Справа № 369/5051/15-а
Суддя: Нікушин В. В.
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/5051/15-а
Провадження № 2-а/369/190/15
ПОСТАНОВА

іменем України

08.07.2015 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нікушина В.В.

при секретарі Сокиран І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого органу сільської ради села Петрушки, Голови сільської ради ОСОБА_2 про зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого органу сільської ради села Петрушки, голови сільської ради ОСОБА_2 про зобов'язання виконавчого органу сільської ради с. Петрушки, вчинити дії, спрямовані на демонтаж громадського туалету і засипати вигрібну яму.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що він є власником домоволодіння, розташованого в с. Петрушки по вул. Шевченка, 40, Києво-Святошинського району Київської області. Його земельна ділянка межує з земельною ділянкою клубного закладу, що розташований по вул. Гагаріна, 29 в с. Петрушки, Києво-Святошинського району, Київської області. На даній земельній ділянці збудовано надвірну громадську вбиральню, яка розташована на незначній відстані від належного йому трубчатого колодязю 4 м, від веранди (кухні) 9,5 м. та 8,6 м, а до стін та вікон житлового будинку відстань складає 12 м та 10,80 м. Вважає дії по встановленню надвірної громадської вбиральні незаконними, в звязку з чим він змушений звернутись до суду із вказаним позовом, та просить суд його позовні вимоги задовольнити.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні вимог позивача не визнав, просив суд, відмовити у його задоволенні на підставі наступного. Септик дійсно збудований на земельній ділянці належній відповідачеві. Питання щодо розташування вигрібу та громадської вбиральні розглядалось комісією Петрушківської сільської ради до складу якої входили представники сільської ради та представник районної санітарно-епідеміологічної інспекції. За результатами чого було складено акт від 04.11.2014 року, яким вирішено що надвірна громадська вбиральня потребує закриття з подальшим знесенням надбудови над вигрібом.

Станом на сьогоднішній день відповідачем дане рішення виконано, а саме, громадська вбиральня знесена та закрито вигріб.

Відповідач вказує, що на тому місці де була вигрібна знаходиться септик збудований з дотриманням вимог до таких інженерних конструкцій і він ніяк не може порушувати права позивача, а тому вважає, що підстав для демонтажу або перенесення даного септика не має.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази та обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, а також всебічно, у повному обсязі, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу розташування громадського туалету, який знаходиться на території клубного закладу відповідача. У зв'язку з чим позивач звертався із заявами до компетентних органів, що підтверджується копіями листів про розгляд заяв ОСОБА_1.

В підтвердження заявлених позовних вимог позивачем долучено до матеріалів справи лист ГУ Держсанепідслужби у Київській області від 05.02.2015 року № 198. У вказаному листі зазначено, що згідно п.2.3. Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом МОЗУ №145 від 07.03.2011 року (зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 05.04.2011 року за №457/19195) у населених пунктах, на території курортів, у місцях масового скупчення та відвідування громадян (парки, сквери, торгово-розважальні комплекси тощо) повинні влаштовуватись громадські вбиральні відповідно до вимог санітарного законодавства з розрахунку 1 санітарно-технічний прилад на 500 осіб. Забороняється будівництво громадських вбиралень, каналізованих на вигріб.

Каналізування будинку культури с. Петрушки здійснено згідно проекту реконструкції «Палацу культури» в с. Петрушки Київської обл. Проектом передбачено місцеві очисні споруди у складі двох каналізаційних колодязів і герметичного водонепроникного вигрібу (септик) обємом приблизно 36 м.куб.

Питання щодо розташування вигрібу та громадської вбиральні розглядалось комісією Петрушківської сільської ради до складу якої входили представники сільської ради та представник районної санітарно-епідеміологічної інспекції. За результатами чого було складено акт від 04.11.2014 року, яким вирішено що надвірна громадська вбиральня потребує закриття з подальшим знесенням надбудови над вигрібом.

Відповідачем дане рішення виконано, а саме, громадська вбиральня знесена, а вигріб (септик) герметично закритий.

Із долучених до матеріалів справи фотографій території сільського клубу вбачається відсутність громадської вбиральні та закриття вигрібу.

Позивачем в судовому засіданні не підтвердженого жодним доказом незаконного влаштування збудованого септика, та те що його будівництво не відповідає архітектурно-будівельним нормам.

Позивачем не надано жодних доказів на спростування факту неналежного будівництва септику.

Згідно ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Відповідно до ст. 11 цього ж Кодексу, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач заперечує вимоги позивача, як необгрунтовані та безпідставні стосовно предмета спору та надав відповідні докази, а позивач не довів незаконність дій відповідача. Твердження позивача щодо незаконності дій відповідачів по факту розміщення громадського туалету і вигрібної ями відповідача не може бути підтверджено листом ГУ Держсанепідслужби у Київській області від 05.02.2015 року № 198, оскільки там прямо про це не зазначено.

Згідно норми ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень», СНіП 2.04.03-85 «Каналізація. Зовнішні мережі та споруди» найменша відстань до будівель та споруд від водонепроникного вигребу (септик) повинна складати не менше 8 метрів.

Вирішення даної адміністративної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 71 КАС України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Суду не надано доказів того, що неправомірними діями відповідачів по факту влаштування громадського туалету та вигрібної ями, саме позивачу було завдано будь яку шкоду, чи порушено право останнього (на користування чи власності), завдано шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинному зв'язку зі вказаними діями відповідача і підлягають їх відновленню чи відшкодуванню.

Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на позовних вимогах, оскільки вони ні чим об'єктивно не підтверджується. Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 70 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п.п. "а", "ґ" ч.1 ст. 95 Земельного кодексу України, землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором мають право самостійно господарювати на землі; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Згідно п.п. "б", "г", "е" ч.1 ст. 96 Земельного кодексу України, землекористувачі зобов'язані додержуватись вимог законодавства про охорону довкілля, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватись правил добросусідства.

Зі змісту ст. 103 Земельного кодексу України вбачається, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до ст. 104 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Так як позивачем в судовому засіданні не доведено в чому проявляється порушення його прав зі сторони відповідача, тому суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог ОСОБА_1 слід відмовити за недоведеністю.

На підстав викладеного, керуючись ст.ст. 6,11,69,70,71, 160 КАС України, ст..ст. 95,96,103,104 Земельного кодексу Країни суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого органу сільської ради села Петрушки, Голови сільської ради ОСОБА_2 про зобовязання вчинити дії залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя