Справа № 2а/0470/14499/11
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2016-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2016 року м. Київ К/800/55097/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Маслія В.І., Цуркана М.І.,

секретар судового засідання Вишняк О.М.

за участю:

представника позивача Лося Д.М., Кобилякова А.А.,

представника відповідача Богач М.М.,

прокурора Гудименко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «ЄВРАЗРЕСУРС» Україна» до Дніпропетровської митниці Міндоходів, за участю прокурора Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, про визнання протиправними та касування карток відмови, зобов'язання вчинити певні дії, що переглядається за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Торговий Дім « Євраз Суха Балка» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 5 липня 2012 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2011 року товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «ЄВРАЗРЕСУРС» Україна» (далі - позивач) звернулося в Дніпропетровський окружний адміністративний суд з позовом до Дніпропетровської митниці Міндоходів (далі-відповідач), третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, пропуску або оформленні товарів та транспортних засобів через митний кордон України:

- №110010000/1/00702 від 14 жовтня 2011 року, №110010000/1/00708 від 16 жовтня 2011 року,

- №110010000/1/00733 від 25 жовтня 2011 року, №110010000/1/00762 від 1 листопада 2011 року,

- №110010000/1/00767 від 4 листопада 2011 року, №110010000/1/00795 від 14 листопада 2011 року,

- №110010000/2/00307 від 11 березня 2012 року, №110010000/2/00341 від 14 березня 2012 року,

- №110010000/2/00510 від 30 березня 2012 року, №110010000/2/00665 від 19 квітня 2012 року;

- визнати протиправними та скасувати рішення Дніпропетровської митниці про визначення митної вартості товарів:

- №110010000/2011/600302/1 від 14 жовтня 2011 року, №110010000/2011/600304/1 від 16 жовтня 2011 року,

- №110010000/2011/600314/1 від 25 жовтня 2011 року, №110010000/2011/600325/1 від 2 листопада 2011 року,

- №110010000/2011/600328/1 від 1 листопада 2011 року, №110010000/2012/600340/1 від 14 листопада 2011 року,

- №110010000/2012/600161/1 від 11 березня 2012 року, №110010000/2012/600190/1 від 14 березня 2012 року,

- №110010000/2012/600334/1 від 30 березня 2012 року, №110010000/2012/600467/1 від 19 квітня 2012 року;

- зобов'язати Дніпропетровську митницю надати висновок до Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про повернення ТОВ «Торговий дім «ЄВРАЗРЕСУРС» Україна» надмірно сплаченої суми ПДВ у розмірі 828231,96 грн., шляхом її зарахування на поточний рахунок позивача;

- зобов'язати Дніпропетровську митницю здійснити митне оформлення вантажу за ціною контракту.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідачем безпідставно застосовано третій метод визначення митної вартості товару, оскільки митним органом не доведено наявність підстав для його застосування. Вимоги відповідача про надання додаткових документів, які викладені в деклараціях митної вартості, є безпідставними.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 5 липня 2012 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2014 року апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» задоволено частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 5 липня 2012 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, позивач просить оскаржувані рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення адміністративного позову.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між компанією «Carbo Chemicals Group GmbH» (постачальник) та позивачем (покупець) 16 червня 2008 року укладено контракт №83/08 на купівлю-продаж вугілля.

Відповідно до умов додатку від 7 вересня 2011 року № 8, який є невід'ємною частиною зазначеного контракту постачальник здійснює поставку товару, за ціною 186,00 евро за метричну тону, протягом вересня - першої декади жовтня 2011 року на умовах DAF Izow/Hrubieszow в редакції Інкотермс 2010.

Відповідно до умов додатку від 3 жовтня 2011 року №19, який є невід'ємною частиною зазначеного контракту постачальник здійснює поставку товару за ціною 175,00 евро за метричну тону, протягом жовтня 2011 року на умовах DAF Izow/Hrubieszow в редакції Інкотермс 2010.

Відповідно до умов додатку від 31 січня 2012 року №25, який є невід'ємною частиною зазначеного контракту постачальник здійснює поставку товару за ціною 149,00 евро за метричну тону, протягом лютого 2012 року - першої декади березня 2012 року на умовах DAF Izow/Hrubieszow в редакції Інкотермс 2010.

