Справа № 2а-1011/10
Суддя: Лук'яненко Лариса Миколаївна
Дата ухвалення: 2010-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ун. № 2а-1011/10
пр. № ----
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2010 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Лук'яненко Л. М. розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у Святошинському м. Києва про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

13 жовтня 2010 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив постановити рішення, яким, для забезпечення його прав і законних інтересів з урахуванням рішень Європейського Суду з прав людини (у тому числі і пілотних рішень відповідно до Протоколу №14 Конвенції) вийти за межі заявлених ним вимог у порядку зазначеному у ч. 2 ст. 11 КАС України, застосувати практику Європейського Суду з прав людини відповідно до якої пенсії і соціальні виплати визнано власністю у розумінні ст.1 Першого Протоколу Конвенції та застосувати норму п. 5 ст.268 ЦК України та не поширювати позовну давність на заявлені позовні вимоги щодо відшкодування шкоди завданої прийняттям нормативно-правових актів визнаних незаконними заявлені у порядку ст.21 КАС України та пг 152 Конституції України і ст.1175 ЦК України, в разі потреби та з метою сприяння мені у використанні його права на використання ним у судовій системі України ефективного правового захисту та з метою не перебирання судами загальної юрисдикції на себе функцій Конституційного суду України звернутися встановленим порядком до Конституційного Суду України, визнати дії відповідачів, такими що були помилково здійснені зазначеними відповідачами без урахування вимог ст. 152 Конституції України, ст.1175 ЦК України ст. 268 ЦК України відносно нарахування та здійснення перерахування раніше призначеної, основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю та нарахуванні й виплаті в заниженому розмірі щорічної допомоги на оздоровлення, як особі, котра постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, зобов'язати Управління пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва провести перерахунок та виплату йому, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії (II групи інвалідності), основну та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю згідно вимог ст.152 Конституції України, ст. 1175 ,ст. 268 ЦК України та ст. 49, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка повинна становити 75% від мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність - за період з моменту, коли він пішов на пенсію по момент винесення рішення з урахуванням проведених виплат, зобов'язати Управління пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва усунути порушення, а саме призначити (встановити) йому, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії (II групи інвалідності), додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% від мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно вимог статей.49,51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. № 796-ХІІ і щомісячно виплачувати, стягнути на його користь,згідно ст.90, 94 КАС України, кошти, затрачені ним на Правову допомогу в розмірі 500,00 (п'ятсот) грн., не пізніше наступного дня після ухвалення судового рішення прошу надіслати на мою адресу вище вказане рішення, зобов'язати відповідачів утриматись від самостійного відходу від встановленого судом порядку нарахування пенсії.

У судове засідання позивач не з'явився, подав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Відповідач Управління пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва у судове засідання свого представника не направив, про розгляд справи повідомлений належним чином, надіслав письмові заперечення на позовну заяву та просить слухати справу за його відсутності.

Суд відповідно до ч.4 ст.128 КАС України вважає за можливе розглянути справу у його сутність на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття відповідача суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних обставин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу же бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Крім того, відповідно до п. З ст. 122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі и, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Зважаючи на те, що зазначені заяви надійшли як від позивача по справі, так й від відповідача справі, суд вважає, що судовий розгляд доцільно провести в порядку письмового провадження. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі античні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач знаходиться на обліку в Управлінні пенсійного фонду України Святошинському районі м. Києва, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії. Згідно витягу із акту огляду у МСЕК позивач з 14.07.2001 року є інвалідом 2 групи (а.с.15). Позивач посилаючись на те, що отримує основну та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю, у меншому розмірі ніж передбачено ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», звернувся до Управління пенсійного Фонду України в Святошинському районі м. Києва з метою здійснення перерахунку призначеної йому пенсії з 2000 року.

Як вбачається з листа № 1376/09 від 04.10.2010 року Управління пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва відмовило в задоволенні звернення позивача та зазначило, що (розмір пенсії та надбавок до неї розраховано відповідно до норм чинного законодавства, зокрема відповідно до постанов Кабінету Міністрів України та Закону України „Про державний бюджет" (а.С. 20-22).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією іа законами України.

Позивач є інвалідом 2 групи 1 категорії та є особою, що постраждала від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а тому на нього повністю розповсюджуються норми, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження з 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з ! законодавством.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986 - 1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:

по І групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком;

по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком;

по III групі інвалідності - б мінімальних пенсій за віком;

дітям-інвалідам - З мінімальних пенсій за віком.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до ч.І ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застосовується прожитковий мінімум для осіб, втратили працездатність, який зазначений у законі України про державний бюджет на звідний рік.

Іншого нормативно-правового акту, який би визначав чи встановлював інший розмір немає. Згідно ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах:

-інвалідам І групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком;

-інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком;

-інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до положень підпункту 11 пункту 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року N 107-УІ, статті 48, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, екі постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було викладено у новій редакції і розмір додаткової пенсії для інвалідів 3 групи був визначений в сумі 15 процентів прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність, а розмір пенсії по II групі інвалідності - не менше 180 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Проте, згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року N 10-рп/2008 внесені до вказаних статей зміни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а тому з 22.05.2008 року дія статей 48, 50, 54 Закону була відновлена у попередній редакції.

