Справа № 2а-1095/12/1370
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2012-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2012 р. № 2а-1095/12/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Брильовського Р.М.,
судді Гулкевич І.З.
судді Дем`яновського Г.С.
при секретарі Іваськевич С.В.

за участю:
позивача ОСОБА_1
представника прокуратури Леонтєва О.В.
представника відповідача Матлая Й.І.

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Командувача Управління військ ЗОК МОУ Начальника Львівського гарнізону МОУ Думанського Юрія Анатолійовича про спонукання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, Командувача Управління військ ЗОК МОУ Начальника Львівського гарнізону МОУ ОСОБА_2 про спонукання до вчинення дій, а саме: визначити виконавців наказу Міністерства оборони України №094/99 від 29.03.1999 року.
Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до наказу Заступника Міністра Оборони України - Командувача Військово-повітряними силами України від 29 березня 1999 року №094 звільнений в запас у військовому званні «підполковник`з посади заступника начальника з виховної роботи 117 Авіаційного ремонтного заводу на підставі пункту 65 «В»(за віком) із залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок житлового фонду військової частини. Позивач стверджує, що даний наказ з 1999 року досі не виконаний та неодноразові його звернення до відповідачів ігноруються внаслідок чого це призвело до порушення житлових прав сім`ї позивача.
В судовому засіданні позивач позов підтримав з мотивів, вказаних у позовній заяві, просить його задовольнити.
27.02.2012 року через канцелярію суду надійшло повідомлення з Військової прокуратури Західного регіону України про вступ у справу прокурора на підставі ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру`на стороні позивача.
В судовому засіданні представник прокуратури вирішення вказаного спору відніс на розгляд суду.
Представник відповідачів подав письмове заперечення на позов, який вважає необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення, виходячи з того, що ні Тимчасовим положенням про проходження військової служби особами офіцерського складу, ні іншими актами законодавства з питань проходження військової служби, які діяли на той час, не було визначено, що видаючи наказ про звільнення особи з військової служби, посадова особа, яка видає такий наказ, повинна визначити його виконавців.
В судовому засіданні представник відповідачів проти позову заперечив з мотивів, вказаних в запереченні, просив відмовити в задоволенні позову.
Заслухавши думку представників сторін, з`ясувавши обставини, на які позивач та відповідачі посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд виходив з наступного.
Наказом Заступника Міністра оборони України Командувача Військово-повітряних сил України від 29 березня 1999 року №094 відповідно до Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу ОСОБА_1 звільнено з лав Збройних сил України у запас за пунктом 65 підпунктом «В»(за віком) з правом носіння військової форми одягу у званні «підполковник`із посади заступника начальника з виховної роботи 117 Авіаційного ремонтного заводу. Згідно Наказу позивач підлягає направленню на військовий облік до Залізничного РВК м. Львова та звільняється із залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок житлового фонду військової частини.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу». Стаття 2 цього Закону визначає, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
На момент видання спірного наказу діяло Тимчасове положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, затвердженого Указом Президента України від 13.05.1993 р. №174/93 пунктом 70 якого визначено, що звільнення осіб офіцерського складу у військових званнях до підполковника включно з військової служби за підставами, передбаченими підпунктами «а»- «в», «д»- «з`пункту 65 цього Положення, провадиться заступниками Міністра оборони України, командуючими видами Збройних Сил України.
Тобто, право (повноваження) на звільнення офіцерського складу відповідної категорії з військової служби за п.65 п.п. «в`Тимчасового положення належало безпосередньо заступнику Міністра оборони України і він самостійно реалізував його шляхом видання відповідного наказу.
Ні вищевказаним положенням, ні іншими актами законодавства з питань проходження військової служби, які діяли на той час, не було визначено, що видаючи наказ про звільнення особи з військової служби, посадова особа, повинна визначити його виконавців.
Оскільки, позивач ставить питання про виконавця наказу заступника Міністра оборони України командувача Військово-повітряних сил Збройних Сил України від 29.03.1999 р. №094, то такими можна вважати Війському частину НОМЕР_1 та Залізничний РВК м. Львова. В матеріалах справи міститься виписка з наказу Командира військової частини 36983 №42 від 27 квітня 1999 року згідно якої ОСОБА_1 надано чергову відпустку за 1999 рік строком на 45 діб з 27 квітня 1999 року по 10 червня 1999 року, виплачено одноразову допомогу згідно Наказу Міністра оборони України №926/96 від 4.10.1995 року та виключено зі списків особового складу частини, усіх видів забезпечення і направлено на військовий облік в Залізничний РВК м. Львова.
Отже, співвиконавцями наказу можна вважати Військову частину НОМЕР_1 , оскільки саме в ній позивач проходив військову службу на день звільнення і з її списків виключався у зв`язку зі звільненням, а Залізничний РВК м. Львова тому, що саме туди на військовий облік був направлений по звільненню позивач, оскільки відповідно до діючого на той час Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, пунктом 71 було визначено, що днем звільнення осіб офіцерського складу з військової служби в запас або відставку вважається день, з якого їх прийнято на військовий облік у військовому комісаріаті, але не пізніше строку, вказаного в приписі.
Пунктами 10, 11, 37 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 3 лютого 1995 р. N20, яке діяло на момент видання спірного наказу, було визначено, що облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних частинах районів. Військовослужбовці беруться на квартирний облік рішенням житлової комісії військової частини, затвердженим командиром військової частини. Військовослужбовці, які перебувають на квартирному обліку, при звільненні з військової служби у запас чи відставку за віком, за станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або організаційними заходами у разі неможливості використання на службі залишаються на квартирному обліку до одержання житла у військовій частині (у випадку її розформування - військових комісаріатах) і КЕЧ районів та користуються правом на позачергове одержання житла.
В наказі зазначено, що ОСОБА_1 звільняється із залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок житлового фонду військової частини, отже очевидним є те, що виконавцем наказу в цій частині є Військова частина НОМЕР_1 , оскільки на день звільнення позивач перебував на квартирному обліку саме у вказаній військовій частині.
Як зазначає сам позивач у позовній заяві, він неодноразово надсилав листи та інформаційні запити особам, яким було адресовано до виконання цей наказ та вищестоящим інстанціям. Отже, позивачу відомі та ним усвідомлені вищезазначені обставини, а те, що припису наказу і досі не виконані не є предметом даного спору.
Враховуючи викладене та зважаючи на відсутність в законодавстві з питань проходження військової служби (як у сьогодні діючому, так і у тому, яке діяло на час видання спірного наказу) норм, які б передбачали обов`язок посадової особи, яка видає наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби, вказувати у такому наказі його виконавців, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню
Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, судові витрати у формі судового збору, з відповідача не належить стягувати.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 24, 69, 70, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.
Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Головуючий суддя Р. Брильовський

Суддя Гулкевич І.З.

Суддя Дем`яновський Г.С.

Повний текст постанови виготовлений 13.04.2012 року.