Справа № 826/11330/15
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

21 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно ст. 41 КАС України, в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління МВС України в м. Києві про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління МВС України в м. Києві про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що оскаржувані накази № 306 від 13.05.2015 року та № 392 о/с від 14.05.2015 року є необґрунтованими, такими, що прийняті з порушенням закону, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, чим порушено його права та законні інтереси передбачені Конституцією та законами України. Вважає, що відсторонення від посади згідно Кримінального процесуального кодексу України є тимчасовим, вимушеним недопущенням особи до виконання своїх функціональних обов'язків, а тому в діях позивача відсутні підстави, що призвели до порушення вимог ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ і як наслідок оскаржувані накази не мали правового підґрунтя для їх прийняття.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що з 25.08.1998 року ОСОБА_2 був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ та працював в Головному управлінні МВС України в м. Києві.

06.01.2015 року слідчим відділом прокуратури міста Києва внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000003 за попередньою кваліфікацією кримінальних правоворушень передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2ст. 364, ч. 2 ст. 302 та ч. 2 ст. 303 Кримінального кодексу України.

27.03.2015 року під час отримання частини неправомірної вигоди у сумі 950 доларів США від гр. ОСОБА_10 працівниками УВБ в м. Києві, підпорядкованого ДВБ МВС України в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_2 та поміщено до ІТТ ГУ МВС України в м. Києві.

28.03.2015 року позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.03.2015 року відносно ОСОБА_2 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та поміщено у СІЗО в м. Києві та Київській області, у встановленому законом порядку позивачем було сплачено визначений в ухвалі суду розмір застави, а тому його 30.03.2015 року було звільнено з-під варти.

З метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку за фактом повідомлення про підозру заступникові начальника відділу боротьби зі злочинами у сфері суспільної моралі управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Головного управління МВС в м. Києві підполковнику міліції ОСОБА_2, відповідно до ч. 1 ст. 14 Дисциплінарного статуту, пункту 2.2.3 Інструкції у Головному управлінні наказом № 331 від 03.04.2015 року було призначено службове розслідування та цим же наказом було відсторонено позивача від виконання службових обов'язків.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.04.2015 року позивача було відсторонено від займаної посади строком на 60 днів, тобто до 08.06.2015 року.

Під час проведення службового розслідування до управління кадрового забезпечення ГУ МВС України в м. Києві надійшов рапорт тимчасово виконуючого обов'язки начальника УБЗПТЛ ГУ МВС України в м. Києві підполковника міліції ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2 з 07.04.2015 року по 24.04.2015 року не виходив на службу.

Відповідно до пояснень позивача від 27.04.2015 року він в період з 31.03.2015 року з'являвся о 09:00 год. на робочому місці, однак у зв'язку із проведенням прокуратурою міста Києва досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00000003 він за викликами слідчого виїжджав до прокуратури міста Києва та на зустрічі з адвокатом.

Відповідно до рапортів від 09.04.2015 року старшого інспектора з особливих доручень відділу інспекції з особового складу УКЗ ГУ МВС в м. Києві підполковника міліції Н.Ф. Сіренко, встановлено, що у телефонній розмові ОСОБА_2 пояснив, що перебував на лікарняному, однак вказати медичний заклад відмовився.

З довідок, наданих госпіталем (з поліклінікою) ГУ МВС України в м. Києві та Київського некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Голосіївського району м. Києва», ОСОБА_2 у визначений період за медичною допомогою не звертався, на амбулаторному та стаціонарному лікуванні не перебував.

Службове розслідування завершено висновком від 30.04.2015 року, яким за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в невиході на службу без поважних причин і як наслідок призвело до порушення вимог ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, на заступника начальника відділу боротьби зі злочинами у сфері суспільної моралі управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми, ГУ МВС України в м. Києві підполковника міліції ОСОБА_2, накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

Наказом № 306 від 13.05.2015 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників УБЗПТЛ визначено накласти дисциплінарне стягнення на позивача у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни.

14.05.2015 року наказом Головного управління МВС України в м. Києві № 392 о/с дисциплінарне стягнення відносно позивача виконано, останнього звільнено з органів внутрішніх справ за підпунктом «є» пункту 64 (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Не погоджуючись з вказаними наказами відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є неправомірними та необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обгрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень, порядок проходження служби в органах внутрішніх справ визначаються Законом України «Про міліцію», Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 та Правилами поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.02.2012 року № 155.

Згідно з Дисциплінарним статутом Збройних Сил України Закон, затвердженим Законом України від 24.03.1999 року, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України (ст. 1).

