Справа № 808/8352/15
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року о 16 год. 20 хв.Справа № 808/8352/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Яланської В.А. та представників

позивача: Дементьєва О.А., Хомутова Г.І., Олешкевич О.В.

відповідача: Сергієнко Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕЙМОС»

до Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

09 жовтня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕЙМОС» (далі - позивач, ТОВ «ДЕЙМОС») звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Комунарському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач, ДПІ у Комунарському районі м.Запоріжжя), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20 травня 2015 року №.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на безпідставність висновків, зроблених податковим органом в акті перевірки стосовно нереальності здійснення господарських операцій з ТОВ «Віанор Пром» та не підтвердження факту отримання від останнього нафтопродуктів на адресу позивача. Господарські операції між позивачем та його контрагентом-постачальником мали реальних характер, поставка товарів підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами. Первинні бухгалтерські документи по формі та за змістом відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Крім того, перевірка була проведена без дослідження первинних бухгалтерських документів фінансово-господарської діяльності позивача з ТОВ «Віанор Пром», та як наслідок висновки, викладені в акті перевірки є передчасними та такими, що не відповідають діючому податковому законодавству та фактичним обставинам. З урахуванням вище зазначеного, вважає податкове повідомлення-рішення від 20 травня 2015 року № протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені вимоги в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Просить суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив, з підстав визначених у письмових запереченнях (вх. № 56508 від24.12.2015), зокрема зазначив, , що операції із придбання нафтопродуктів у ТОВ «Віанор Пром» не мали реального товарного характеру, у зв'язку із чим позивачем порушено п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що привезло до заниження податку на додану вартість на суму 12 699 грн. На підставі вище викладеного вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято податковим органом у порядку встановленому чинним законодавством, а тому підстави для його скасування відсутні. З урахуванням вищезазначеного просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розгляд справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу «Камертон».

У судовому засіданні 24.12.2015 на підставі ст. 160 КАС України судом проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Деймос» () зареєстроване Виконавчим комітетом Запорізької міської ради, свідоцтво про державну реєстрацію від 14.06.2001 № 2001503, адреса: 69037, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Космічна, буд. 124/1, знаходиться на податковому обліку у ДПІ у Комунарському районі м.Запоріжжя з 27.06.2001 за № 559 та є платником ПДВ, що підтверджується Свідоцтвом платника ПДВ від 01.12.2004 № 11638100.

В період з 20.04.2015 по 24.04.2015 фахівцями ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя, на підставі направлення від 20.04.2015 № 147, відповідно до наказу від 20.04.2005 № 206 та згідно зі ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Деймос» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 та з податку на додану вартість за період з 01.03.2013 по 28.02.2015 при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ «Віанор Пром» ().

За результатами проведеної перевірки складено Акт № 1574/08-27-22-03/22123832 від 24.04.2015 (далі - Акт перевірки).

Висновками акту перевірки встановлено порушення позивачем вимог п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, за період з 01.03.2013 по 28.02.2015 по взаємовідносинам з ТОВ «Віанор Пром» () на суму 12 699,00 грн., у т.ч.: за липень 2013 року у сумі 9 494 грн.; за жовтень 2013 року у сумі 3 205 грн.

20.05.2015, на підставі акту перевірки № 1574/08-27-22-03/22123832 від 24.04.2015 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 15 873,75 грн., у т.ч. за основним платежем 12 699 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 3174,75 грн.

Не погоджуючись із винесеним податковим повідомленням - рішенням ТОВ «Деймос», у порядку ст. 56 Податкового кодексу України скористався своїм правом на адміністративне оскарження, однак, скарги залишені без задоволення, оскаржуване податкове повідомлення-рішення - без змін (рішення ГУ ДФС у Запорізькій області № 5568/7/08-01-10-04-13 від 29.07.2015 та рішення ДФС України № 20609/6/99-99-10-01-04-25 від 29.09.2015).

Не погоджуючись з винесеним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду із вимогою про його скасування.

Суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що у перевіряємому періоді, а саме: у липні та жовтні 2013 року позивач мав фінансового-господарські відносини з ТОВ «Віанор Пром» () з поставки нафтопродуктів, на підставі договору № 28 від 03.06.2013.