Протягом жовтня 2011 року - березня 2012 року позивач звертався до відповідача для оформлення вантажу за вищевказаним контрактом, шляхом подання вантажно-митних декларацій, а саме:

№110010000/2011/006231 від 14 жовтня 2011 року; №110010000/2011/006257 від 16 жовтня 2011 року;

№110010000/2011/006461 від 25 жовтня 2011 року; №110010000/2011/001657 від 11 березня 2012 року;

№110010000/2011/006755 від 4 листопада 2011 року; №110010000/2011/006969 від 14 листопада 2011 року;

№110010000/2012/001694 від 11 березня 2011 року; №110010000/2012/001821 від 14 березня 2012 року,

№110010000/2012/002415 від 30 березня 2012 року, №110010000/2012/003157 від 19 квітня 2012 року.

Для підтвердження відомостей про митну вартість товару, заявлену за вказаними ВМД позивачем митному органу були надані наступні документи: зовнішньоекономічний договір від 16 червня 2008 року №83/08 та доповнення до нього; облікова картка суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності від 13 жовтня 2010 року №11000/1/10/115503; рішення про визначення коду товару від 8 квітня 2011 року №КТ-110-0741-11; внутрішні транзитні документи; інвойси; залізничні накладні; договори про надання брокерських послуг; довідки про декларування валютних цінностей; сертифікати про походження та сертифікати якості.

В кожному випадку митна вартість товару була заявлена позивачем шляхом подання декларації митної вартості форми ДМВ-1 за ціною договору (метод 1) відповідно до статті 267 Митного кодексу України, а саме:

№110010000/2011/006231 від 14 жовтня 2011 року - 186,00 євро за тонну;

№110010000/2011/006257 від 16 жовтня 2011 року - 186,00 євро за тонну;

№110010000/2011/006461 від 25 жовтня 2011 року - 175,00 євро за тонну;

№110010000/2011/006698 від 2 листопада 2011 року - 175,00 євро за тонну;

№110010000/2011/006755 від 4 листопада 2011 року - 175,00 євро за тонну;

№110010000/2011/006969 від 14 листопада 2011 року - 175,00 євро за тонну;

№110010000/2011/001694 від 10 березня 2012 року - 149,00 євро за тонну;

№110010000/2011/001821 від 14 березня 2012 року - 149,00 євро за тонну;

№110010000/2012/002415 від 30 березня 2012 року - 149,00 євро за тонну;

№110010000/2012/003157 від 19 квітня 2012 року - 149,00 євро за тонну.

Як встановлено судом, для забезпечення контролю за правильністю визначення митної вартості товару відповідачем проведено наступні заходи: перевірка наданих для митного контролю й митного оформлення документів для підтвердження заявленої митної вартості; консультація з декларантом з метою обміну інформацією, яка стосувалась даної операції та її вплив на вартість товару; порівняння рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

Під час здійснення вищевказаних заходів відповідачем встановлено, що рівень заявленої митної вартості товарів нижчий рівня митної вартості товарів, інформація про які була наявна у митного органу в базі даних Єдиної автоматизованої системи Державної митної служби України таким чином у відповідача виникли обґрунтовані сумніви у правильності заявленої декларантом митної вартості товару.

Порядком декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 року №1766, який діяв на час спірних відносин (далі - Порядок №1766), передбачався перелік документів, які подає декларант для підтвердження митної вартості товару. Відповідно до пункту 11 цього порядку, для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи. Посадова особа митного органу у графі "Для відміток митниці" декларації митної вартості робить запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, із складенням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис. Декларант ознайомлюється з таким записом, зазначає під ним дату, прізвище та ставить свій підпис.

Посадовою особою митниці на зазначених деклараціях митної вартості зроблені записи про надання додаткових документів, а саме в ДМВ:

№110010000/2011/006231 від 14 жовтня 2011 року - каталоги, специфікації, прейскурант фірми виробника товару, висновки про якісні та вартісні характеристики підготовлені спеціальними організаціями; договір про перевезення;

№110010000/2011/006257 від 16 жовтня 2011 року - договір про перевезення; рахунок фактуру від виконавця договору про надання транспортно-експедиційної послуги; договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів митна вартість яких визначається; прейскуранти фірми виробника товару; калькуляція фірми виробника товару; об'єктивні висновки про вартісні та якісні характеристики товару підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;

№110010000/2011/006461 від 25 жовтня 2011 року - каталоги, специфікації, прейскуранти фірми виробника товару; копія ВМД країни виробника; висновки про вартісні та якісні характеристики товару підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; договір про перевезення; договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів митна вартість яких визначається;

№110010000/2011/006698 від 2 листопада 2011 року - договір про перевезення; рахунок фактуру від виконавця договору про надання транспортно-експедиційних послуг; договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів митна вартість яких визначається; прейскуранти фірми виробника товару; висновки про вартісні та якісні характеристики товару підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;

№110010000/2011/006755 від 4 листопада 2011 року - каталоги, специфікації, прейскуранти фірми виробника товару; договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів митна вартість яких визначається; копія ВМД країни виробника; калькуляція фірми виробника товару; об'єктивні висновки про вартісні та якісні характеристики товару підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; договір про перевезення;

№110010000/2011/006969 від 14 листопада 2011 року - каталоги, специфікації, прейскуранти фірми виробника товару; договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів митна вартість яких визначається; копія ВМД країни виробника; калькуляція фірми виробника товару; об'єктивні висновки про вартісні та якісні характеристики товару підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; договір про перевезення.

Як встановлено судом, позивачем, в кожному окремому випадку було надано відповідачу лист про знижку від «Carbo Chemicals Group GmbH» та лист службового листування, та зазначено, що надати інші документи немає можливості. «Проведено консультацію та обмін наявної цінової інформації».

Відносно інших ДМВ №110010000/2011/001694 від 10 березня 2012 року - договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів митна вартість яких визначається; каталоги, специфікації, прейскуранти фірми виробника товару; калькуляція фірми виробника товару; об'єктивні висновки про вартісні та якісні характеристики товару підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; інформацію зовнішньоторгівельних та біржових організацій про вартість товару;

№110010000/2011/001821 від 14 березня 2012 року - договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів митна вартість яких визначається; каталоги, специфікації, прейскуранти фірми виробника товару; калькуляція фірми виробника товару; об'єктивні висновки про вартісні та якісні характеристики товару підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; інформацію зовнішньоторгівельних та біржових організацій про вартість товару;

№110010000/2012/002415 від 30 березня 2012 року - договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів митна вартість яких визначається; каталоги, специфікації, прейскуранти фірми виробника товару; калькуляція фірми виробника товару; об'єктивні висновки про вартісні та якісні характеристики товару підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; інформацію зовнішньоторгівельних та біржових організацій про вартість товару; рахунки про здійснення платежів третім особам;

№110010000/2012/003157 від 19 квітня 2012 року - договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів митна вартість яких визначається; каталоги, специфікації, прейскуранти фірми виробника товару; калькуляція фірми виробника товару; об'єктивні висновки про вартісні та якісні характеристики товару підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; інформацію зовнішньоторгівельних та біржових організацій про вартість товару.

Позивачем, в кожному окремому випадку було зазначено, що надати додаткові документи немає можливості. «Проведено консультацію та обмін наявної цінової інформації».

Суд апеляційної інстанції правильно врахував той факт, що зовнішньоекономічний контракт, за яким позивач отримав товар, укладено у відповідності до Інкотермс-2000 та на умовах поставки DAF, що відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2000 року) передбачає обов'язок продавця на прохання, за рахунок і на ризик покупця, надати йому всіляке сприяння в одержанні будь-яких документів чи еквівалентних їм електронних повідомлень, що видаються чи передаються у країні відправлення та/або походження товару, яких може потребувати покупець для імпорту товару.

Отже, як вірно вважає суд апеляційної інстанції, у позивача була можливість запропонувати своєму контрагенту за договором надати додаткові документи, що позивачем зроблено не було.

При цьому лист про знижку від «Carbo Chemicals Group GmbH» та лист службового листування, долучений позивачем до ВМД не може підтверджувати обґрунтованість договірної вартості товару у розмірі зазначеному позивачем.

