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області щодо прийняття Рішення № від 21 травня 2015 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску до Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" в інтересах Слов'янського регіонального виробничого підрозділу КП "Компанія "Вода Донбасу" на суму 58 730,28 грн

Скасувати Рішення Слов'янської об'єднаної держаної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області № від 21 травня 2015 року про застосування до Слов'янського регіонального виробничого підрозділу КП "Компанія "Вода Донбасу" за несплату або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування штрафу у розмірі 43 437,20 грн та нарахування пені в розмірі 15 293,08 грн за період з 21 серпня 2014 року до 03 жовтня 2014 року на загальну суму 58 730,28 грн.

В задоволенні іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Слов'янської об'єднаної держаної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області () судовий збір у сумі 255 (двісті п'ятдесят п'ять) гривень 78 копійок на користь Слов'янського регіонального виробничого підрозділу КП "Компанія "Вода Донбасу" ().

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Волгіна Н.П.