Справа № 809/1466/15
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року Справа № 876/11467/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Костіва М.В.,

з участю секретаря судового засідання - Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - ОСОБА_1;

від відповідача - Книгиницька М.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.10.2015р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства доходів і зборів України про визнання дій протиправними, скасування наказу про звільнення, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

08.04.2015р. позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати незаконним її звільнення з посади заступника начальника Головного управління /ГУ/ Міндоходів в Івано-Франківській обл.; скасувати наказ Міністерства доходів і зборів України № 184-о від 16.03.2015р. про звільнення ОСОБА_3; поновити її на посаді заступника начальника ГУ Міндоходів в Івано-Франківській обл.; стягнути з Міністерства доходів і зборів України на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення по день ухвалення судового рішення; судові витрати покласти на відповідача (а.с.4-6).

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.10.2015р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.105-110).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржила позивач ОСОБА_3, яка покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі (а.с.115-118).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що її звільнення з посади заступника начальника ГУ Міндоходів в Івано-Франківській обл. не відповідає нормам Конституції України та міжнародного права, оскільки держава забезпечує рівність трудових прав усіх громадян, незалежно від походження, соціального і майнового стан, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

Також законодавством встановлено обмеження на звільнення працівника у період його тимчасової непрацездатності, що не було враховано під час прийняття рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача на підтримання поданої скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_3 проходила службу в податкових органах Івано-Франківської обл., обіймаючи різні посади.

Відповідно до наказу Міністерства доходів і зборів України № 1134-о від 04.06.2013р. позивач була призначена на посаду заступника начальника ГУ Міндоходів в Івано-Франківській обл.

09.03.2015р. позивачем подано заяву на проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», в якій зазначила про непоширення щодо неї заборон, передбачених ч.ч.3 та 4 ст.1 Закону України «Про очищення влади» (а.с.10-11).

Відповідно до листа № 975/8/09-19-04-33 від 11.03.2015р. ГУ Міндоходів в Івано-Франківській обл. скерувало на адресу Державної фіскальної служби України отриману від ОСОБА_3 заяву від 09.03.2015р., декларацію про майно, доходи, витрати за 2014 рік та довідку про результати перевірки відомостей, зазначених у трудовій книжці, про зайняття посад за період з 25.02.2010р. по 22.02.2014р.

Згідно довідки про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці, позивач ОСОБА_3 з 04.06.2013р. призначена на посаду заступника начальника ГУ Міндоходів в Івано-Франківській обл., тобто обіймала таку посаду протягом 21.11.2013р.-22.02.2014р., через що до неї застосовується заборона, визначена ч.2 ст.3 Закону України «Про очищення влади» (а.с.95).

Наказом Міністерства доходів і зборів України № 184-о від 16.03.2015р. позивача ОСОБА_3 звільнено 16.03.2015р. з посади заступника начальника ГУ Міндоходів в Івано-Франківській обл. з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади»; підставою такого звільнення визначені приписи п.7-2 ч.1 ст.36 КЗпП України, ч.14 ст.5 Закону України «Про очищення влади» (а.с.8).

Відповідно до наказу ГУ Міндоходів в Івано-Франківській обл. № 63-0 від 16.03.2015р. оголошено наказ Міністерства доходів і зборів України № 184-о від 06.03.2015р. «Про звільнення ОСОБА_3» (а.с.9).

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду відповідачем доведено існування правових підстав для звільнення позивача із займаної посади, при цьому Міністерство доходів і зборів України діяло на підставі критеріїв, визначених ч.1 ст.3 Закону України «Про очищення влади», із врахуванням відомостей, наявних в особовій справі ОСОБА_3, у межах та в спосіб, які передбачені чинним законодавством.

Під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо порушення відповідачем вимог національного та міжнародного законодавства під час її звільнення, також звільнення позивача відбулося із чітким дотриманням вимог п.7-2 ч.1 ст.36 КЗпП України, при цьому тимчасова непрацездатність позивача не могла бути перешкодою для виконання вимог Закону України «Про очищення влади».

Погоджуючись із наведеними висновками та у спростування доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує наступне.

Розглядувані правовідносини регулюються приписами Закону України «Про очищення влади» та постанови КМ України № 563 від 16.10.2014р. «Деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Зокрема, відповідно до ст.1 цього Закону очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Згідно з п.6 ч.1 ст.2 вказаного Закону заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо начальницького складу органів внутрішніх справ, центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Статтею 3 наведеного Закону визначені критерії здійснення очищення влади (люстрації), зокрема, п.4 ч.1 цієї статті передбачено, що заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням: керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах у місті Києві.

Матеріалами справи, які досліджені в судовому засіданні, стверджується, що у період з 21.11.2013р. по 22.02.2014р. позивач обіймала посаду заступника начальника ГУ Міндоходів в Івано-Франківській обл., яка передбачена ч.2 ст.3 Закону України «Про очищення влади», а відтак до неї застосовується заборона, яка визначена ч.3 ст.1 цього Закону.

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.4 Закону України «Про очищення влади» особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону (далі - заява).

Заява подається не пізніше ніж на десятий день з дня початку проведення перевірки у відповідному органі, на підприємстві згідно з планом проведення перевірок, затвердження якого передбачено пунктом 3 частини другої статті 5 цього Закону.

Організація проведення перевірки осіб (крім професійних суддів та осіб, зазначених в абзаці третьому цієї частини) покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої здійснюється перевірка (ч.4 ст.5 вказаного Закону).

Відповідно до п.5 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затв. постановою КМ України № 563 від 16.10.2014р. «Деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади», керівник органу або голова суду згідно з планом проведення перевірок, затвердженим Кабінетом Міністрів України, приймає рішення про початок проведення перевірки у відповідному органі (далі - початок проведення перевірки в органі), в якому встановлює дату початку проведення перевірки, а також відповідальним за проведення перевірки визначає кадрову службу чи інший структурний підрозділ такого органу (далі - відповідальний структурний підрозділ).

Згідно з п.14 вказаного Порядку у разі виявлення відповідальним структурним підрозділом відомостей щодо застосування до особи, яка підлягає перевірці, заборони, передбаченої пунктом 14 цього Порядку, керівник органу не пізніше ніж на третій день з дня виявлення таких відомостей приймає рішення про звільнення такої особи і в той самий день надсилає його копію до Мін'юсту в паперовій та електронній формі (скановану копію у форматі pdf) разом з відомостями про особу, щодо якої застосовано заборону, передбачену частиною третьою статті 1 Закону (прізвище, ім'я, по батькові, дата та місце народження, серія та номер паспорта громадянина України, ким і коли виданий, реєстраційний номер облікової картки платника податків, місце проживання, місце роботи, посада на час застосування положення Закону, інформація про критерій, на підставі якого застосовано заборону), в паперовій та електронній формі (у форматі Microsoft Word), які протягом трьох днів з дня їх надходження вносяться до Реєстру.

Під час судового розгляду з'ясовано, що наказом Державної фіскальної служби України № 117 від 24.02.2015р. розпочато перевірку відповідно до вимог Закону України «Про очищення влади» стосовно керівників, їх перших заступників та заступників керівників територіальних органів Міндоходів в Івано-Франківській обл. з 12.03.2015р.

За наслідками проведеної перевірки і з врахуванням заяви позивача від 09.03.2015р. складена довідка від 11.03.2015р. про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці, згідно якої до ОСОБА_3 застосовується заборона, визначена ч.2 ст.3 Закону України «Про очищення влади».

Наведені обставини були покладені в основу прийняття рішення відповідача про звільнення позивача з посади заступника начальника ГУ Міндоходів в Івано-Франківській обл., яке оформлено наказом № 184-о від 16.03.2015р.

Таким чином, перевірка відповідно до вимог Закону України «Про очищення влади» та прийняття рішення за її наслідками щодо звільнення позивача з посади проведені відповідачем із дотриманням приписів вказаного Закону та постанови КМ України № 563 від 16.10.2014р. «Деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади».

Окрім цього, із представлених листків непрацездатності убачається, що впродовж 27.02.2015р.-13.03.2015р. включено та 16.03.2015р.-18.02.2015р. включно позивач перебувала на амбулаторному лікуванні (а.с.12-13).

Згідно наказу Міністерства доходів і зборів України № 184-о від 16.03.2015р. позивача ОСОБА_3 звільнено 16.03.2015р., тобто, під час її тимчасової непрацездатності.

Відносини публічної служби є предметом конституційного та адміністративного права. Підстави виникнення, проходження і припинення служби визначені не трудовим, а спеціальним законодавством, за приписами якого повинні розглядатися спори з участю публічних службовців. У разі відсутності відповідних положень у конституційному або адміністративному законодавстві суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.

У разі, коли така можливість застосування трудового права у спеціальному законі не передбачена, то за правилами ч.7 ст.9 КАС України суд застосовує закон, який регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону - виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), навівши у рішенні відповідні доводи.

Розглядаючи заявлений позов, колегія суддів враховує, що для звільнення в порядку реалізації Закону України «Про очищення влади» передбачена спеціальна процедура.

Так, частиною 14 ст.5 цього Закону передбачено, що керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п'ятої цієї статті, не пізніше ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади або не пізніше ніж на третій день з дня його отримання надсилає такий висновок керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та ініціювання звільнення з посади особи, стосовно якої було здійснено перевірку, для її звільнення з посади у встановленому законом порядку не пізніше ніж на десятий день з дня отримання висновку.

Відповідно до ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, підстави, передбачені Законом України «Про очищення влади». У випадку, передбаченому пунктом 7-2, особа підлягає звільненню з посади у порядку, визначеному Законом України «Про очищення влади».

Таким чином, наведеними нормами чітко визначено про те, що проведення звільнення у порядку, визначеному Законом України «Про очищення влади», здійснюється без застосування норм трудового законодавства; така процедура регламентована спеціальним законом, оскільки стосується лише конкретного переліку осіб, які обіймали передбачені посади в державних органах влади.

Оскільки спеціальним законодавством, яке визначає порядок звільнення у порядку Закону України «Про очищення влади», не встановлено обмежень щодо звільнення з посади, тому твердження позивача про неправомірність її звільнення під час амбулаторного лікування слід вважати хибними.

В частині доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що Закон України «Про очищення влади» визначає правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.

В установленому порядку вказаний Закон не визнаний неконституційним, а тому правових підстав для його незастосування щодо позивача колегія суддів не убачає.

Також наведений апелянтом аналіз національного та міжнародного права, що гарантують права та обов'язки людини і громадянина, не спростовує правильності висновків рішення суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заявленого позову.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, колегія суддів приходить до переконання про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що задоволенню не підлягає, з вищевикладених мотивів.

При цьому колегія суддів враховує, що суд першої інстанції правильно не задовольнив заявлений позов, однак з обгрунтуванням такого рішення в частині поширення на розглядувані правовідносини норм КЗпП України погодитися не можна. Водночас помилковість мотивів відмови у позові не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення в цій частині.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.10.2015р. в адміністративній справі № 809/1466/15 залишити без задоволення, а вказану постанову суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: Н.В.Бруновська

М.В.Костів