Справа № 372/49/16-а
Суддя: Мора О. М.
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 372/49/16-а
провадження № 2-а-10/16
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 січня 2016 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Мори О.М.,
при секретарі: Василенко О.С.,
розглянувши в в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Обухові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Міністерство оборони України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 20 листопада 2015 року звернувся до Обухівського районного суду Київської області з адміністративним позовом до Київського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України, третя особа: Міністерство оборони України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, за змістом якого просить

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є інвалідом війни ІІ групиз 29 квітня 1984 року по 29 жовтня 1985 року проходив військову строкову службу в республіці Афганістан де отримав контузію та множинні осколкові поранення.
Згідно протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії МОУ № 1583 від 27.06.2013 року у нього було виявлено травму, контузію, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби в країнах де велися бойові дії.
13 листопада 2013 року позивачу була встановлена ІІ група інвалідності довічно, що підтверджується Довідкою МСЕК серії КИО-1 №0401818 від 13.11.2013 року.
Зазначає, що листом №3/1/1457 від 30.07.2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 безпідставно та незаконно через ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовив в передачі документів до Міністерства оборони України, посилаючись на те, що Постанова КМУ від 25.12.2013 №975 на позивача не поширюється, що і змусило позивача звернутися до суду.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність та зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача в письмових запереченнях та в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на відсутність підстав для виплати пенсії позивачу та просив відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Третя особа, Міністерство оборони України, про розгляд справи повідомлялась належним чином, в судове засідання свого представника не направила, заяв або клопотань до суду не подала.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Судом встановлено, що позивач був звільнений з військової служби 29 жовтня 1985 року, є учасником бойових дій та інвалідом війни ІІ групи, приймав участь у бойових діях у Демократичній Республіці Афганістан в період з 29 квітня 1984 року по 29 жовтня 1985 року, де отримав контузію та множинні осколкові поранення, що підтверджується копіями посвідчень та військового квитка позивача.
Згідно протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії МОУ № 1583 від 27.06.20013 року у позивача було виявлено травму, контузію, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби в країнах де велися бойові дії.
Довідкою МСЕК серії КИО - 1 №0401818 від 13.11.2013 року з 13 листопада 2013 року позивачу була встановлена ІІ група інвалідності довічно.
Таким чином, з 13 листопада 2013 року позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Як вказує позивач в позовних вимогах для реалізації вказаного права, позивачем було в червні 2015 року подано відповідну заяву та всі необхідні документи відповідачу - Київському обласному військовому комісаріату для нарахування та виплати йому вищезазначеної одноразової грошової допомоги.(Копія зазначеної заяви не надана позивачем до матеріалів справи).
Київський обласний військовий комісаріат листом №3/1/1457 від 30.07.2015 року не визнав його право на отримання одноразової грошової допомоги посилаючись на те, що Постанова Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" на позивача не поширюється.
Також в зазначеному листі просив надати позивачу відповідь про те, що одноразова допомога призначається і виплачується в установленому законом порядку, який діяв на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Матеріалами справи безспірно підтверджено, що поранення, контузія та захворювання ОСОБА_1 пов`язані із виконанням ним обов`язків військової служби в Республіці Афганістан у період з 29 квітня 1984 року по 29 жовтня 1985 року. Довідкою МСЕК серії КИО - 1 №0401818 від 13.11.2013 року з 13 листопада 2013 року позивачу була встановлена ІІ група інвалідності довічно.
В судовому засіданні встановлено, що позивач дійсно звертався до ІНФОРМАЦІЯ_4 з заявою про виплату одноразової грошової допомоги з посиланням на Постанову Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", як на законодавчу підставу для виплату допомоги.
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до десятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Порядок та на умови, виплати грошової допомоги передбаченої частиною 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в різний період часу регулювались наступними прийнятими Кабінетом Міністрів України нормативно правовими актами:
- постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб" ;

- постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".
Слід відзначити, що отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності, внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.
Оскільки інвалідність позивача настала 13 листопада 2013 року то виплата одноразової грошової допомоги повинна здійснюватись на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, яка була чинна на момент встановлення позивачу інвалідності.
За п. 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1- рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) до подій, факту застосовується той закон або нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали чи мали місце.

Отже, до факту встановлення позивачу інвалідності, як підстави для виплати зазначеної одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, повинні застосовуватися нормативно-правові акти, що діяли станом на 13.11.2013 року - день встановлення позивачу інвалідності другої групи.

Аналогічний висновок викладений Верховним судом України у постановах від 18.11.2014 року (справа № 21-446а14) та від 21.04.2015 року (справа № 21-183а13).

Згідно ст. 244 -2 КАС України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Надаючи офіційне тлумачення вищезазначених положень, Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 року у справі № 1-рп/99 зазначив, що принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Також, суд акцентує увагу, що пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" визначено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Отже, постанова Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року на яку посилався позивач при звернення до Київського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України не розповсюджується на час встановлення позивачу інвалідності, під час встановлення інвалідності діяв Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499.
За таких обставин, оскільки постанова Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року не розповсюджується на час встановлення позивачу інвалідності оскільки була прийнята після 13 листопада 2013 рокуКиївським обласним військовим комісаріатом Міністерства оборони України було відмовлено позивачу в задоволенні його заяви.

Однак при розгляді документів Позивача про нарахування та виплату грошової допомого Відповідачем не враховано, що пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255) . Допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Згідно пункту 7 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 керівник уповноваженого органу (військового комісаріату) подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку

Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Враховуючи вищевикладені обставини прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги чи про відмову у її призначенні може вирішувати тільки Міністерство оборони України.
Що стосується позовної вимоги про зобов`язання Київського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України скласти та направити до Міністерства оборони України відповідний висновок щодо можливості виплатити ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, отриманої внаслідок виконання обов`язків військової служби, згідно статей 9,16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в порядку встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 суд зазначає наступне.

Згідно пункту 7 Порядку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 керівник уповноваженого органу (військомату) подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку.

Як вбачається з матеріалів справи листом №3/1/1457 від 30.07.2015 року Київський обласний військовий комісаріатМіністерства оборони України повернув пакет документів Позивача для призначення та виплати допомоги.

Задоволення зазначеної позовної вимоги унеможливить виконання постанови суду оскільки в Відповідача відсутні документи необхідні для складання та направлення до Міністерства оборони України відповідного висновку щодо можливості виплатити ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Винесення зазначеної постанови суду не заважає позивачу по справі повторно звернутись до Київського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України в порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499з наданням всих необхідних документів необхідних для виплати одноразової грошової допомоги передбачених в пунктах 3 і 4 цього Порядку.
Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відмовляючи у призначенні виплати одноразової грошової допомоги позивачу, Київський міський військовий комісаріат порушив норми постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, якими визначено порядок призначення допомоги.
Керуючись ст. 19 Конституції України, статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, ст. ст. 69-72, 183-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Міністерство оборони України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Київського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України щодо неподання до Міністерства оборони України відповідного висновку про можливість виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, отриманої внаслідок виконання обов`язків військової служби.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

СуддяМора О. М.