Справа № 2а-2484/12/1370
Суддя: Кравчук Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2012-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2012 р. № 2а-2484/12/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравчука В.М.,

за участі секретаря судового засідання Прокопчука О.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Бориславі до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Бориславі про спонукання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

22.03.2012 р. на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Управління Пенсійного фонду України в м. Бориславі до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Бориславі про спонукання до вчинення дій, а саме включити в Акт звірки виплачену Управлінням допомогу на поховання в розмірі 370,05 грн.

В обгрунтування позову покликається на те, що у звязку з смертю гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Управління Пенсійного фонду України в м. Бориславі виплатило допомогу на поховання в розмірі 370,05 гривень. Зазначена сума була включена у Списки на відшкодування допомоги на поховання за листопад та вересень 2011 року, однак відповідач відмовився прийняти до відшкодування виплачену допомогу, оскільки, на його думку, відсутній причинно-наслідковий звязок між смертю і трудовим каліцтвом або професійним захворюванням. Вважає відмову неправомірною.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач позов заперечив. Вважає, що його дії є правомірними, оскільки причинний звязок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя повинен підтверджувати висновками відповідних медичних закладів. А оскільки причинного звязку не встановлено, не настав страховий випадок, з яким повязується відшкодування за рахунок коштів Фонду. Покликається також на невірний спосіб захисту прав позивача, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позову. Не погоджу дується з Управлінням про те, що не можливо на централізованому рівні стягнути суми не включені в акт звірки, оскільки на централізований рівень подаються тільки довідки про відшкодування витрат Фонду. До цієї довідки додається ще й таблиця розбіжностей в якій вказується кількість справ і суми, що невраховані в довідці та причини цих розбіжностей.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

У звязку із смертю громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, Управління Пенсійного Фонду України в м. Бориславі виплатило допомогу на поховання у розмірі 370,05 гривень. Факт смерті вказаних громадян та одержання допомоги особами, які організували поховання, відповідач не заперечує.

Зазначена сума була включена до у Списки на відшкодування допомоги на поховання за вересень та листопад 2011 року, однак відповідач відмовився прийняти до відшкодування виплачену допомогу, оскільки, на його думку, відсутній причинно-наслідковий звязок між смертю і трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, а відшкодування Фондом витрат можливе лише на централізованому рівні, підписання актів звірки розрахунків розраховано на відсутність спору.

Між Управління Пенсійного фонду України в м. Бориславі та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Бориславі було складено таблиці розбіжностей до довідки про відшкодування Фондом витрат на виплату допомоги.

Вирішуючи спір, Суд виходив з наступного.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР (далі Основи) встановлено, що загальнообовязкове державне соціальне страхування це система прав, обовязків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ залежно від страхового випадку є такі види загальнообовязкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України.

Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообовязкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Види соціальних послуг та матеріального забезпечення за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням визначені у статті 25 Основ. Усі види страхування, крім медичного, включають в себе допомогу на поховання. Так, зокрема, до пенсійного страхування входить допомога на поховання пенсіонерів; до страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, допомога на поховання (крім поховання пенсіонерів, безробітних та осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві); до страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Пунктом 5 частини першої статті 24 Закону № 1105-XIV Фонд зобовязано співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, повязаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.

У статті 21 цього Закону визначені соціальні послуги та виплати, які здійснюються та відшкодовуються Фондом . Так, у разі настання страхового випадку Фонд у встановленому законом порядку повинен, зокрема, своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоровя або в разі його смерті, виплачувати відповідні кошти йому або особам, які перебували на його утриманні; організовувати поховання померлого, відшкодовувати вартість повязаних з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Відповідно до ч.8 ст. 34 Закону № 1105-XIV у разі смерті потерпілого від нещасного випадку або професійного захворювання витрати на його поховання несе Фонд згідно з порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2001 року № 826, регулює питання відшкодування Фондом таких витрат страхувальнику або сімї застрахованого, чи іншій особі, яка здійснювала поховання потерпілого, на організацію поховання та повязаних з цим ритуальних послуг. Витрати на поховання провадяться у разі смерті потерпілого, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, перелік яких наведено Кабінетом Міністрів України (п. 2 Порядку). Організація поховання працівника, який загинув на виробництві або помер у лікарні під час лікування отриманої на виробництві травми, проводиться страхувальником (п. 5 Порядку).

Згідно з абз. 2 ч. 9 ст. 34 Закону № 1105-XIV у разі смерті потерпілого, який одержував страхові виплати і не працював, розмір відшкодування шкоди особам, зазначеним у ст. 33 цього Закону, визначається виходячи із суми щомісячних страхових виплат і пенсії, які одержував потерпілий на день його смерті, з відповідним коригуванням щомісячних страхових виплат згідно із статтею 29 цього Закону. Причинний звязок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів.

Зі змісту ч. 4 ст. 26 Основ, ч. 2 ст. 24 Закону № 1105-XIV вбачається, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика та відшкодувати понесені ним витрати.

Аналіз норм Закону № 1105-XIV, який визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообовязкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві осіб, та зазначеного вище Порядку, затвердженого на виконання частини восьмої статті 34 цього Закону, дає підстави вважати, що Фонд зобовязаний відшкодовувати виплачені іншими страховиками суми допомоги на поховання лише тих осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто за умови наявності причинного звязку їх смерті з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

Також слід зазначити, що положення п. 4 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, повязаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у звязку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 4 березня 2003 року № 5-4/4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 травня 2003 року за № 376/7697, яким зобовязано Фонд відшкодовувати Пенсійному Фонду витрати на допомогу на поховання сімї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, котра отримувала пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, суперечить положенням Закону № 1105-XIV. Так, зокрема, ст. 21 цього Закону повязує виникнення такого обовязку у Фонду зі смертю працівника, а не з отриманням померлим, який не працював, зазначеної вище пенсії.

Відповідно до вимог ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Позивачем не надано доказів на підтвердження причинного зв'язку смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з випадком, внаслідок якого настала смерть. Оскільки при вирішенні даного спору слід застосувати закон України, а не підзаконний нормативно-правовий акт, що йому не відповідає, суд не вбачає підстав для відшкодування понесених Пенсійним фондом витрат на поховання за рахунок Відділення Фонду, як і підстав для включення таких витрат до Акту звірки на рівні сторін даного спору.

Окрім того, обраний позивачем спосіб захисту (відновлення) порушеного права не відповідає змісту прав Пенсійного Фонду щодо відшкодування понесених ним витрат. Позивач на обґрунтування позовних вимог покликається на Порядок відшкодування витрат, що не врегульовує спірних відносин, оскільки встановлене ним правило підписання актів звірки розрахунків розраховано на відсутність спору. У разі незгоди на підписання актів з боку Фонду соціального страхування від нещасних випадків, Пенсійний фонд вправі в судовому порядку ставити вимоги про стягнення понесених ним витрат, а не про спонукання до підписання актів звірки щодо таких витрат. Суд також констатує, що сторони у даній справі - управління Пенсійного фонду та відділення Фонду - на підставі згаданого Порядку відшкодування витрат позбавлені права проведення розрахунків на своєму рівні. Наведені обставини, на думку суду, є окремою підставою для відмови у задоволенні позову.

Крім того, суд відзначає, що механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, зокрема, на виплату допомоги на поховання визначений згадуваним вище Порядком відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Відповідно до пункту 5 цього Порядку органи Пенсійного фонду щомісяця, до 10 числа місяця, наступного за звітним, на підставі списку осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, та списку померлих осіб і осіб, знятих з обліку з інших причин, які отримували пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, проводять з відділеннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в районах та містах обласного значення звірку витрат за особовими справами потерпілих, складають акт щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у якому визначають загальну суму витрат, що підлягає відшкодуванню, та до 15 числа місяця, наступного за звітним, подають його відповідно головним управлінням Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду) і управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків).

Зазначеним Порядком передбачено повноваження районних управлінь Пенсійного Фонду України лише на складення, підписання актів звірки та їх подання до вищестоящого органу. Водночас, не передбачено повноваження органів цього рівня на узгодження сум, що підлягають включенню до акту звірки, в судовому порядку.

Відповідно до п. 6 Порядку 5-4/4 Головні управління Пенсійного фонду та управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на підставі акта щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, узагальнюють і узгоджують довідку про відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, та до 20 числа місяця, наступного за звітним, подають її відповідно до Пенсійного фонду та Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

Таким чином, узагальнення та узгодження довідок це повноваження органів обласного рівня Головних управлінь Пенсійного фонду та Управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування.

Відповідно до пунктів 7 та 8 Порядку Фонд соціального страхування від нещасних випадків на підставі довідки про відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, на централізованому рівні до 25 числа місяця, наступного за звітним, перераховує відповідні кошти Пенсійному фонду.

Пенсійний фонд та Фонд соціального страхування від нещасних випадків до 30 числа місяця, наступного за звітним, складають у двох примірниках акт про проведене відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади повинні діяти лише в межах, в порядку та у спосіб, визначені чинним законодавством, і зазначеними вище нормативними актами передбачено, як саме повинні діяти органи Пенсійного фонду та Фонду соціального страхування під час відшкодування витрат, Суд дійшов висновку, що Управління Пенсійного фонду України в Перемишлянському районі не має повноважень звертатися до суду з позовом про зобовязання Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування включити для відшкодування до актів щомісячної звірки суми пенсій, які є спірними.

Згідно з Порядком відшкодування витрат районні управління Пенсійного Фонду України та районні відділення Фонду соціального страхування позбавлені права на проведення розрахунків на своєму рівні. У разі незгоди на підписання актів з боку відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків, у судовому порядку в судах адміністративної юрисдикції вирішуватись повинні вимоги про стягнення, а не про підписання актів звірки. Це питання повинно вирішуватися на централізованому рівні між Пенсійним Фондом України та Фондом соціального страхування. Позивачу ці повноваження не належать.

З огляду на це у задоволенні позову про спонукання відповідача до вчинення дій (зобовязання його підписувати акти звірки в редакції позивача) слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України судові витрати у формі судового збору у даній справі не стягуються.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено 13 квітня 2012 р.

Суддя Кравчук В.М.