Статтею 3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлює, що військова дисципліна досягається шляхом: особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов'язків, вимог військових статутів.

Разом з тим, військова дисципліна зобов'язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету (ст. 4).

Згідно статті 18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію наведеної бланкетної норми постановою Кабінету Міністрів від 29.07.1991 року № 114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі по тексту - Положення № 114).

Згідно пункту 23 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу несуть, зокрема, дисциплінарну відповідальність згідно з законодавством.

Зокрема, серед іншого Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України затверджений Законом України від 22.02.2006 року № 3460-IV, встановлює, що сутність службової дисципліни - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України (ст. 1 Дисциплінарного статуту).

Згідно ст. 12 Дисциплінарного статуту, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення визначений ст. 14 Дисциплінарного статуту, за якою з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 року № 230 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 року за № 541/23073.

За приписами п. 2.2. Інструкції № 230 службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі:

2.2.1. Невиконання або неналежного виконання особою рядового або начальницького складу під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на органи внутрішніх справ завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю.

2.2.2. Реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою рядового або начальницького складу кримінальне правопорушення.

2.2.3. Повідомлення особі рядового або начальницького складу про підозру в учиненні нею кримінального правопорушення.

Пунктом 6.3. Інструкції закріплені права особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, стосовно якої проводиться службове розслідування, зокрема, отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.

Службовою особою органу (підрозділу) внутрішніх справ, якій доручено проведення службового розслідування має бути забезпечене повне, всебічне і об'єктивне дослідження обставин подій, які стали підставою для його призначення, задля чого ця особа наділена повноваженнями, передбаченими підпунктом 6.2.1 Інструкції № 230.

Глава VII Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України визначає підстави та порядок відсторонення від виконання службових обов'язків та виплата грошового забезпечення, а саме, що особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи РНС), щодо якої проводиться службове розслідування, може бути відсторонена від виконання службових обов'язків за займаною посадою зі збереженням посадового окладу, окладу за спеціальне звання, надбавок за вислугу років та безперервну службу, інших надбавок і виплат, в п. 7.2. визначено, що рішення про відсторонення особи РНС від посади можуть приймати начальники, яким надано право прийняття на службу або призначення цієї особи на посаду, шляхом видання письмового наказу, а також в п. 7.4 передбачено, що особа РНС може бути відсторонена від посади в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до п. 91-1. Дисциплінарного статуту Збройних сил України військовослужбовець, якому повідомлено про підозру у вчиненні ним злочину у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов'язаної з наданням публічних послуг, та/або пов'язаного із зловживанням своїм службовим становищем, підлягає відстороненню від виконання повноважень у порядку, визначеному законом.

Військовослужбовець, стосовно якого складено протокол про адміністративне корупційне правопорушення, може бути відсторонений від виконання службових повноважень за рішенням командира до закінчення розгляду справи судом. У відповідності до ст. 17 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ особа рядового або начальницького складу, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею злочину у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов'язаної з наданням публічних послуг, та/або пов'язаного із зловживанням своїм службовим становищем, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом.

Судом першої інстанції було встановлено, що вирішуючи питання про звільнення позивача з посади, відповідачем здійснено службове розслідування, яким встановлено факт порушення позивачем службової дисципліни, що виразилося в невиході на службу, при цьому позивач не заперечував факту невиходу на роботу та не наполягав на постійному перебуванні на робочому місці з 09:00 до 18:00, тобто протягом повного робочого дня.

Відповідно до пояснень позивача від 27.04.2015 року в період з 31.03.2015 року він з'являвся о 09:00 на робочому місці, однак у зв'язку із проведенням прокуратурою міста Києва досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00000003 він за викликами слідчого виїжджав до прокуратури міста Києва та на зустрічі з адвокатом.

Однак, у відомості виходу на службу у квітні 2015 року працівників УБЗПТЛ та СБЗПТЛ Головного управління, копія якої наявна в матеріалах справи, зафіксовано факт неприбуття на службу ОСОБА_2 в період з 07.04.2015 року по 24.04.2015 року.

Відповідачем разом із письмовими запереченнями проти позову додані матеріали службового розслідування, серед яких міститься виписка із амбулаторної карти ОСОБА_2 (1981 р.н.), надано Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Голосіївського району м. Києва, за змістом якої позивач знаходився на амбулаторному лікуванні з 26.06.2015 року по 02.07.2015 року.

Оскільки виписка із амбулаторної карти видана за період, який слідував після звільнення позивача та після проведення службового розслідування, то колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно не прийнято даний доказ як підтвердження факту відсутності на робочому місці в період з 07.04.2015 року до 24.04.2015 року.

