Справа № 810/4991/15
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2015-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2015 року м. Київ № 810/4991/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Макаренко К.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича комерційна фірма «Атлант-Плюс» до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області,

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробнича комерційна фірма «Атлант-Плюс» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.09.2015 № та №.

Позовні вимоги мотивовані безпідставністю висновків податкового органу, викладених в акті перевірки від 08.09.2015 №247/10-06-22-01/36107594 «Про результати планової виїзної перевірки ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014».

Позивач стверджує про відсутність порушення ним вимог податкового законодавства в частині заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість за наслідками фінансово-господарських операцій з контрагентами ТОВ «Будгерметик», ТОВ «Лортон», ТОВ «Хілал Алюмініум Юкрейн», ТОВ «Рітім-Гресо», ТОВ «Дорслайн», ТОВ «Імперіал Ленд», ТОВ «Авто Ізотерм», оскільки договірні відносини щодо поставки товарів (робіт, послуг) між ним та контрагентами мали реальний характер та підтверджені належним чином складеними первинними документами, які містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяги спірних операцій, зокрема, договорами, податковими і видатковими накладними, а отримані товари (роботи, послуги) були використані в господарській діяльності ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс».

У свою чергу, відповідачем на думку позивача не наведено жодного доказу на підтвердження фіктивності (безтоварності) договорів, укладених між позивачем та контрагентами у періоді, що перевірявся.

Позивач також не погоджується з висновком податкового органу про наявність у ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» безнадійної кредиторської заборгованості перед ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Промбуд-Пласт» на загальну суму 892808,61 грн., оскільки строк позовної давності за зобов'язаннями з вказаними контрагентами на момент перевірки не минув. Таким чином, позивач стверджує, що суму непогашеної заборгованості товариством правомірно не було включено до складу інших доходів.

Щодо господарських операцій позивача з відступлення та придбання майнових прав на об'єкти будівництва на користь фізичних осіб позивач вказує, що об'єкт оподаткування податком на прибуток підприємств та податком на додану вартість у позивача не виник, оскільки у періоді, що перевірявся позивач не реалізовував придбані майнові права на об'єкти будівництва, тому висновки акту перевірки призвели до неправомірного збільшення товариству грошових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток.

Позивач стверджує, що до складу витрат 2012-2014 років підприємство не включало суми за результатами фінансово-господарських взаємовідносин з відступлення та придбання майнових прав на об'єкти будівництва з ТОВ «СБ ЛТД», ТОВ «КОМПАНІЯ «БУДІНВЕСТ КАПІТАЛ», ТОВ ФІРМА «ВОЯЖ», тобто позивачем не було зменшено доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування на суму вартості товарів (послуг), отриманих від вказаних контрагентів. Таким чином, позивач зазначає, що результати фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «СБ ЛТД», ТОВ «КОМПАНІЯ «БУДІНВЕСТ КАПІТАЛ», ТОВ ФІРМА «ВОЯЖ» не призвели до зменшення задекларованого розміру податку на прибуток підприємств за 2012-2014 роки.

За наведених обставин, висновки, викладені в акті перевірки, є необґрунтованими та зроблені на основі припущень, а прийняті за результатами розгляду акту перевірки податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Відповідач позов не визнав, в письмових запереченнях проти позову зазначив, що посадові особи Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області при проведенні перевірки позивача та оформленні її результатів діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а податкові повідомлення-рішення є законними.

Відповідач зазначає, що згідно оборотно-сальдових відомостей по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» податковим органом встановлено, що ТОВ «ВКФ Атлант-Плюс» станом на 31.12.2014 мало кредиторську заборгованість на суму 892808,61 грн. за отримані товари від ФОП ОСОБА_2 на суму 460795,89 грн., та від ТОВ «Промбуд-Пласт» на суму 388592,72 грн., строк позовної давності по розрахункам з даними постачальниками минув.

Відповідач вказує, що ТОВ «ВКФ АТЛАНТ - ПЛЮС» займалось придбанням та продажем майнових прав на житлові квартири, що знаходились у стадії будівництва. Згідно наданих підприємством документів, завірених копій оборотно-сальдових відомостей по рах. 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», оборотно-сальдових відомостей по рах. 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями», оборотно-сальдових відомостей по рах.3771 «Розрахунки з іншими дебіторами» встановлено, що ТОВ «ВКФ АТЛАНТ-ПЛЮС» придбавало майнові права у компаній-забудовників та реалізовувало їх після та до здачі житлових будинків, в яких знаходились квартири зазначених фізичних осіб, з якими складались договори та угоди про відступлення права вимоги (т.1., а.с.34).

Враховуючи зазначене та відповідно до наданих підприємством усних пояснень перевіркою встановлено, що ТОВ «ВКФ АТЛАНТ - ПЛЮС» відносило до складу витрат витрати, понесені у зв'язку з розрахунками з забудовниками та СГД, що продавали (відступали на користь покупця) майнові права, а кошти, отримані за поставлені майнові права не було віднесено до складу доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування з податку на прибуток за відповідні періоди.

Перевіркою також встановлено, що ТОВ «ВКФ АТЛАНТ - ПЛЮС» придбавало у ТОВ ФІРМА «ВОЯЖ» майнові права на квартиру відповідно до договору № 24 від 27.02.2014 року на суму 416667,00 грн., ПДВ - 83333,00 грн., проте згідно наданої оборотно-сальдової відомості по рах. 228 зазначені майнові права відсутні, пояснення щодо реалізації керівниками підприємства не надавалися. Таким чином, на думку відповідача позивач не відобразив у складі доходів суми з реалізації майнових прав за 2014 рік на суму 416667,00 грн., та податкові зобов'язання з ПДВ в розмір 83333,00 грн.

Перевіркою встановлено, що ТОВ «ВКФ АТЛАНТ-ПЛЮС» відносило до складу витрат витрати, понесені у зв'язку з розрахунками з забудовниками та СГД, що передавали майнові права, зокрема позивач володів майновими правами згідно укладених договорів з ТОВ «СБ ЛТД» та ТОВ «КОМПАНІЯ «БУДІНВЕСТ КАПІТАЛ» на загальну суму 1802174,00 грн. Відповідно до наданих до перевірки документів зазначені майнові права станом на 31.12.2014 року були на балансі у ТОВ «ВКФ АТЛАНТ-ПЛЮС» та реалізовувались у 2015 році. Згідно наданих до перевірки документів ТОВ «ВКФ АТЛАНТ-ПЛЮС» в періоді придбання вищезазначених майнових прав на суму 1802174 грн. без ПДВ було віднесено до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування у 2014 році, відтак позивачем було завищено суму витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за 2014 рік на суму 1802174 грн.

Згідно наданих до перевірки оборотно-сальдових відомостей по рахунку 36 «Розрахунки з вітчизняними покупцями», оборотно-сальдових відомостей 3771 «Розрахунки з іншими дебіторами», 281 «Товар на складі» встановлено, що ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» станом на 31.12.2014 відображені майнові права, отримані від ТОВ ФІРМА «Вояж». Відповідно до наданих до перевірки документів зазначені майнові права станом на 31.12.2014 були на балансі у ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» та не реалізовані. Згідно наданих до перевірки документів ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» в періоді придбання вищезазначених майнових прав на суму 3233716,30 грн. без ПДВ було віднесено до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування у 2014 році. Таким чином на думку відповідача позивач завищив суму витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за 9 місяців 2012 року на суму 3233716,00 грн.

На підставі отриманої податкової інформації від інших контролюючих органів відповідач дійшов також висновку про заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість за наслідками фінансово-господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ «Будгерметик», ТОВ «Лортон», ТОВ «Хілал Алюмініум Юкрейн», ТОВ «Рітім-Гресо», ТОВ «Дорслайн», ТОВ «Імперіал Ленд», ТОВ «Авто Ізотерм», які на думку відповідача мали не реальний та безтоварний характер.

Звертав увагу суду, що у ході перевірки позивачем не були надані до перевірки первинні документи бухгалтерського обліку, а лише оборотно-сальдові відомості, при цьому в ході перевірки відповідач направляв позивачу запит про надання документів до перевірки, однак запит залишений без виконання.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі з мотивів, наведених у письмових запереченнях.

Відповідно до частини 4 статті 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 6 статті 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Приймаючи до уваги, що позивачем подано заяву про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження, приймаючи до уваги, що немає потреби у витребуванні додаткових доказів та у відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд прийшов до висновку здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробнича комерційна фірма «Атлант-Плюс» (ідентифікаційний код 36107594) зареєстроване виконавчим комітетом Броварської міської ради Київської області 03.12.2008 як юридична особа, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 №095092 (т.2, а.с. 142).

Як платник податків позивач узятий на облік з 03.12.2008 за №3661 (т.2, а.с. 145), станом на момент проведення перевірки перебував на податковому обліку в Броварській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області за №0002940.

У період з 21.08.2015 по 01.09.2015 посадовими особами Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на підставі пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України та відповідно до плану-графіку проведення планових виїзних перевірок проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014.

Результати перевірки оформлені актом від 08.09.2015 №247/10-06-22-01/36107594 (далі - акт перевірки) (т.1, а.с. 28-101).

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс»:

- пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.2, 198.6 статті 198, пункту 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, статей 1 та 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пунктів 2.4, 2.5, 2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, що призвело до завищення податкового кредиту з податку на додану вартість всього на суму 1949975,00 грн.;

- пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 187.1 статті 187, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201, підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, статей 1 та 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; пунктів 2.4, 2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88; вимог підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток всього на суму 2126966,00 грн.

Позивач не погодився із висновками акту перевірки та подав 18.09.2015 року заперечення на акт перевірки від 18.09.2015 №545 (т.15, а.с.37-57).

У відповідь на заперечення на акт перевірки Броварська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області направила лист на адресу позивача від 25.09.2015 №13705/10/10-06-22-01, в якому повідомила, що висновки акту перевірки в частині порушень вимог законодавства щодо заниження податку на прибуток на суму 2126966,00 грн. залишено без змін, а висновки в частині порушень вимог законодавства, що призвело до завищення податкового кредиту з податку на додану вартість всього на суму 1949975,00 грн. частково скасовано через допущення технічної помилки.

Зазначені порушення викладені у наступній редакції: порушення вимог п. 185.1 ст. 185, п.188.1 ст. 188, пунктів 198.1, 198.2, 198.6 ст. 198, пунктів 200.1, 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, статей 1 та 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пунктів 2.4, 2.5, 2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, що призвело до завищення податкового кредиту з податку на додану вартість всього на суму 941091,00 грн. (т.15, а.с.58-66).

На підставі висновків акту перевірки Броварською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області прийняті:

- податкове повідомлення-рішення від 30.09.2015 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 2658707,50 грн., у тому числі 2126966,00 грн. за основним платежем та 531741,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (т.1, а.с. 102);

- податкове повідомлення-рішення від 30.09.2015 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1176363,75 грн., у тому числі 941091,00 грн. за основним платежем та 235272,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (т.1, а.с. 103).

Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями відповідача, якими ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» донараховані грошові зобов'язання з податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств, позивач звернувся до суду.

Донарахування позивачу податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість відбулося за наступними висновками акту перевірки.

1) Так, аналізом оборотно-сальдових відомостей по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» податковим органом встановлено, що ТОВ «ВКФ Атлант-Плюс» станом на 31.12.2014 мало кредиторську заборгованість на суму 892808,61 грн. за отримані товари від ФОП ОСОБА_2 на суму 460795,89 грн., та від ТОВ «Промбуд-Пласт» на суму 388592,72 грн. (т.1, а.с.33).

Згідно висновків акту перевірки (т.1, а.с. 34), строк позовної давності по розрахунку з ФОП ОСОБА_2 минув:

- 27.08.2012 р. у частині заборгованості в розмірі 317713,00 грн.;

- 29.12.2012 р. у частині заборгованості у розмірі 143052,00 грн.

По розрахунку з ТОВ «Промбуд-Пласт» у сумі 388592,72 грн. строк позовної давності минув 20.08.2012 р.

У зв'язку з невключенням до складу доходів простроченої кредиторської заборгованості перед ФОП ОСОБА_2 на суму 460795,89 грн. та ТОВ «Промбуд-Пласт» на суму 388592,72 грн. податковий орган дійшов висновку про заниження позивачем доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування всього на суму 892808,61 грн.

Стосовно висновку контролюючого органу про заниження позивачем доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування на загальну суму 892808,61 грн. внаслідок невключення до складу доходів безнадійної кредиторської заборгованості перед ФОП ОСОБА_2, ТОВ «Промбуд-Пласт», суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» (Покупець) та ФОП ОСОБА_2 (Продавець) укладено договір купівлі-продажу від 25.08.2009 №25/08/09, за умовами якого Продавець продає, а Покупець купує та своєчасно оплачує згідно з умовами договору товар - металопластиковий профіль, номенклатура, кількість та вартість одиниці якого визначаються в рахунках-фактурах, що є невід'ємною частиною договору (т.1, а.с. 104-106).

За змістом розділу 3 договору від 25.08.2009 №25/08/09 загальна сума договору складає 460765,89 грн. без ПДВ. Покупець зобов'язується сплатити Продавцю передоплату у розмірі 317713,89 грн. без ПДВ та здійснити остаточний розрахунок в розмірі 143052,00 грн. без ПДВ.

Додатковою угодою №1 до договору купівлі-продажу від 25.08.2009 №25/08/09 сторони домовились, що строк позовної давності за договором купівлі-продажу від 25.08.2009 №25/08/09 становить 10 років (т.1, а.с. 106).

Судом встановлено, що на виконання умов договору від 25.08.2009 №25/08/09, ФОП ОСОБА_2 поставлено на користь позивача товар на загальну суму 460765,89 грн., що підтверджується видатковими накладними №25.08.1 від 27.08.2009 на суму 317713,89 грн., №29-1-09-12 від 29.12.2009 на суму 143052,00 грн. (т.1, а.с. 107-108).

Факт виконання зазначеного договору, придбання позивачем продукції з метою використання у господарській діяльності, наявність та належність первинних документів, оформлених за даним договором податковим органом в акті перевірки та під час судового розгляду справи не заперечувався. Як вбачається з оборотно-сальдової відомості по рахунку 631, розрахунки за поставлений ФОП ОСОБА_2 товар не здійснювались, у зв'язку з чим у ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» обліковується кредиторська заборгованість у розмірі 460765,89 грн. (т.15, а.с. 115).