Пунктом ЗО ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007рік» дію ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було зупинено.

Законом України «Про державний бюджет на 2008рік» було внесено зміни до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007року №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», зокрема, пункту 30 статті 71, яким зупинено на 2007 рік дію статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008року № 10-рп/2008 визнано таким, що не відповідає Конституції України п. 28 розділу П Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007року, яким внесено зміни до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно ст. 55 Закону України «Про Державний бюджет на 2009року» розмір мінімальної заробітної плати значно перевищує розмір виплати відповідачами щорічної допомоги на оздоровлення. А тому виплата позивачеві щорічної допомоги на оздоровлення за 2006-2010 роки в розмірі 120 грн. не відповідає чинному законодавству.

Відповідачі не надали суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх дій.

Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 3 ст. 46 Конституції України встановлено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Іншими словами, пенсії та інші види соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування не можуть бути нижче від прожиткового мінімуму, який встановлюється законом.

Статтею 99 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Посилання відповідача про те, що позивач звернувся до суду з пропущенням строку звернення до адміністративного суду є вмотивованими, оскільки позивач порушив терміни звернення до адміністративного суду, а тому підлягають застосуванню.

З а таких обставин позов підлягає задоволенню лише в межах строку позовної давності, тобто з 27.04.2010 року. Перерахунок пенсії проводиться на строк, на який призначена пенсія, що визначається відповідачем у розпорядженні при здійснені перерахунку, а тому суд визначає лише мит, з якої позивач має право на зазначений перерахунок.

Позовні вимоги позивача щодо визнання права на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка повинна становити 75% від мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та визнання за позивачем права на отримання щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з розміру 5 мінімальних заробітних плат задоволенню підлягають як такі що не суперечать вимогам Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для інвалідів 2 групи встановлена додаткова пенсія у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч.І ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.І, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі не надали суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх ДІЙ.

На момент звернення позивача до суду, перерахунок пенсії, додаткової пенси на оздоровлення відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідачами не здійснено.

Відповідно до ст. 90 КАС України витрати на правову допомогу є судовими витратами та стягуються з сторони на користь якої ухвалено рішення.

Згідно квитанції та акту приймання-передачі послуг позивач сплатив ТОВ "Надія" 500 грн. за надання правової допомоги.

Виходячи з положень ч.І ст.56 та ст.ст. 84, 88 ЦПК України витрати позивача на правову допомогу стягненню не підлягають у зв'язку з їх необґрунтованістю, оскільки позивачем не надано належних доказів того, що правова допомога надана позивачу фахівцем в галузі права, кошти були внесені ТОВ "Надія" за надання консультаційно-правових послуг, якому позивачем згідно копії квитанції сплачено 500,00 гривень, а також акту прийому-передачі послуг від 14.10.2010 року та довідки про надані послуги від 05.10.2010, які не є належним доказом того, що позивачу надано послуги особою, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання такої допомоги(а.с.25-32). Відшкодування таких коштів чинним законодавством не передбачене, господарське товариство не входить до наведеного переліку осіб, сплата коштів за надання допомоги якими може відшкодовуватись.

Крім того згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 якщо компенсація сплачується за рахунок держави граничний розмір таких витрат не може перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що особі, яка надає правову допомогу, планується 5 % розміру мінімальної заробітної плати за повний робочий день. У довідці ТОВ Надія» зазначає, що на надання правової допомоги позивачу було витрачено 4 години, проте ми доказами підтверджується витрата такої кількості годин на правову допомогу не зазначено. Крім того, у довідці про витрату робочого часу на надання правової допомоги вказано на те, що проводився збір необхідних документів, проте, крім документів, які знаходяться у самого ж позивача до позовної заяви нічого не додано, а роз'яснення режиму роботи суду та того, що позивач має право написавши заяву не з'являтися до суду, з урахуванням того, що справа розглядається без виклику сторін у скороченому провадженні взагалі не є правовою допомогою. За таких обставин вимоги про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають.

Перевіривши правильність застосування норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд приходить до висновку про те, що відповідачами здійснено нарахування, додаткової пенсії та щорічної допомоги на оздоровлення за шкоду заподіяну здоров'ю всупереч вимогам Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. 19, 22, 46, 64 Конституції України, ст. ст.. 48, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», ст.28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року N 10-рп/2008, ст.ст. 16, 257, 267 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 9, 10, 11, 69-71, 94, 97, 99, 100, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва щодо нездійснення нарахування та виплати пенсії та додаткової пенсії ОСОБА_1, як учаснику ЧАЕС 1-ї категорії, інваліду 2-ї групи відповідно до ст. ст. 50, 54 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України Святошинського району м. Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкає в АДРЕСА_1 ПІК НОМЕР_1, пенсію в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком у відповідності положень ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 13 квітня 2010 року за виключенням виплат проведених у відповідний рік.

та додаткову пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком у відповідності до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 13 квітня 2010 року за виключенням виплат проведених у відповідний рік.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення або отримання її копії.

Суддя: