Справа № 802/3968/15-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2016-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 січня 2016 р. Справа № 802/3968/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк Алла Юріївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко Аліни Володимирівни

представника позивача: ОСОБА_1

відповідача: не з'явився

представника третьої особи 1: ОСОБА_2

представника третьої особи 2: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Цукурової Світлани Сергіївни, третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", Служба у справах дітей м. Вінниці

про: визнання неправомірним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 ( далі - ОСОБА_3, позивач) до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Цукурової Світлани Сергіївни (далі - Цукурова С.С., відповідач 1), третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" (далі - ТОВ «Кей-Колект», відповідач 2) про визнання неправомірним та скасування рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Цукуровою С.С. протиправно прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №23861677 від 21.08.2015 року, котрим було позбавлено позивача його житла, яке було примусово без згоди власника, та без наявності відповідного рішення суду, відчужено на користь ТОВ «Кей-Колект».

На обґрунтування позову зазначено, що 16 липня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, на забезпечення виконання якого також між цими особами укладено іпотечний договір №59045 від 19.07.2007 року, котрий було посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П., за умовами якого в іпотеку банку передано квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 зі всіма об'єктами, функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном (предмет іпотеки).

Також 14 лютого 2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 було укладено договір про внесення змін №1 до договору іпотеки, посвідченого 19 липня 2007 року за реєстром №3188 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П., що вбачається із відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

13 листопада 2015 року після отримання позивачем інформаційної довідки №47581130 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, стало відомо, що його нерухоме майно у вигляді квартири що розташована за адресою АДРЕСА_1 котра перебуває в іпотеці, було перереєстровано рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу , м. Києва Цукуровою С.С., про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:23861677 від 21.08.2015 року на нового власника - ТОВ «Кей-Колект». Окрім того, із відомостей державного реєстру іпотек вбачається, що на сьогоднішній день іпотекодержателем по вказаному нрухомому майну являється ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, 5207-5208, 12.12.2011 року, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В.

На думку позивача, таке рішення нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, котрим було примусово відчужено без згоди власника, та перереєстровано право власності на іпотечне нерухоме майно, на нового власника є протиправним та підлягає скасуванню.

За наведених обставин, вважаючи своє право щодо іпотечного майна порушеним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити на підставі та в межах заявлених позовних вимог.

Відповідач 1 в судове засідання не з'явився, уповноважену особу представляти свої інтереси не направив, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що, свідчать матеріали справи. Проте, через канцелярію суду надійшли письмові пояснення за вх. №36219 від 14.12.2015 року, в яких він зазначє, що стягнення майна відбувалось не примусово, а за добровільною згодою позивача, викладеною ним в іпотечному договорі. Також, зазначила, що розгляд справи просить провести без її участі.

Представник третьої особи 1 в судовому засіданні проти позову заперечував, позовні вимоги вважає незаконними і такими, що висуваються на підставі неправильного застосування норм діючого законодавства.

Представник третьої особи 2 в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що, свідчать матеріали справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов слід задовольнити повністю, з огляду на наступне.

16 липня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, на забезпечення виконання якого також між цими особами укладено іпотечний договір №59045 від 19.07.2007 року, котрий було посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П., за умовами якого в іпотеку банку передано квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 зі всіма об'єктами, функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном (предмет іпотеки) (а. с.14-19).

Зазначений предмет іпотеки являвся власністю іпотекодавця (позивача) на підставі договору купівлі - продажу. Посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Майструк В.І. від 31 травня 2005 року за реєстром 1837, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 31.05.2005 року під №627498, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів №1055599 від 31.05.2005 року (а.с. 12-13).

Також 14 лютого 2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 було укладено договір про внесення змін №1 до договору іпотеки, посвідченого 19 липня 2007 року за реєстром №3188 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П., що вбачається із відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 158-159).

13 листопада 2015 року після отримання позивачем інформаційної довідки №47581130 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, стало відомо, що його нерухоме майно у вигляді квартири що розташована за адресою АДРЕСА_2, котра перебуває в іпотеці, було перереєстровано рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу , м. Києва Цукуровою С.С., про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:23861677 від 21.08.2015 року на нового власника - ТОВ «Кей-Колект». Окрім того, із відомостей державного реєстру іпотек вбачається, що на сьогоднішній день іпотекодержателем по вказаному нерухомому майну являється ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, 5207-5208, 12.12.2011 року, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В (а. с. 20-21).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року №1952-IV (надалі - Закон України №1952-IV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка є обов'язковою.

Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України №1952-IV, державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом

Абзацом 2 частини 1 статті 9 Закону України №1952-IV визначено, що у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Зокрема, абзацами 2-3 частини 5 статті 3 Закону України №1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія, державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Абзацом 7 пункту 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 (надалі Порядок), встановлено, що нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України №1952-IV.

В силу вимог абз.2 п.9 ч.2 ст. 9 Закону України №1952-IV нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновків, що чинне законодавство наділяє нотаріуса окремими повноваженнями державного реєстратора щодо прав на нерухоме майно, які виникають лише у результаті вчинення нотаріальних дій з таким майном, а також повинні реалізовуватися одночасно з їх вчиненням та за наслідками перевірки правильності оформлення документів в офіційному порядку, що дозволяє забезпечити належний рівень захисту гарантованих Конституцією України речових прав осіб на нерухоме майно.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України №1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1)прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2)встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3)прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4)внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

5)видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6)надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з ч. 4 ст. 15 Закону України №1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам

Пунктом 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 (надалі Порядок) передбачено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України №1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов'язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою

Підпунктом 1 пунктом 37 Порядку встановлено, що документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чий його дублікат.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003 року №898-IV (надалі - Закон України №898-IV), у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України №898-IV, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною 1 статті 37 Закону України №898-IV передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Отже, в межах процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель має право звернутися до органу державної реєстрації з метою державної реєстрації за собою права власності на об'єкт нерухомого майна і документом, що буде підтверджувати відповідний перехід права власності, слугуватиме або окремий договір між іпотекодавцем та іпотекодержателем, або застереження в іпотечному договорі.

Судом досліджено, що у п.4.1 Договору іпотеки Іпотекодержатель (ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ") має право звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_3 у випадку не виконання Боржником зобов'язання за Кредитним договором (а. с. 18-19).

Підставою для проведення державної реєстрації права власності ТОВ "КЕЙ- КОЛЕКТ" на об'єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 46,08 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 та прийняття оспорюваного рішення від від 21.08.2015 року №23861677 був саме договір іпотеки №59045 від 19.07.2007 року (а.с. 18-19).

При цьому, суд зауважує, що жодна нотаріальна дія з приводу набуття права власності на вказаний об'єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації відповідачем, як спеціальним суб'єктом державної реєстрації, не вчинялась.

Суд відхиляє посилання відповідача на те, що ним було дотримано п. 15 "Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року за № 868 щодо встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутності суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями з огляду на наступне.

Згідно з ст. 4 Закону України №1952-IV, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:

1)право власності на нерухоме майно;

2)право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном;

3)інші речові права відповідно до закону;

4)податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Враховуючи положення частини 1 статті 37 Закону України №898-IV, звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається саме шляхом набуття Іпотекодержателем права власності на останній. Разом з тим, з огляду на норми закріплені частиною 9 статті 15 Закону України №1952-IV та абзацом 7 пункту 2 Порядку, нотаріус як спеціальний суб'єкт, проводить державну реєстрацію прав на нерухоме майно, набутих виключно у результаті вчинення нотаріальної дії з таким майном.

Суд зазначає, що 19.06.2012 року було винесено постанову №32991986 про арешт майна боржника (позивача) та оголошення заборони його відчуження державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції.

Таким чином, відповідач приймаючи оспорюване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.08.2015 року №23861677 діяв з виходом за межі повноважень, визначених Законом України №1952-IV та Порядком, у спосіб не передбачений законом.

Крім того, відповідно до статті 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Як вбачається з матеріалів справи, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.08.2015 року, 24.11.2013 року II-й міський відділ у м.Вінниці Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області при зверненні власника житла (ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ») були вчинені дїї по зняттю із реєстрації гр. ОСОБА_3 (позивача) та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 (малолітній) які проживають за адресою АДРЕСА_1 (загальна площа якої становить 46,08 кв.м.).

Оскільки відповідачем, як державним реєстратором, проведено державну реєстрацію переходу права власності від іпотекодавця до іпотекодержателя, на спірні правовідносини поширюються положення Порядку взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2013 №607/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 року за №534/23066.

У зв'язку з цим, суд вважає, що відповідач під час прийняття оспорюваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.08.2015року №23861677 необґрунтовано не виконав вимоги вказаного Порядку та не передав заяву ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" на розгляд до Укрдержреєстру (структурного підрозділу територіальних органів Міністерства юстиції України, що забезпечує реалізацію повноважень Укрдержреєстру).

За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги знаходять підтвердження належними і допустимими доказами та підлягають задоволенню повністю, а рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Цукурової С.С. про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна від 21.08.2015 року №23861677 є неправомірним, прийнятим з порушенням чинного законодавства, отже підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати неправомірним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:23861677, прийняте 21 серпня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Цукуровою Світланою Сергіївною.

Стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Цукурової Світлани Сергіївни на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 487 грн.20 коп. (судовий збір, що був сплачений згідно квитанції № 0.0.467422527.1 від 25.11.2015 року).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Чернюк Алла Юріївна