Щодо доводів позивача про безпідставність вимог відповідача щодо надання договору про перевезення товару, оскільки згідно умов контракту №83/08 від 16 червня 2008 року та зазначених додатків до нього товар було доставлено до Польсько-Українського кордону Хрущебів/Ізов компанією «Carbo Chemicals Group GmbH» (постачальником), суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що під час здійснення процедури консультацій позивач не повідомив відповідача про неможливість надання вказаного документу з урахуванням цих обставин.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідно до контракту від 16 червня 2008 року №83/08, постачальником товару є компанія «Carbo Chemicals Group GmbH» (Німеччина) та покупцем ТОВ «Торговий Дім «ЄВРАЗРЕСУРС» Україна» (Україна).

Відповідно до даних, зазначених позивачем у графі 2 «Відправник/експортер» та у графі 8 «Одержувач» ВМД, відправником товару є ЦЗХ С.А. Евротермінал в Славкове (Польша), одержувачем товару є ПАО «Євраз Дніпродзержинський КХЗ» (Україна).

У графі 11 «Торговельна країна/Країна виробництва» зазначається місцезнаходження особи, з якою українським суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності укладено договір (контракт) або інший документ, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту).

Так, у графі 11 вищезазначеної ТД Позивачем зазначений літерний код - DE, який згідно Класифікації держав світу відповідає назві держави «Німеччина».

Згідно інших даних наданих позивачем ВМД, виробник товару - невідомий, країна виробництва - Чехія.

Позивач повинен був надати відповідачу договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів, однак, свого обов'язку не виконав.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважає безпідставними доводи відповідача щодо ненадання позивачем на вимогу митниці доказів оплати товару, оскільки згідно з ВМД вказані документи відповідачем від позивача не вимагались.

У зв'язку з неподанням витребуваних документів, Дніпропетровською митницею прийняті картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України:

№110010000/1/00702 від 14 жовтня 2011 року, №110010000/1/00708 від 16 жовтня 2011 року,

№110010000/1/00733 від 25 жовтня 2011 року, №110010000/1/00762 від 1 листопада 2011 року,

№110010000/1/00767 від 4 листопада 2011 року, №110010000/1/00795 від 14 листопада 2011 року,

№110010000/2/00307 від 11 березня 2012 року, №110010000/2/00341 від 14 березня 2012 року,

№110010000/2/00510 від 30 березня 2012 року, №110010000/2/00665 від 19 квітня 2012 року;

та рішення про визначення митної вартості товарів:

№110010000/2011/600302/1 від 14 жовтня 2011 року, №10010000/2011/600304/1 від 16 жовтня 2011 року,

№110010000/2011/600314/1 від 25 жовтня 2011 року, №110010000/2011/600325/1 від 2 листопада 2011 року,

№110010000/2011/600328/1 від 1 листопада 2011 року, №110010000/2012/600340/1 від 14 листопада 2011 року,

№110010000/2012/600161/1 від 11 березня 2012 року, №110010000/2012/600190/1 від 14 березня 2012 року,

№110010000/2012/600334/1 від 30 березня 2012 року, №110010000/2012/600467/1 від 19 квітня 2012 року.

Таким чином, як встановлено судом апеляційної інстанції, основною підставою для визначення митницею вартості товару за не за першим методом була відмова декларанта надати витребувані додаткові документи.

Оскільки декларант не надав додаткові документи, які необхідні для підтвердження митної вартості товару, тобто не підтвердив митну вартість заявлену за методом №1, суд апеляційної інстанції правильно вважає, що митниця дійшла правомірного висновку, що митна вартість не може бути визначена за цим методом.

Судом встановлено, що відповідачем не міг бути застосований - метод 2 через відсутність інформації про вартість операції з ідентичними товарами, які продавались на експорт в Україну, час експорту яких збігався з часом експорту оцінюваних товарів або був максимально наближеним до нього.

Відповідно до частини першої статті 262 Митного кодексу України від 11 липня 2002 року (далі - МК України) (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин), митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.

Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь - якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості (частина друга статті 265 МК України).

Стаття 266 МК України містить вичерпний перелік видів та випадків застосування методів визначення митної вартості товарів. При цьому, основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються. Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари, які були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю, або обчислена відповідно до вимог статті 272 цього Кодексу вартість товарів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на розсуд декларанта. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених статтею 273 цього Кодексу.

Митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Між тим, такі функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

Кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення декларацій митної вартості - спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.