03.06.2013 між ТОВ «Деймос» (покупець) та ТОВ «Віанор Пром» (постачальник) укладено договір поставки нафтопродуктів № 28, за умовами якого постачальник зобов'язується передати в погоджені строки, а покупець прийняти і оплатити на умовах, викладених у договорі, нафтопродукти, найменування, кількість, ціна яких, вказується в накладних документах на товар, які оформлюються на кожну окрему партію товару. Номенклатура товару, його кіль кість, ціна встановлюються сторонами за обопільною згодою на основі заявки покупця й зазначаються в розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/чи в відвантажувальних документах (видаткових накладних) на товар, котрі являються специфікацією в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України та складають невід'ємну частину договору. Договір набирає чинності з дати укладення та діє до 31.12.2013.

Податковим органом у акті перевірки зазначено, що порушення, на підставі яких винесено оскаржуване рішення виникли на підставі включення до складу податкового кредиту сум ПДВ від операцій з поставки нафтопродуктів під час взаємовідносин з ТОВ «Віанор Пром» (). Посадовими особами ТОВ «Деймос» документи фінансово-господарської діяльності позивача по взаємовідносинам з ТОВ «Віанор Пром» за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 (первинні бухгалтерські, податкові та інші документи) до перевірки не надані.

Так, судом встановлено та не заперечується представником відповідача, що листом № 020 від 20.04.2015 (вх. 7432/10 від 20.04.2015) директором ТОВ «Деймос» повідомлено контролюючий орган про те, що відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 06.10.2014 документи первинного та бухгалтерського обліку вилучені ОВС ОУ ГУ Міндоходів у Запорізькій області.

Відповідно до приписів п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Згідно з положеннями п.85.9 ст.85 Податкового кодексу України, у разі коли до початку або під час проведення перевірки оригінали первинних документів, облікових та інших регістрів, фінансової та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, були вилучені правоохоронними та іншими органами, зазначені органи зобов'язані надати для проведення перевірки контролюючому органу копії зазначених документів або забезпечити доступ до перевірки таких документів.

Такі копії, засвідчені печаткою та підписами посадових (службових) осіб правоохоронних та інших органів, якими було здійснено вилучення оригіналів документів, або яким було забезпечено доступ до перевірки вилучених документів, повинні бути надані протягом трьох робочих днів з дня отримання письмового запиту контролюючого органу.

У разі якщо документи, зазначені в абзаці першому цього пункту, було вилучено правоохоронними та іншими органами, терміни проведення такої перевірки, у тому числі розпочатої, переносяться до дати отримання вказаних копій документів або забезпечення доступу до них.

Згідно з п. 1.15 ст.1 Методичних рекомендацій щодо порядку організації та проведення перевірок платників податків та внесення змін до наказу ДПА України від 27.05.2008 №355, затверджених наказом ДПА від 14.04.2011 №213, у разі якщо під час проведення документальної перевірки до органу ДПС за місцем обліку від платника податків надійшло повідомлення про втрату, пошкодження або дострокове знищення документів або документи були вилучені правоохоронними та іншими органами, у зв'язку з чим подальше проведення перевірки неможливе, особами, які здійснюють перевірку, складається акт довільної форми.

В акті викладаються причини неможливості продовжувати перевірку у терміни, зазначені у направленні та наказі, та робиться відповідний запис про здійснення зазначеної перевірки після усунення причин, які призвели до неможливості проведення. Цей акт реєструється у Спеціальному журналі реєстрації актів у порядку, передбаченому пунктом 1.8 цього розділу.

На підставі цього акта керівником органу ДПС, яким було призначено перевірку, виноситься наказ про перенесення термінів проведення такої перевірки на строк, визначений відповідно до пункту 44.5 статті 44 та пункту 85.9 статті 85 розділу II Кодексу, копія якого вручається платнику податків (посадовим особам платника податків або його законним (уповноваженим) представникам). Новий наказ на проведення перевірки не видається та нові направлення на проведення перевірки не виписуються.

У разі вилучення документів правоохоронними або іншими органами підрозділ, який проводить (очолює) перевірку, забезпечує підготовку та направлення у той же день письмового запиту до відповідного органу про надання органу ДПС копій зазначених документів або забезпечення доступу до перевірки таких документів.

У запиті зазначаються: інформація щодо переліку вилучених документів, дані протоколу (іншого документа), на підставі якого були вилучені документи, посилання на пункт 85.9 статті 85 розділу II Кодексу щодо обов'язку відповідного органу забезпечити протягом 3 робочих днів з дня отримання запиту надання органу ДПС копій документів або доступу його посадовим (службовим) особам до перевірки таких документів.

Суд зазначає, що представником відповідача не надано суду доказів складання на направлення письмового запиту на адресу ОВС ОУ ГУ Міндоходів у Запорізькій області, чим порушено вимоги п. 85.9 ст. 85 Податкового кодексу України.

Крім того, суд зауважує, що відповідач був обізнаний про вилучення ОВС ОУ ГУ Міндоходів у Запорізькій області первинних фінансово-господарських та бухгалтерських документів позивача з ТОВ «Віанор Пром» за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі № 335/11085/14-к (1-кс/335/4413/2014).

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 03.11.2015, судом витребувано з ОВС другого відділу кримінальних розслідувань СУ фінансових розслідувань ГУ ДФС у Запорізькій області оригінали (або належним чином завірені копії) первинних документів ТОВ «Деймос» () по господарським взаємовідносинам з ТОВ «Віанор Пром» (), які вилучені старшим слідчим з ОВС другого відділу кримінальних розслідувань СУ фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Запорізькій області Сергєєвим І.В., на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 22.09.2014 по справі №335/11085/14-к (1-кс/335/4413/2014) та протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 06.10.2014.

20.11.2015, на виконання ухвали про витребування доказів від 03.11.2015, старшим слідчим з ОВС другого відділу кримінальних розслідувань СУ фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Запорізькій області Сергєєвим І.В. надіслано на адресу суду оригінали документів фінансово-господарської діяльності ТОВ «Деймос» з ТОВ «Віанор Пром» на 14 арк.

Дослідивши первинні та інші документи ТОВ «Деймос» по господарським взаємовідносинам з ТОВ «Віанор Пром», надіслані на виконання ухвали суду про витребування доказів від 03.11.2015, суд зазначає, що вказані документи підтверджують реальність господарських операцій, рух активів та зміни майнового стану платника податків

На підтвердження виконання договору поставки нафтопродуктів № 28 від 03.06.2013 у позивача наявні наступні документи:

- видаткові накладні: № вп-099 від 12.07.2013, № вп-114 від 30.07.2013, № вп-270 від 18.10.2013;

- податкові накладні: № 45 від 18.10.2013 на загальну суму 19228,32 грн. (у т.ч. ПДВ - 3204,72 грн.) № 80 від 30.07.2013 на загальну суму 18984 грн. (у т.ч. ПДВ - 3164 грн.) № 39 від 12.07.2013 на загальну суму 37980 грн. (у т.ч. ПДВ - 6330 грн.);

- товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів № ВП-099 від 12.07.2013, б/н від 30.07.2013, б/н від 18.10.2013;

- журнал-ордер і відомість по рахунку: 281 за 01.07.2013-30.11.2013;

- журнал-ордер і відомість по рахунку :631 за 01.01.2013-31.12.2015

Розрахунки між сторонами проводились у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківський рахунок ТОВ «Віанор Пром», що підтверджується платіжними дорученнями № 288 від 15.07.2013, № 365 від 24.10.2013, № 299 від 02.08.2013, наявними в матеріалах справи.

Судом встановлено, що вищезазначені отримані податкові накладні було відображено позивачем в реєстрах виданих та отриманих податкових накладних, що підтверджується наданим позивачем Витягом з Єдиного реєстру податкових накладних №309885 від 21.12.2015.

В акті перевірки податковим органом зроблено висновок про не підтвердження факту отримання товару за перевіряємий період від ТОВ «Віанор Пром» на адресу ТОВ «Деймос» та фактичного здійснення господарських операцій між останніми.

З таким висновком суд не погоджується з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені статті 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 201 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Крім того, вимоги до первинних документів викладені у частині 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, а саме: первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, які фіксують господарські відносин між позивачем та його контрагентом - ТОВ «Віанор Пром», складені відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансової звітності в Україні».

Згідно підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України постачання товарів - це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків іі надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, наявність належним чином оформлених податкових накладних є підставою для включення до податкового кредиту платника сум ПДВ за такими накладними.

Суд зазначає, що податкові накладні, на підставі яких позивачем здійснено формування податкового кредиту відповідають вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим суд вважає, що позивачем надані докази, що підтверджують реальне вчинення господарської операції, що в свою чергу підтверджує правомірність визначення платником податкового кредиту за такою операцією.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статті 183 цього Кодексу.

Як встановлено із матеріалів справи контрагент позивача - ТОВ «Віанор Пром» на час здійснення відповідних господарських операцій був у встановленому законодавством порядку зареєстрований як платник ПДВ.

Доказів анулювання свідоцтва платника контрагента позивача податковим органом суду не надано, у зв'язку з чим не має підстав для позбавлення позивача права на віднесення до складу податкового кредиту сум податку сплачених при придбанні товару.

Наявні в матеріалах справи акти Мелітопольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Запорізькій області від 18.10.2013 № 72 «Про проведення зустрічної звірки ТОВ «Віанор Пром» з питань підтвердження господарських відносин з ТОВ «ПТР-Ресурс» () за червень, липень 2013 року, ТОВ «Промтехгруп ЛТД» () за травень 2013 року» та від 08.05.2014 № 622/22/38629540 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Віанор Пром» з питань правомірності формування податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Аст Консалтінг» () та ТОВ «Стоун Девелопмент» () за період з 01.07.2013 по 31.10.2013», суд також не приймає у якості доказу нездійснення господарських операцій і формування штучного податкового кредиту.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Нормативними актами України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

При придбанні товару покупець зобов'язаний лише сплатити відповідну суму податку на додану вартість продавцю в ціні товару, який зобов'язаний внести цю суму податку на додану вартість до бюджету і у випадку невиконання свого обов'язку понести за це відповідальність.

З наведеного випливає, що сама по собі несплата податку продавцем та його контрагентами по ланцюгу (у томі числі у разі ухилення від сплати), в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем, якщо останній виконав усі передбачені законом умови та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. В разі невиконання контрагентами по ланцюгу своїх обов'язків по сплаті податку на додану вартість до бюджету, такі дії тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем дотриманні законні підстави формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначені статтею 198 Податкового кодексу України.

Дослідженні судом первинні документи, у своїй сукупності, підтверджують реальність господарських операцій з поставки нафтопродуктів у липні та жовтні 2013 року, їх отримання позивачем, оприбуткування та оплату, а також використання у власній господарській діяльності, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що доводи, якими відповідач обґрунтував прийняття оскаржуваного рішення, не є переконливими.

Відображені у письмових запереченнях недоліки встановлені у товаро-транспортних накладних свідчать про неповне заповнення форми бланку, а не про відсутність господарської діяльності позивача.

Так, відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Як зазначено в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 №1936/11/13-11, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміну у власному капіталі чи зобов'язання платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Певні недоліки оформлення товарно-транспортних накладних, за якими до позивача надходив товар, не є доказом відсутності поставок товару, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит від наявності чи відсутності товарно-транспортної накладної, наявність товарно-транспортних накладних, складених з порушенням вимог чинного законодавства чи їх відсутність взагалі є лише дотриманням чи порушенням правил перевезень автомобільним транспортом безпосередньо самим перевізником, а тому вантажоотримувач не може нести відповідальність чи будь-які негативні наслідки за відсутність або неправильне оформлення таких документів.

Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що не дослідження податковим органом первинних документів, що стосуються фінансово-господарської діяльності позивача за перевіряємий період, вказує на те, що висновки органу контролю про порушення позивачем правил податкового обліку зроблені без належної оцінки та дослідження зібраної за результатами перевірки інформації, що, як наслідок, вказує на передчасність, викладених в акті перевірки висновків та недоведеність встановленого перевіркою порушення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, у зв'язку з тим, що позивачем спростовані висновки податкового органу за результатами перевірки, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність та законність висновків зроблених в акті перевірки та обґрунтованість податкового повідомлення - рішення, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕЙМОС» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області від 20 травня 2015 року №.

3. Судові витрати в сумі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень 00 копійки присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕЙМОС» за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.П. Бойченко