На підставі відомостей допиту свідків - заступника начальника управління - начальник відділу управління протидії торгівлі людьми УБЗПТЛ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_5, ОСОБА_6 - старший оперуповноважений служби УБЗПТЛ ГУ МВС України в м. Києві та ОСОБА_7, який займав посаду начальника сектору в період 07.04.2015 року по 24.04.2015 року; старшого оперуповноваженого сектору боротьби із злочинами пов'язаними із торгівлею людьми Печерського районного управління МВС в м. Києві ОСОБА_3, встановлено, що позивач періодично не з'являвся на службі, доказів які б підтверджували поважність причин не прибуття на робоче місця, згідно правил трудового розпорядку суду не надано, показами свідків не спростовано факт відсутності позивача на роботі.

Крім цього, судом першої інстанції було встановлено, що листами від 20.04.2015 року № 14/І-1080 та від 22.04.2015 року № 14/І-1080 позивачу було доведено до відома, що у зв'язку з проведенням ДКЗ МВС України та Головним управлінням службового розслідування за фактом відкриття прокуратурою м. Києва кримінального правопорушення відносно посадових осіб УБЗПТЛ та невиходу ОСОБА_2 на службу, йому необхідно прибути до відділу інспекції з особового складу УКЗ Головного управління для надання пояснень, а також необхідно повідомити відділ будь-якими засобами зв'язку про причини відсутності на службі з наданням підтверджуючих документів.

Але позивачем на виконання вимог листів Головного управління МВС у м. Києві не було надано документів чи підтверджень, які б пояснювали причини відсутності на робочому місці в період з 07.04.2015 року по 24.04.2015 року.

Оскільки позивачем, в усному порядку під час телефонної розмови, повідомлено про тимчасову непрацездатність, Управлінням кадрового забезпечення Головного управління МВС України в м. Києві направлено запити від 22.04.2015 року № 14/І-1080 та від 22.04.2015 року про надання інформації до госпіталю (з поліклінікою) ГУ МВС України в м. Києві та Київського некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Голосіївського району м. Києва» про надання інформації стосовно можливого перебування ОСОБА_2 на лікуванні (амбулаторія та стаціонар) у період з 25.03.2015 року та з 01.03.2015 року по теперішній час відповідно.

Згідно довідок, наданих лікувальними закладами, до яких направлялися запити, ОСОБА_2 у визначений період за медичною допомогою не звертався, на амбулаторному та стаціонарному лікуванні не перебував.

Статтею 142 Кодексу законів про працю України визначено правила внутрішнього трудового розпорядку.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.

Статтею 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» встановлено обов'язки обов'язки осіб рядового і начальницького складу щодо дотримання службової дисципліни, а саме, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету.

Пунктом 21 Постанови від 29 липня 1991 року № 114 Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ встановлено, що для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства.

У відповідності до підпункту 2 п. 21 Положення № 144 внутрішній розпорядок в органах внутрішніх справ, а також у навчальних закладах (навчальних підрозділах), що здійснюють підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації начальницького складу Міністерства внутрішніх справ, встановлюється з урахуванням особливостей діяльності різних служб і підрозділів, особи рядового і начальницького складу зобов'язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників.

З тексту присяги працівника внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 року № 382, вбачається, що кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України, поклявся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягнув з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, поклявся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Отже, недодержання працівником органів внутрішніх справ України наведених вище норм є безумовною підставою вважати цю особу такою, яка порушила трудову дисципліну.

Отже, позивач як посадова особа, а саме заступник начальника відділу боротьби зі злочинами у сфері суспільної моралі управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми ГУМВС України в м. Києві повинен належно виконувати службові обов'язки, в тому числі правила внутрішнього трудового розпорядку.

Натомість, судом першої інстанції було встановлено, що позивач, займаючи відповідальну посаду, не повідомив своє керівництво про причини відсутності, та не надав докази, які б підтверджували законність і поважність причин такої відсутності на службі, а тому, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивача було правомірно звільнено з органів внутрішніх справ, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку із встановленням факту допущення позивачем порушення службової дисципліни.

Оскільки спірні накази прийняті правомірно та в межах наданих відповідачу повноважень підстави для поновлення позивача на посаді заступника начальника відділу боротьби зі злочинами у сфері суспільної моралі управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми ГУМВС України в м. Києві відсутні.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, а тому вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

В.Е. Мацедонська

Повний текст виготовлено 21.01.2016 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Мацедонська В.Е.

Грищенко Т.М.