Згідно з Порядком декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 року №1766, визначення митної вартості - сукупність дій, які вчиняються декларантом та/або митним органом з метою визначення вартості товарів відповідно до положень Митного кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до пункту 5 Порядку №1766, для заявлення митної вартості товарів, визначеної за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), відповідно до статті 267 Митного кодексу України подається декларація митної вартості за формою згідно з додатком 1.

Згідно із п. 7 Порядку №1766 для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Відомості, на підставі яких декларантом визначено та заявлено (задекларовано) митну вартість товарів, повинні базуватися на об'єктивних даних, що підлягають обчисленню та перевірці відповідно до вимог Митного кодексу України (пункт 10 Порядку №1766).

Згідно пункту 11 Порядку №1766 для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи.

Посадова особа митного органу у графі «Для відміток митниці» декларації митної вартості робить запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, із складенням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис. Декларант ознайомлюється з таким записом, зазначає під ним дату, прізвище та ставить свій підпис.

Відповідно до пункту 13 Порядку №1766, декларант зобов'язаний подати додаткові документи, визначені у пункті 11 цього Порядку, протягом 10 календарних днів після ознайомлення із записом митного органу про їх подання. За вмотивованою заявою декларанта такий строк продовжується. У разі відмови подати додаткові документи декларант робить відповідний запис із зазначенням дати, прізвища та проставлення свого підпису на зворотному боці основного аркуша декларації митної вартості. Відповідно до п. 14 Порядку № 1766, якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Відповідач наділений повноваженням витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару, за наявності підстав сумніву митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

При витребуванні додаткових документів відповідач, як правильно вважає суд апеляційної інстанції, діяв у відповідності з приписами вказаного вище Порядку №1766 та інших норм митного законодавства. Відповідач відповідно до наведених законодавчих норм надавав позивачу можливість підтвердження заявленої митної вартості чи коригування митної вартості шляхом надання додаткових документів, однак, позивач додаткових документів щодо підтвердження заявленої митної вартості в повному обсязі не надав. Інших способів, ніж витребування додаткових документів, надання часу для підтвердження заявленої митної вартості товару, у митного органу щодо узгодження митної вартості товару із декларантом законодавчими нормами не передбачено.

За наведених обставин, зважаючи що позивачем заявлена митна вартість товару значно нижча відносно даних інформаційної бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи державної митної служби України, та зважаючи не те, що позивачем не надано необхідних документів щодо підтвердження правильності заявленої митної вартості, суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку про те, що відповідач правомірно, в межах наданих повноважень та наведених законодавчих норм, самостійно визначив митну вартість вказаного товару, застосувавши третій метод (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів).

Правові підстави для визнання протиправними прийнятих митницею з цього приводу рішень та карток відмови в прийнятті митної декларації, пропуску або оформленні товарів та транспортних засобів через митний кордон України відсутні.

Верховний Суд України неодноразово висловлював правову позицію у спорах цієї категорії (постанови від 10 квітня 2012 року №21-52а12, від 7 вересня 2012 року №21-242а12), яка полягає, зокрема, у тому, що аналіз норм МК України, а також положень постанов Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2008 року №339 «Про затвердження Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів» та від 20 грудня 2006 року № 1766 «Про затвердження Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження» дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Враховуючи викладене вимоги позивача про повернення з Державного бюджету України надмірно сплаченої суми податку на додану вартість також не підлягають задоволенню зважаючи на встановлення правомірності дій відповідача щодо визначення митної вартості товарів.

Вищий адміністративний суд України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи не в повному обсязі дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи та не надав їм юридичної оцінки, що вплинуло на правильність рішення суду першої інстанції, так суд не дослідив обставини митного оформлення товару, який надійшов відповідно до додатку №25 від 31 січня 2012 року до договору №83/08 від 16 червня 2008 року в квітні 2012 року за ВМД №110010000/2012/001694 від 11 березня 2011 року; №110010000/2012/001821 від 14 березня 2012 року, №110010000/2012/002415 від 30 березня 2012 року, №110010000/2012/003157 від 19 квітня 2012 року та правильність рішень відповідача прийнятих відносно нього.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанцій не скасовують.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Торговий Дім «Євраз Суха Балка» залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: