Справа № 494/891/13-а
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 р.м.ОдесаСправа № 494/891/13-а

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Дєтков О.Я.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Крусяна А.В.

- Вербицької Н.В.

при секретарі - Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Березівського районного суду Одеської області від 14 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Червоноармійської сільської ради Березівського району Одеської області, ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення Червоноармійської сільської ради Березівського району Одеської області №58 від 19 листопада 1993 року в частині передачі ОСОБА_3 у власність земельну ділянки, що розташована в АДРЕСА_2, недійсним, та визнання Державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, серії НОМЕР_1 і серії НОМЕР_2,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернулася із зазначеним адміністративним позовом до суду, посилаючись на те, що 29 квітня 1993 року Червоноармійською сільською радою між нею та ОСОБА_4 був посвідчений договір дарування будинку АДРЕСА_2 19 листопада 1993 року їй, згідно витягу з рішення сесії № 58, передана земельна ділянка за вказаною адресою. Однак у вказаному будинку вона не проживала та переїхала до будинку своєї доньки, що розташований в АДРЕСА_1. У 2013 році їй стало відомо від свого онука, що земельною ділянкою користуються інші особи, а будинок знесений. Під час звернення до сільської ради їй повідомили, що вказаною земельною ділянкою користується ОСОБА_3 на підставі рішення сільської ради, тому, не погоджуючись з цим рішенням, просить визнати його недійсним щодо передачі ОСОБА_3 у власність земельної ділянки у АДРЕСА_2. Крім того, уточнюючи свої вимоги, остаточно просить визнати недійсним рішення Червоноармійської сільської ради Березівського району Одеської області №58 від 19 листопада 1993 року в частині передачі ОСОБА_3 у власність земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_2, та визнати також і Державні акти на право приватної власності на земельні ділянки, серії НОМЕР_1 і серії НОМЕР_2 недійсними.

Представник відповідача ОСОБА_3 вимоги адміністративного позову не визнав повністю та пояснив, що вони є безпідставними й необґрунтованими, оскільки належним чином позивачка не оформила право власності на будівлю та, у зв'язку з цим, не набула на неї право власності відповідно до вимог цивільного законодавства.

Представник Червоноармійської сільської ради Березівського району Одеської області також проти позову заперечує, посилаючись на те, що оригінала оскаржуваного рішення №58 щодо передачі позивачці земельної ділянки не існує, це по-перше, а по-друге, земельна ділянка, про яку йдеться у позові, на час надання її ОСОБА_3 у власність була вільною та ніяких споруд та будівель на неї не було; документи на цю земельну ділянку позивачкою не виготовлялись.

Постановою Березівського районного суду Одеської області від 14 вересня 2015 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою на зазначену постанову. Апелянт просить скасувати постанову суду та ухвалити нову постанову, якою визнати рішення Червоноармійської сільської ради Березівського району Одеської області №58 від 19 листопада 1993 року в частині передачі ОСОБА_3 у власність земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_2 - недійсним; визнати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 04.03.2009 року, виданий ОСОБА_3 - недійсним; визнати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 04.03.2009 року, виданий ОСОБА_3 - недійсним.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 надано право придбати у приватну власність земельну ділянку, площею 0,250 га, що розташована в АДРЕСА_2. Також суд першої інстанції вважав, що земельна ділянка, що розташована по АДРЕСА_2 та входила до складу земель сільської ради, згідно листа Червоноармійської сільської ради Березівського району Одеської області №150/02-02-20 від 29 травня 2013 року, на момент одержання ОСОБА_3 документів була вільною, яких-небудь будівель і споруд на неї не було; громадянка ОСОБА_2 документів на земельну ділянку не виготовляла. Отже, суд першої інстанції вважав, що позивачка не набула права на будинок, якого, на думку суду першої інстанції, не існує взагалі на земельній ділянці, яку отримав у приватну власність ОСОБА_3, а тому остання, на думку суду першої інстанції, не може вважатися такою, що має право на цю земельну ділянку. З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відсутні правові підстави для визнання протиправним рішення Червоноармійської сільської ради Березівського району Одеської області №58 від 19 листопада 1993 року в частині передачі ОСОБА_3 у власність земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_2, та скасування Державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, серії НОМЕР_1 і серії НОМЕР_2, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Однак, колегія суддів не погоджується з вищевикладеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з вимогами ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним рішення Червоноармійської сільської ради Березівського району Одеської області № 58 від 19.11.1993 року в частині передачі ОСОБА_3 у власність земельної ділянки та визнання недійсними Державних актів на право приватної власності на земельні ділянки на ім'я ОСОБА_3, серії НОМЕР_1 і серії НОМЕР_2 від 04 березня 2009 року.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 118 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією із сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Відповідно до частини першої статті 10, статті 25, пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності.

Системний аналіз положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (частини першої статті 10, статей 16, 17, 18, 25, 26 та інших) свідчить про те, що органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їхньої компетенції, є суб'єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. Як суб'єкти владних повноважень органи місцевого самоврядування вирішують в межах закону питання в галузі земельних відносин.

Так, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 01.04.2010 року № 10-рп/2010 положення пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень;

- положення пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

З урахуванням викладеного, виходячи з предмету спірних правовідносин, колегія суддів зазначає, що дана справа повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства і підсудна місцевому загальному суду як адміністративному.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 15 квітня 2015 року у справі № К/800/34352/13.

Згідно договору дарування від 29.04.1993 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідченого Червоноармійською сільською радою Березівського району Одеської області за реєстром №8, ОСОБА_2 набула право власності на будинок АДРЕСА_2 (а.с. 7).

На підставі витягу з рішення сесії Червоноармійської сільської ради Березівського району Одеської області №58 від 19 листопада 1993 року, позивачці передана безкоштовно у приватну власність земельна ділянка, площею 0,23 га, для обслуговування жилого будинку, що розташована в АДРЕСА_2 (а.с. 8).

Згідно виписки з того ж самого рішення №58 Червоноармійської сільської ради Березівського району Одеської області від 19 листопада 1993 року, ОСОБА_3 була передана безкоштовно у приватну власність земельна ділянка, що раніше знаходилася в його користуванні загальною площею 0,320 га, в тому числі для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,250 га; для ведення особистого підсобного господарства 0,070 га, що розташована в АДРЕСА_2.

В подальшому, 04 березня 2009 року, ОСОБА_3 видані Державні акти на право приватної власності земельні ділянки, серії НОМЕР_1 і серії НОМЕР_2(а.с.45,47,48).

Згідно до вимог ч.1 ст.30 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Отже, на підставі зазначеної норми права, колегія суддів вважає, що право на спірну ділянку ОСОБА_2 набула ще до прийняття Червоноармійською сільською радою спірного рішення №58 від 19.11.1993 року, тобто згідно договору дарування від 29.04.1993 року.

Договір дарування від 29.04.1993 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 щодо відчуження будинку в АДРЕСА_2 був посвідчений секретарем сільської ради та зареєстрований за реєстром №8 відповідно до вимог «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконкомами міських, селищних, сільських рад» від 19 січня 1976 року, яка діяла на час посвідчення договору. Наведений договір неоспорений будь якою особою та є чинним.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь в містах і селищах міського типу УРСР, затвердженої 31.01.1966 року, реєстрація будинків була обов'язкова для всіх будинків і домоволодінь в межах міст і селищ міського типу УСРС, але не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Тому, договір дарування був зареєстрований тільки в погосподарській книзі по місцю його знаходження. Записи в погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

01 липня 2004 року прийнято Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого право на нерухоме майно виникає з часу реєстрації, а відповідно до вимог ч.4 ст.3 цього Закону України права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності Закону, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації за умови, що реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, яке діяло на момент виникнення права власності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, у період з 17.05.1993 року по 03.07.2012 року, що підтверджується паспортом позивачки (а.с. 70).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що будинку не існує взагалі на спірній земельній ділянці, яку отримав у приватну власність ОСОБА_3 Зазначений висновок суду першої інстанції щодо знесення будинку є необґрунтований, тому що не підтверджений будь якими письмовими доказами, іншими матеріалами справи.

На думку колегії суддів, відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, не довів суду факту припинення права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку по АДРЕСА_2, крім того судової колегії не надані докази будь яких дій щодо вилучення у неї цієї земельної ділянки.

Отже, рішення № 58 від 19.11.1993 року Червоноармійської сільської ради Березівського району Одеської області в частині передачі ОСОБА_2 земельної ділянки у АДРЕСА_2 не скасовано та не визнане недійсним у порядку, передбаченому Законом, тому суд апеляційної інстанції вважає, що зазначене рішення є діючим на сьогоднішній час (ст.118 ЗК України). Судового, або будь-якого іншого рішення щодо позбавлення ОСОБА_2 її права на земельну ділянку у АДРЕСА_2 суду апеляційної інстанції не надано.

Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів вважає, що Червоноармійська сільська рада Березівського району Одеської області, приймаючи рішення №58 від 19.11.1993 року, в частині, що стосується передачі ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки в АДРЕСА_2, не мала на це будь яких правових підстав.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо відмови у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов. Відповідач свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і, крім того, судом порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ухвалене судове рішення на підставі вимог ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 202; 205; 207; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, постанову Березівського районного суду Одеської області від 14 вересня 2015 року скасувати, прийняти у справі нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов ОСОБА_2.

Визнати протиправним та скасувати рішення Червоноармійської сільської ради Березівського району Одеської області №58 від 19 листопада 1993 року в частині передачі ОСОБА_3 у власність земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_2 та Державні акти на право приватної власності на земельні ділянки на ім'я ОСОБА_3, серії НОМЕР_1 і серії НОМЕР_2 від 04 березня 2009 року.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення виготовлений 22.01.2016 року.

Головуючий: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян

Суддя: Н.В. Вербицька