Також судом встановлено, що між ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» (Покупець) та ТОВ «Промбуд-Пласт» (Постачальник) був укладений договір поставки від 12.08.2009 № 20, відповідно до якого Постачальник зобов'язується поставити та передати у власність Покупця скло, найменування, кількість, ціна та інші характеристики якого перераховані в рахунку-фактурі (накладній), а Покупець зобов'язується приймати та оплачувати товар на умовах, визначених цим Договором (т.1, а.с. 110-114).

Умовами договору поставки від 12.08.2009 № 20 передбачено, що поставка товару відбувається згідно видаткових накладних, на підставі яких покупець здійснює оплату (пункти 1.3 та 5.2 договору).

Пунктом 9.2 договору передбачено, що загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю 10 років.

На виконання умов договору від 12.08.2009 № 20 ТОВ «Промбуд-Пласт» поставило на користь позивача товар на загальну суму 403473,10 грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000031 від 20.08.2009 на суму 403473,10 грн., у тому числі ПДВ 67245,51 грн. (т.1, а.с. 115).

Відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку 631 розрахунки за поставлений ТОВ «Промбуд-Пласт» товар не здійснювались, у зв'язку з чим у ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» обліковується кредиторська заборгованість на загальну суму 388592,72 грн.

Відповідач в акті перевірки та у відповіді на заперечення до акту перевірки зазначає, що загальний строк позовної давності складає 3 роки з дня отримання товарів.

Тому відповідач вважає, що строк позовної давності по розрахунку з ФОП ОСОБА_2 відповідно до видаткової накладної №25.08.1 від 27.08.2009 на суму 317713,89 грн. минув 27.08.2012; відповідно до видаткової накладної №29-1-09-12 від 29.12.2009 на суму 143052,00 грн. строк позовної давності минув 29.12.2012, а по розрахунку з ТОВ «Промбуд-Пласт» відповідно до видаткової накладної №РН-0000031 від 20.08.2009 строк позовної давності минув 20.08.2012.

Суд зазначає, що такий висновок відповідача не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Законодавчим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з:

доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті;

інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Підпунктом 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу встановлено, що інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Під безнадійною заборгованістю згідно з підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу розуміється заборгованість, що відповідає одній з таких ознак:

а) заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності;

б) прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, що не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії кредитора, спрямовані на примусове стягнення майна боржника, не призвели до повного погашення заборгованості;

в) заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв'язку з їх ліквідацією;

г) заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності коштів, одержаних після звернення кредитором стягнення на заставлене майно відповідно до закону та договору, за умови, що інші дії кредитора щодо примусового стягнення іншого майна позичальника, визначені нормативно-правовими актами, не призвели до повного покриття заборгованості;

ґ) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством;

д) прострочена заборгованість померлих фізичних осіб, а також осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, недієздатними або оголошені померлими, а також прострочена заборгованість фізичних осіб, засуджених до позбавлення волі.

Отже, у разі якщо сума кредиторської заборгованості платника податку за отримані, але не оплачені товари (роботи, послуги) залишилася нестягнутою після закінчення терміну позовної давності, то у податковому періоді, на який припадає закінчення терміну позовної давності, платник податку повинен всю суму такої непогашеної кредиторської заборгованості включити до складу доходів, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування.

Поняття та тривалість строку позовної давності закріплені у Цивільному кодексі України від 16.01.2003 № 435-IV.

Так, згідно статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У силу положень статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Водночас, згідно положень частини першої статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

У свою чергу, статтею 259 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини п'ятої цієї ж статті, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Як вбачається з матеріалів справи, між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» було укладено додаткову угоду № 1 від 24.09.2009 до договору купівлі-продажу №25/08/2009 від 25.08.2009, відповідно до якої строк позовної давності за цим договором становить 10 років.

Аналогічний строк позовної давності тривалістю у 10 років встановлений у договорі поставки №20 від 12.08.2009 між ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» та ТОВ «Промбуд-Пласт».

З урахуванням наведеного, датою спливу строку позовної давності по розрахункам з ФОП ОСОБА_2 за видатковою накладною №25.08.1 від 27.08.2009 на суму 317713,89 грн. слід вважати - 27.08.2019; за видатковою накладною №29-1-09-12 від 29.12.2009 - 29.12.2019. По розрахункам з ТОВ «Промбуд-Пласт» відповідно до видаткової накладної №РН-0000031 від 20.08.2009 датою спливу строку позовної давності слід вважати 20.08.2019.

Таким чином, на момент перевірки та у періоді, що перевірявся, строк позовної давності по розрахункам за товари, отриманими позивачем від ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Промбуд-Пласт», не минув.

Між тим, суд також звертає увагу, що між ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» та ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Промбуд-Пласт» були складені акти звіряння взаємних розрахунків за вищевказаними договорами, якими підтверджується відображена у бухгалтерському обліку позивача кредиторська заборгованість перед ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Промбуд-Пласт».

У контексті викладеного, слід зазначити, що за змістом статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Хоча чинне законодавство не містить вичерпного переліку таких дій, проте системний аналіз положень Цивільного кодексу України дає підстави стверджувати, що їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов'язків (ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України).

В цьому сенсі діями по визнанню боргу є дії боржника безпосередньо по відношенню до кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема, повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звірки розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

При цьому згідно частини 3 статті 264 Цивільного кодексу України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відтак, підписання сторонами позивачем з ФОП ОСОБА_2 і ТОВ «Промбуд-Пласт» 31.12.2014 акту звірки перериває перебіг позовної давності.

З урахуванням викладеного, строк позовної давності по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_2 та ТВО «Промбуд-Пласт» слід обраховувати з дати підписання сторонами актів звірок - 31.12.2014.

Викладена вище позиція суду щодо переривання позовної давності підписанням сторонами договору акту звірки узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України (реєстраційний номер рішення № 651746) від 24.04.2007 року у справі № 3-1139к07 за позовом ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України" до ЗАТ «Телекомінвест-Київ» та ТОВ «Аттіс-Інвест» про стягнення 388 497 доларів США, у якому встановлено, що підписання акта звіряння заборгованості за кредитним договором є дією, яка свідчить про визнання відповідачем свого боргу та перериває строк позовної давності.

Отже, висновок відповідача по епізоду про заниження позивачем доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, на загальну суму 892808,61 грн. внаслідок невключення до складу доходів безнадійної кредиторської заборгованості перед ФОП ОСОБА_2, ТОВ «Промбуд-Пласт» є необґрунтованим.

2) Перевіркою також встановлено завищення позивачем витрат на загальну суму 2586446,00 грн. та податкового кредиту на суму 517287,00 грн. за наслідками фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Будгерметик», ТОВ «Лортон», ТОВ «Хілал Алюмініум Юкрейн», ТОВ «Рітім-Гресо», ТОВ «Дорслайн», ТОВ «Імперіал Ленд», ТОВ «Авто Ізотерм».

Епізод даного податкового правопорушення ДПІ пов'язує з фактом порушення позивачем встановленого порядку формування витрат та податкового кредиту за операціями з придбання товарів, робіт та послуг у вказаних контрагентів.

При перевірці відповідачем використано податкову інформацію, викладену в низці актів про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів позивача, в яких містяться висновки про неможливість фактичного здійснення ТОВ «Будгерметик», ТОВ «Лортон», ТОВ «Хілал Алюмініум Юкрейн», ТОВ «Рітім-Гресо», ТОВ «Дорслайн», ТОВ «Імперіал Ленд», ТОВ «Авто Ізотерм» господарських операцій через відсутність останніх за зареєстрованим місцезнаходженням, відсутність необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності, зокрема, основних фондів, майна, виробничих активів, трудових ресурсів, складських приміщень і транспортних засобів.

Щодо висновків відповідача про завищення позивачем витрат на загальну суму 2586446,00 грн. та податкового кредиту на суму 517287,00 грн. за наслідками фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Будгерметик», ТОВ «Лортон», ТОВ «Хілал Алюмініум Юкрейн», ТОВ «Рітім-Гресо», ТОВ «Дорслайн», ТОВ «Імперіал Ленд», ТОВ «Авто Ізотерм», судом встановлено наступне.

2.1 Так, 03.01.2012 між ТОВ «ВКФ Атлант-Плюс» (Покупець) та ТОВ «Будгерметик» (Постачальник) був укладений договір поставки № БГ-021-01-2012, за умовами якого Постачальник зобов'язувався поставити та передати у власність Покупця будівельні матеріали, будівельний інструмент, лако-фарбувальну продукцію, абразивні матеріали та інші супутні матеріали, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити їх на умовах, визначених у договорі (т.3, а.с. 9-11).

Судом встановлено, що на виконання умов договору поставки від 03.01.2012 № БГ-021-01-2012 ТОВ «Будгерметик» було поставлено товар, а саме: будівельні матеріали, лако-фарбувальну продукцію, зокрема, піну CONTOURMEGA, очищувач клей-герметик, силікон CONTOUR 101 універсальний на загальну суму 41030,00 грн., у тому числі ПДВ 8206,00 грн., що підтверджується видатковими накладними (т.3, а.с. 12-21):

№ 118 від 16.05.2012 на суму 5821,20 грн., у т.ч. ПДВ - 970,20 грн.;

№ 117 від 12.06.2012 на суму 2779,20 грн., у т.ч. ПДВ - 463,20 грн.;

№ 133 від 14.06.2012 на суму 3787,20 грн., у т.ч. ПДВ - 631,20 грн.;

№ 184 від 19.06.2012 на суму 2440,80 грн., у т.ч. ПДВ - 406,80 грн.;

№ 231 від 25.06.2012 на суму 4157,10 грн., у т.ч. ПДВ - 692,85 грн.;

№ 199 від 18.07.2012 на суму 6702,48 грн., у т.ч. ПДВ - 1117,08 грн.;

№ 22 від 03.08.2012 на суму 3909,60 грн., у т.ч. ПДВ - 651,60 грн.;

№ 175 від 22.08.2012 на суму 6678,00 грн., у т.ч. ПДВ - 1113,00 грн.;

№ 48 від 06.09.2012 на суму 5864,50 грн., у т.ч. ПДВ - 977,40 грн.;

№ 138 від 17.09.2012 на суму 7098,60 грн., у т.ч. ПДВ - 1182,60 грн.

За фактом настання першої з подій (поставки товару) ТОВ «Будгерметик» на користь позивача виписані податкові накладні на загальну суму 41030,00 грн., у тому числі ПДВ 8206,00 грн. (т.3, а.с. 22-31):

№ 117 від 16.05.2012 на суму 5821,20 грн., у т.ч. ПДВ - 970,20 грн.;

№ 116 від 12.06.2012 на суму 2779,20 грн., у т.ч. ПДВ - 463,20 грн.;

№ 132 від 14.06.2012 на суму 3787,20 грн., у т.ч. ПДВ - 631,20 грн.;

№ 183 від 19.06.2012 на суму 2440,80 грн., у т.ч. ПДВ - 406,80 грн.;

№ 231 від 25.06.2012 на суму 4157,10 грн., у т.ч. ПДВ - 692,85 грн.;

№ 194 від 18.07.2012 на суму 6702,48 грн., у т.ч. ПДВ - 1117,08 грн.;

№ 20 від 03.08.2012 на суму 3909,60 грн., у т.ч. ПДВ - 651,60 грн.;

№ 167 від 22.08.2012 на суму 6678,00 грн., у т.ч. ПДВ - 1113,00 грн.;

№ 45 від 06.09.2012 на суму 5864,50 грн., у т.ч. ПДВ - 977,40 грн.;

№ 135 від 17.09.2012 на суму 7098,60 грн., у т.ч. ПДВ - 1182,60 грн.

В оплату за поставлений товар позивач перерахував на користь ТОВ «Будгерметик» кошти на загальну суму 49238,68 грн., що підтверджується банківськими виписками (т.3, а.с. 32-46).

Суми ПДВ у загальному розмірі 8206,00 грн. за вказаними податковими накладними були включені позивачем до складу податкового кредиту за травень-вересень 2012 року, про що свідчать Додатки 5 до податкових декларації з ПДВ за вказані звітні періоди, а суми перераховані контрагенту в якості оплати товару, віднесені позивачем до складу витрат 2012 року.

2.2. 1 листопада 2011 року між ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» (Покупець) та ТОВ «Гоблінс Груп» (яке у подальшому перейменоване в ТОВ «Лортон») укладено договір поставки №26п, у силу якого Постачальник зобов'язувався передавати (поставляти) у зумовлені строки Покупцеві комплектуючі для виготовлення склопакетів, а Покупець зобов'язувався приймати товар і сплачувати за нього грошові суми (т.3, а.с. 47-52).

Судом встановлено, що на виконання умов договору поставки від 01.11.2011 № 26п ТОВ «Гоблінс Груп» (ТОВ «Лортон) було поставлено товар, а саме: комплектуючі для виготовлення склопакетів, зокрема, дистанційну рамку 9,5 мм, шпрос, хрестовину, вологовбирач на загальну суму 22279,25 грн., у тому числі ПДВ - 4455,85 грн., що підтверджується видатковими накладними (т.3, а.с. 53-56):

№ РН-0000042 від 20.02.2012 на суму 16498,84 грн., у т.ч. ПДВ 2749,81 грн.;

№ РН-0000049 від 24.02.2012 на суму 1944,48 грн., у т.ч. ПДВ 324,08 грн.;

№ РН-0000122 від 24.04.2012 на суму 6525,36 грн., у т.ч. ПДВ 1087,56 грн.;

№ РН-0000123 від 27.04.2012 на суму 1766,40 грн., у т.ч. ПДВ 1766,40 грн.

За фактом настання першої з подій (поставки товару) ТОВ «Гоблінс Груп» (ТОВ «Лортон) на користь позивача виписані податкові накладні на загальну суму 22279,25 грн., у тому числі ПДВ - 4455,85 грн. (т.3, а.с. 57-58):

№ 24 від 20.02.2012 року на суму 16498,84 грн., у т.ч. ПДВ 2749,81 грн.;

№ 35 від 24.02.2012 року на суму 1944,48 грн., у т.ч. ПДВ 324,08 грн.;

№ 23 від 24.04.2012 року на суму 6525,36 грн., у т.ч. ПДВ 1087,56 грн.;

№ 24 від 27.04.2012 року на суму 1766,40 грн., у т.ч. ПДВ - 1766,40 грн.

В оплату за поставлений товар позивач перерахував на користь ТОВ «Гоблінс Груп» (ТОВ «Лортон) кошти на загальну суму 26735,10 грн., що підтверджується банківськими виписками (т.3, а.с. 62-67).

Суми ПДВ у загальному розмірі 4455,85 грн. за вказаними податковими накладними були включені позивачем до складу податкового кредиту за лютий та квітень 2012 року, про що свідчать Додатки 5 до податкових декларації з ПДВ за вказані звітні періоди, а суми перераховані контрагенту в якості оплати товару, віднесені позивачем до складу витрат 2012 року.

2.3 1 вересня 2011 року між ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» (Генпідрядник) та ТОВ «Рітім-Гресо» (Субпідрядник) був укладений договір субпідряду №3, за умовами якого Субпідрядник зобов'язувався виконати за завданням Генпідрядника будівельні роботи на об'єкті: «Салон краси, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Незалежності, 2 та здати їх генпідряднику, а генпідрядник зобов'язувався прийняти та оплатити роботи (т.3, а.с. 68-76).

Судом встановлено, що на виконання взятих на себе зобов'язань, ТОВ «Рітім-Гресо» в період з 01.02.2012 по 30.09.2012 виконані будівельно-монтажні роботи на загальну суму 887279,10 грн., у тому числі ПДВ - 177455,80 грн., які прийняті ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс», що підтверджується:

- актами приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в: за січень 2012 року на суму 231035,00 грн., в т.ч. ПДВ 38505,83 грн. (т.3, а.с. 77-81); за березень 2012 року на суму 117649,36 грн., в т.ч. ПДВ 19608,23 грн. (т.3, а.с. 83-87); за липень 2012 року на суму 112657,13 грн., в т.ч. ПДВ 18776,19 грн. (т.3, а.с. 94-98); за липень 2012 року на суму 108 637,16 грн., в т.ч. ПДВ 18106,19 грн.(т.3, а.с. 102-105); за липень 2012 року на суму 108677,42 грн., в т.ч. ПДВ 18112,90 грн. (т.3, а.с. 109-112); за серпень 2012 року на суму 110677,34 грн., в т.ч. ПДВ 18446,22 грн. (т.3, а.с. 116-120); за серпень 2012 року на суму 110768,78 грн., в т.ч. ПДВ 18461,46 грн. (т.3, а.с. 123-127); за вересень 2012 року на суму 105404,78 грн., в т.ч. ПДВ 17567,46 грн. (т.3, а.с. 133-137); за листопад 2012 року на суму 109952,33 грн., в т.ч. ПДВ 18325,39 грн. (т.3, а.с. 144-147);

- довідками про вартість виконаних будівельних робіт за січень 2012 року (т.3, а.с. 82); за березень 2012 року (т.3, а.с. 88); за липень 2012 року (т.3, а.с. 99-100); за липень 2012 року (т.3, а.с. 106-107); за липень 2012 року (т.3, а.с. 113-114); за серпень 2012 року (т.3, а.с. 121); за вересень 2012 року (т.3, а.с. 138);

- пояснювальними записками до актів приймання виконаних робіт за липень 2012 року (т.3, а.с. 101); за липень 2012 року (т.3, а.с. 108); за липень 2012 року (т.3, а.с. 115); за серпень 2012 року (т.3, а.с. 122); за серпень 2012 року (т.3, а.с. 132); за вересень 2012 року (т.3, а.с. 143);

- підсумковими відомостями ресурсів за вересень 2012 року (т.3, а.с. 139-142); за березень 2012 року (т.3, а.с. 89-93); за серпень 2012 року (т.3, а.с. 128-131).

За фактом настання першої з подій (здачі робіт) позивач отримав від

ТОВ «Рітім-Гресо» податкові накладні на загальну суму 887279,10 грн., у тому числі ПДВ - 177455,80 грн. (т.3 ,а.с. 148-166):

№ 1 від 23.01.2012 на суму 110000,00 грн. у т.ч. ПДВ 18333,33 грн.;

№ 4 від 30.01.2012 на суму 32751,47 грн., у т.ч. ПДВ 5458,58 грн.;

№ 2 від 23.01.2012 на суму 45248,53 грн., у т.ч. ПДВ 7541,42 грн.;

№ 5 від 31.01.2012 на суму 32000,00 грн., у т.ч. ПДВ 5333,33 грн.;

№ 11 від 22.03.2012 на суму 191760,00 грн., у т.ч. ПДВ 31960,00 грн.;

№ 12 від 23.03.2012 на суму 30000,00 грн., у т.ч. ПДВ 5000,00 грн.;

№ 1 від 04.04.2012 на суму 20974,80 грн., у т.ч. ПДВ 3495,80 грн.;

№ 6 від 10.05.2012 на суму 40000,00 грн., у т.ч. ПДВ 6666,67 грн.;

№ 16 від 29.05.2012 на суму 60000 грн., у т.ч. ПДВ 10000,00 грн.;

№ 2 від 02.07.2012 на суму 55000,00 грн., у т.ч. ПДВ 9166,67 грн.;

№ 4 від 09.07.2012 на суму 55000,00 грн., у т.ч. ПДВ 9166,67 грн.;

№ 6 від 20.07.2012 на суму 80000,00 грн., у т.ч. ПДВ 13333,33 грн.;

№ 7 від 14.08.2012 на суму 62000,00 грн., у т.ч. ПДВ 10333,33 грн.;

№ 14 від 27.08.2012 на суму 80000,00 грн., у т.ч. ПДВ 13333,33 грн.;

№ 16 від 29.08.2012 на суму 20000,00 грн., у т.ч. ПДВ 3333,33 грн.;

№ 17 від 31.08.2012 на суму 20000,00 грн., у т.ч. ПДВ 3333,33 грн.;

№ 3 від 14.09.2012 на суму 20000,00 грн., у т.ч. ПДВ 3333,33 грн.;

№ 4 від 14.09.2012 на суму 10000,00 грн., у т.ч. ПДВ 1666,67 грн.;

№ 10 від 26.09.2012 на суму 60000,00 грн., у т.ч. ПДВ 10000,00 грн.

В оплату за виконані будівельно-монтажні роботи позивач перерахував на користь ТОВ «Рітім-Гресо» кошти на загальну суму 1064734,90 грн., що підтверджується банківськими виписками (т.3, а.с. 167-194).

Суми ПДВ у загальному розмірі 177455,80 грн. за вказаними податковими накладними були включені позивачем до складу податкового кредиту за січень, березень, квітень, травень, липень, серпень та вересень 2012 року, про що свідчать Додатки 5 до податкових декларації з ПДВ за вказані звітні періоди, а суми перераховані контрагенту в якості оплати робіт, віднесені позивачем до складу витрат 2012 року.

2.4 29 квітня 2013 року між ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» (Покупець) та ТОВ «Дорслайн» (Постачальник) було укладено договір поставки №29/04-02, на умовах якого Постачальник зобов'язувався поставляти і передавати у власність Покупця товар, а Покупець зобов'язувався приймати товар у власність і оплачувати його (т.3, а.с. 195-196).

Судом встановлено, що на виконання умов договору поставки від 29.04.2013 №29/04-02 ТОВ «Дорслайн» поставлено на користь позивача товар (металеві двері) на загальну суму 134820,00 грн., у тому числі ПДВ - 26964,00 грн., що підтверджується видатковими накладними (т.3, а.с. 197-201):

№ 76 від 10.10.2013 на суму 36432,00 грн., у т.ч. ПДВ 6072,00 грн.;

№ 90 від 14.11.2013 на суму 36432,00 грн., у т.ч. ПДВ 6072,00 грн.;

№ 95 від 06.12.2013 на суму 60720,00 грн., у т.ч. ПДВ 10120,00 грн.;

№ 98 від 13.12.2013 на суму 28200,00 грн., у т.ч. ПДВ 4 700,00 грн..

За фактом настання першої з подій (поставки товару) позивач отримав від ТОВ «Дорслайн» податкові накладні на загальну суму на загальну суму 134820,00 грн., у тому числі ПДВ 26964,00 грн. (т.3, а.с. 201-207):

№ 8 від 25.09.2013 на суму 36432,00 грн., у т.ч. ПДВ 6072,00 грн.;

№ 20 від 28.10.2013 на суму 18216,00 грн., у т.ч. ПДВ 3036,00 грн.;

№ 22 від 28.10.2013 на суму 18216,00 грн., у т.ч. ПДВ 3036,00 грн.;

№ 8 від 22.11.2013 на суму 18216,00 грн., у т.ч. ПДВ 3036,00 грн.;

№ 11 від 29.11.2013 на суму 18216,00 грн., у т.ч. ПДВ 3036,00 грн.;

№ 8 від 13.12.2013 на суму 28200,00 грн., у т.ч. ПДВ 4700,00 грн..

№ 3 від 06.12.2013 на суму 24288,00 грн., у т.ч. ПДВ 4048,00 грн.

В оплату за поставлений товар позивач перерахував на користь ТОВ «Дорслайн» кошти на загальну суму 161784,00 грн., що підтверджується банківськими виписками (т.3, а.с. 208-228).

Суми ПДВ у загальному розмірі 26964,00 грн. за вказаними податковими накладними були включені позивачем до складу податкового кредиту за вересень-грудень 2013 року, про що свідчать Додатки 5 до податкових декларації з ПДВ за вказані звітні періоди, а суми перераховані контрагенту в якості оплати товару, віднесені позивачем до складу витрат 2013 року.

2.5. 25 листопада 2013 року між ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» (Покупець) та ТОВ «Авто-Ізотерм» (Постачальник) було укладено договір поставки №101, відповідно до якого Постачальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі поставити та передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов'язувався прийняти та оплатити його на умовах, визначених договором (т.3, а.с. 229-233).

Судом встановлено, що на виконання умов договору поставки від 25.11.2013 №101 ТОВ «Авто-Ізотерм» поставлено на користь позивача товар (сталь оцинкована з полімерним покриттям) на загальну суму 800000,00 грн., у тому числі ПДВ 133333,33 грн., що підтверджується видатковими накладними (т.3, а.с. 234-235):

№ 290 від 28.11.2013 на суму 500000,00 грн., в т.ч. ПДВ 83333,33 грн.;

№ 291 від 28.11.2013 на суму 300000,00 грн., у т.ч. ПДВ 50000,00 грн.

За фактом настання першої з подій (поставки товару) позивач отримав від

ТОВ «Авто-Ізотерм» податкові накладні на загальну суму на загальну суму 800000,00 грн., у тому числі ПДВ 133333,33 грн. (т.3, а.с. 236, 238):

№ 290 від 28.11.2013 на суму 500000,00 грн., в т.ч. ПДВ 83333,33 грн.;

№ 291 від 28.11.2013 на суму 300000,00 грн., у т.ч. ПДВ 50000,00 грн.

В оплату за поставлений товар позивач перерахував на користь ТОВ «Авто-Ізотерм» кошти на загальну суму 800000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками (т.3, а.с. 240-241).

Суми ПДВ у загальному розмірі 133333,33 грн. за вказаними податковими накладними були включені позивачем до складу податкового кредиту за листопад 2013 року, про що свідчать Додатки 5 до податкових декларації з ПДВ за вказані звітні періоди, а суми перераховані контрагенту в якості оплати товару, віднесені позивачем до складу витрат 2013 року.

2.6 21 березня 2013 року між ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» (Покупець) та ТОВ «Імперіал Ленд» (Продавець) укладено договір купівлі-продажу №Т/1, на умовах якого Покупець зобов'язувався оплатити і прийняти, а Продавець зобов'язувався передати у власність Покупця нафтопродукти (бензин А-98, А-95, А-92, А-80(76) та дизпаливо) у вигляді бланків-дозволів у кількості та асортименті, вказаному у рахунках-фактурах та видаткових накладних (т.3, а.с. 242-244).

Судом встановлено, що на виконання умов договору купівлі-продажу від 21.03.2013 №Т/1 ТОВ «Імперіал Ленд» передало у власність позивача товар - дизельне паливо та бензин А-92 у вигляді бланків-дозволів на загальну суму 15535,00 грн., у тому числі ПДВ 2589,16 грн., що підтверджується видатковими накладними (т.3, а.с. 245-246):

№ 23 від 22.03.2013 на суму 10190,00 грн., у т.ч. ПДВ 1 698,33 грн.;

№ 25 від 02.04.2013 на суму 5 345,00 грн., у т.ч. ПДВ 890,83 грн.

За фактом настання першої з подій (передачі товару у власність) позивач отримав від

ТОВ «Імперіал Ленд» податкові накладні на загальну суму на загальну суму 15535,00 грн., у тому числі ПДВ 2589,16 грн. (т.3, а.с. 247, 249):

№ 19 від 22.03.2013 року на суму 10190,00 грн., у т.ч. ПДВ 1698,33 грн.

№ 24 від 02.04.2013 року на суму 5 345,00 грн., у т.ч. ПДВ 890,83 грн.

В оплату за поставлений товар позивач перерахував на користь ТОВ «Імперіал Ленд» кошти на загальну суму 15535,00 грн., що підтверджується банківськими виписками від 21.03.2013 на суму 10190,00 грн. та від 02.04.2015 на суму 5345,00 грн.

2.7 Також, як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» як покупцем та ТОВ «Хілал Алюмініум Юкрейн» як постачальником було укладено договори поставки від 21.01.2011 №7ПО101 (т.1, а.с. 171-175) та від 03.01.2014 №7ТК6 (т.1, а.с. 176-179), на умовах яких ТОВ «Хілал Алюмініум Юкрейн» зобов'язувалось поставляти на користь позивача комплектуючі до світлопрозорих та алюмінієвих конструкцій та огороджувальних систем, а позивач зобов'язувався прийняти і оплатити товар у порядку та на умовах, встановлених вищезазначеними договорами

Судом встановлено, що на виконання умов договорів поставки від 21.01.2011 №7ПО101 та від 03.01.2014 №7ТК6 ТОВ «Хілал Алюмініум Юкрейн» поставлено на користь позивача товар (сталь оцинкована з полімерним покриттям) на загальну суму 821452,00 грн., у тому числі ПДВ - 164285,00 грн., що підтверджується видатковими накладними на вказану суму, копії яких наявні у матеріалах справи (т.4, а.с. 2-249).

Розрахунки за поставлений товар здійснювались у безготівковій формі, що підтверджується банківськими виписками на загальну суму 821452,00 грн. (т.6, а.с. 1-250, т.7, а.с. 1-213).

На підтвердження розрахунків та сплати у складі ціни товару податку на додану вартість за вказаними господарськими операціями позивач отримав від ТОВ «Хілал Алюмініум Юкрейн» податкові накладні на загальну суму 821452,00 грн., у тому числі ПДВ 164285,00 грн. (т.5, а.с. 2-245)

Суми ПДВ у загальному розмірі 164285,00 грн. за вказаними податковими накладними були включені позивачем до складу податкового кредиту відповідних податкових періодів, про що свідчать Додатки 5 до податкових декларації з ПДВ, а суми перераховані контрагенту в якості оплати товару, віднесені позивачем до складу витрат 2012, 2013, 2014 року.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9. пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку.

Згідно пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше;

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України).

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У силу вимог пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно пункту 201.10 вказаної статті, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Зі змісту зазначених положень слідує, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум до податкового кредиту та витрат є факт придбання робіт (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності.

Звідси випливає, що правильність формування платником податків податкового кредиту та показників витрат вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання товарів (послуг) з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних товарів (послуг). За відсутності ж останнього відсутні підстави для зменшення бази оподаткування податком на прибуток і податком на додану вартість за рахунок витрат та податкового кредиту.

У податковому обліку понесені витрати на придбання товарів (робіт, послуг) мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто первинними документами, що містять інформацію про фактичні господарські операції, розкривають їх зміст та обсяг.

З огляду на викладене, надані платником податків на підтвердження свого права на податковий кредит докази підлягають оцінці у зазначеному аспекті.

Такі висновки відповідають позиції Вищого адміністративного суду України, висловленій у листі № 742/11/13-11 від 2 червня 2011 року.

Зазначеним листом Вищого адміністративного суду України також визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Надаючи правову оцінку господарським операціям позивача із вищевказаними контрагентами ТОВ «Будгерметик», ТОВ «Лортон», ТОВ «Хілал Алюмініум Юкрейн», ТОВ «Рітім-Гресо», ТОВ «Дорслайн», ТОВ «Імперіал Ленд», ТОВ «Авто Ізотерм» при укладанні та виконанні договорів поставки та підряду, які на переконання відповідача вчинені без мети настання реальних наслідків, суд зазначає таке.

ТОВ «ВКФ АТЛАНТ-ПЛЮС» зареєстрований як суб'єкт господарювання з 03.12.2008 року. Основними видами діяльності підприємства є: діяльність у сфері архітектури; будівництво житлових і нежитлових будівель; виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій; Інші спеціалізовані будівельні роботи, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та довідкою з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (т.2, а.с.125-127, 143-144).

ТОВ «ВКФ «АТЛАНТ-ПЛЮС» є виробником металопластикових конструкцій, а також, в якості підрядника, виконує будівельні роботи. Для здійснення будівельної діяльності позивач має відповідні ліцензії АВ459357 від 29.02.2012 року та АД030421 від 29.02.2012 року (термін дії до 28.02.2017 року). Також для здійснення будівельної діяльності Підприємство має штат кваліфікованого персоналу, при цьому середньооблікова чисельність працівників в 2012 році складала 61 особа, 2013 році - 63 особи, в 2014 році - 64 особи. Зазначений факт підтверджується, зокрема, й актом перевірки. Також у ТОВ «ВКФ АТЛАНТ-ПЛЮС» є в наявності орендована спецтехніка та обладнання. В процесі здійснення господарської діяльності для виготовлення продукції, виконання окремих видів робіт в інтересах замовників позивач залучав в якості підрядників (субпідрядників) інших суб'єктів господарювання, а також здійснює придбання будівельних матеріалів в необхідних обсягах.

Отже, перевіривши фактичний рух товарів в процесі здійснення господарських операцій, спрямованих на виконання укладених з контрагентами угод, суд приходить до висновку, що факт придбання позивачем товарів та підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності, спричинили реальні зміни у майновому стані сторін, є економічно виправданими та відповідають основним видам господарської діяльності позивача.

Первинні документи бухгалтерського обліку та податкової звітності, якими сторони супроводжували господарські операції, не суперечать вимогам чинного законодавства, містять вичерпні дані щодо переліку придбаного і поставленого товару, виконаних робіт та наданих послуг, у повній мірі розкривають зміст та обсяг господарських операцій.

Натомість відповідач, який стверджує про безтоварність господарських операцій позивача, належних і допустимих доказів, які б об'єктивно ставили під сумнів фактичне здійснення цих операцій, не надав.

Також, відповідачем не наведено обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли свідчити про їх фіктивність чи про те, що дії позивача і його контрагента були спрямовані на отримання незаконної податкової вигоди.

Проаналізувавши доводи податкового органу в обґрунтування висновків про наявність порушень з боку позивача щодо взаємовідносин з контрагентами-постачальниками товарів (робіт, послуг) суд зазначає таке.

Контрагент позивача -ТОВ «БУДГЕРМЕТИК» (код за ) зареєстрований як суб'єкт господарювання з 15.05.2003 року. Основними видами діяльності підприємства є: Неспеціалізована оптова торгівля; Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; Діяльність посередників у торгівлі меблями, господарськими товарами, залізними та іншими металевими виробами.

Інформація про продукцію компанії «БУДГЕРМЕТИК» розміщено на сайті в мережі Інтернет : http://www.budgermetik.com.ua/.

Обґрунтовуючи законність донарахування сум податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств щодо фінансово-господарських операцій ТОВ «ВКФ АТЛАНТ-ПЛЮС» з його контрагентом ТОВ «БУДГЕРМЕТИК» відповідач посилається на лист ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська від 27.03.2015 № 11058/7/04-62-22-3 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «БУДГЕРМЕТИК», у зв'язку з чим контрагенту платника податків змінений стан на « 9» та направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням.

З приводу доводів про відсутність ТОВ «БУДГЕРМЕТИК» за податковою адресою, суд звертає увагу відповідача, що належними та допустимими доказами при встановленні факту відсутності керівних органів - юридичної особи за її місцезнаходженням є саме відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням повинні міститися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Положенням частини першої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» передбачено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Наявний у матеріалах справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців не містить запису про відсутність ТОВ «БУДГЕРМЕТИК» за адресою місцезнаходження, відтак доводи податкового органу в цій частині побудовані на припущенні.

В обґрунтування протиправного характеру фінансово-господарських операцій ТОВ «ВКФ АТЛАНТ-ПЛЮС» з його контрагентом ТОВ «ГОБЛІНС ГРУП», контролюючий орган посилається на лист ДПІ у Дніпровському районі м. Києва від 09.09.2013 № 147/26-53-22-15 про неможливість проведення зустрічної звірки, у зв'язку з незнаходженням ТОВ «ГОБЛІНС ГРУП» за податковою адресою. При цьому, висвітлюючи виявлене порушення податкового законодавства зі сторони ТОВ «ВКФ АТЛАНТ-ПЛЮС», в описовій частині акта перевірки викладена інформація про встановлення факту протиправної діяльності ТОВ «ВІП СОЮЗ», ТОВ «Авитек Груп ЛТД», ТОВ «Прогрес Консалт», з якими ТОВ «ВКФ АТЛАНТ-ПЛЮС» не мало правовідносин.

Згідно відомостей загальнодоступної бази платників ПДВ розміщеної на офіційному сайті ДФС України: ТОВ «ЛОРТОН» (Індивідуальний податковий номер: 33) на теперішній час має статус платника ПДВ.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «ХІЛАЛ АЛЮМІНІУМ ЮКРЕЙН» (код за ) слід зазначити, що ТОВ «ХІЛАЛ АЛЮМІНІУМ ЮКРЕЙН» зареєстровано як суб'єкт господарювання з 06.12.2000 року. Основними видами діяльності підприємства є: Неспеціалізована оптова торгівля; Виробництво будівельних виробів із пластмас; Виробництво алюмінію; Виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій; Оброблення металів та нанесення покриття на метали; Відновлення відсортованих відходів.

ТОВ «ХІЛАЛ АЛЮМІНІУМ ЮКРЕЙН» є одним з найбільших в Україні постачальників комплектуючих для виробництва вікон та дверей та має свої представництва (філії) у всіх регіонах України. Детальна інформація про підприємство розміщена на офіційному сайті компанії в мережі Інтернет : http://hilal.com.ua/ru/o-nas/o-kompanii.html. Адреса Київської філії № 7 ТОВ «ХІЛАЛ АЛЮМІНІУМ ЮКРЕЙН»: Київська обл., м.Бровари вул. Будьонного, 14-Б.

ТОВ «ХІЛАЛ АЛЮМІНІУМ ЮКРЕЙН» протягом перевіряємого періоду був одним з основних постачальників позивачу комплектуючих для виробництва вікон та дверей.

Єдиним обґрунтуванням з боку відповідача непідтвердження даних операцій є відсутність товарно-транспортних накладних.

Проте, з такими висновками суд не може погодитися, оскільки відповідно до п.3.3. Договору поставки №7 ПО 101 від 21.01.2011 р. та № 7 ТК 6 від 03.01.2014 року, поставка Товару здійснюється Постачальником на умовах ЕХW (офіційні правила тлумачення торгівельних термінів міжнародної торгової палати Інкотермс 2000. Самовивіз автотранспортом Покупця за рахунок Покупця або автотранспортом третіх осіб, з якими Покупець заключить договори перевозки товару). Отже, враховуючи даний пункт договору, Покупець здійснював перевезення товару шляхом самовивозу власним орендованим транспортом, що не передбачає наявності товарно-транспортних накладних.

Контрагент позивача - ТОВ «РІТІМ-ГРЕСО» (код за ) зареєстрований як суб'єкт господарювання з 09.10.2008 року. Основними видами діяльності підприємства згідно ЄДР є: Будівництво житлових і нежитлових будівель (основний); Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; Спеціалізована діяльність із дизайну; Виробництво бетонних розчинів, готових для використання; Малярні роботи та скління; Інші спеціалізовані будівельні роботи, н. в. і. у.; та інші.

Згідно інформації з веб-сторінки в мережі інтернет http://greso-doors.uaprom.net/ ТОВ «РІТІМ-ГРЕСО» було створено в 2008 році, як будівельний підрозділ бетонного заводу Ritim (м.Бровари). Основними видами діяльності компанії є: - виконання функцій генерального підрядника; - Виконання підрядних робіт (земельні роботи, монолітні роботи, кладка, оздоблювальні роботи, монтажні роботи, промислові підлоги і т. Д.) - Постачання бетонних сумішей, піску, цементу і щебеню; - Продаж та встановлення броньованих вхідних дверей.

Відповідно до інформації розміщеної офіційному сайті Державної архітектурно-будівельної інспекції України ТОВ «РІТІМ-ГРЕСО» в період 2011 - 2013 року мало ліцензію на виконання будівельних робіт.

Водночас, на думку контролюючого органу господарські операції ТОВ «ВКФ АТЛАНТ-ПЛЮС» з його контрагентом у 2012 році є протиправними, оскільки в ході перевірки встановлено, що ТОВ «РІТІМ-ГРЕСО» за місцем податкового обліку не знаходиться та щодо останнього відсутні відомості про наявні трудові ресурси. Крім того, ТОВ «РІТІМ-ГРЕСО» в січні 2012 року не було платником ПДВ.

Згідно відомостей загальнодоступної бази платників ПДВ, розміщеної на офіційному сайті ДФС України: ТОВ «РІТІМ-ГРЕСО» (Індивідуальний податковий номер: 93) було зареєстровано платником ПДВ з 11.05.2010, Дата анулювання реєстрації: 06.11.2013 року, отже в період взаємовідносин з позивачем ТОВ «РІТІМ-ГРЕСО» було зареєстровано як платник податку на додану вартість, що спростовує доводи відповідача, покладені в обґрунтування висновків про порушення вимог податкового законодавства.

Контрагент позивача - ТОВ «ДОРСЛАЙН» (код за ) зареєстрований як суб'єкт господарювання з 13.12.2010 року. Основними видами діяльності підприємства згідно ЄДР є: Виробництво інших готових металевих виробів, н. в. і. у. (основний); Виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі; Виробництво кухонних меблів; Виробництво інших меблів; Виробництво будівельних виробів із пластмас; Різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю; Оптова торгівля металами та металевими рудами; Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, та інші.

ТОВ «ДОРСЛАЙН» є виробником вхідних металевих дверей, грат, сейфів.

Єдиним обґрунтуванням не підтвердження відповідачем даних операцій є відсутність товарно-транспортних накладних, проте. відповідно до п. 4.1. Договору поставки № 29/04-02 від 29.04.2013 року, поставка Товару здійснюється Покупцем зі складу Постачальника або Постачальником за домовленістю Сторін.

Транспортування придбаних товарно-матеріальних цінностей зі складу ТОВ «ДОРСЛАЙН» здійснювалось позивачем шляхом самовивозу. Прийняття товару по кількості здійснювалося відповідальними працівниками ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» (заступником директора Богдан Ю.А.) на підставі довіреностей на отримання ТМЦ.

Контрагент позивача - ТОВ «АВТО ІЗОТЕРМ» (код за ) зареєстрований як суб'єкт господарювання з 01.04.2003 року. Основними видами діяльності підприємства згідно ЄДР є: Неспеціалізована оптова торгівля (основний); Виробництво будівельних виробів із пластмас; Виробництво металевих дверей і вікон; Кування, пресування, штампування, профілювання; порошкова металургія; Інші спеціалізовані будівельні роботи, н. в. і. у.; Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах.

ТОВ «АВТО ІЗОТЕРМ» здійснює виробництво будівельних металевих виробів.

Позиція відповідача щодо протиправності господарських операцій ТОВ «ВКФ АТЛАНТ-ПЛЮС» з його контрагентом ТОВ «АВТО ІЗОТЕРМ» ґрунтується на листі ГУ ДФС у Київській області від 28.08.2015 № 9209/7/10-36-16-02, про відсутність укладеного договору оренди між ТОВ «АВТО ІЗОТЕРМ» та КП «ЖЕК-4» - балансоутримувачем будівлі за адресою: м. Бровари вул. Грушевського, 3-Б, у зв'язку з чим направлений запит до податкової міліції щодо стану платника податків. Також ТОВ «АВТО ІЗОТЕРМ» не були зареєстровані податкові накладні, які не мають жодного відношення до позивача.

Контрагент позивача - ТОВ «ІМПЕРІАЛ ЛЕНД» (код за ) зареєстрований як суб'єкт господарювання з 12.09.2007 року. Основними видами діяльності підприємства згідно ЄДР є: Неспеціалізована оптова торгівля;Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними; Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; Виробництво іншої продукції, н. в. і. у.

Придбання позивачем у ТОВ «ІМПЕРІАЛ ЛЕНД» паливо-мастильних матеріалів здійснювалося шляхом передачі продавцем покупцю бланків-дозволів на оплачену кількість та марку ПММ (талонів), а відтак твердження контролюючого органу про необхідність надання документів, що підтверджували транспортування ПММ від постачальника до покупця є безпідставним.

Натомість суд бере до уваги, що позивачем вжито вичерпних заходів щодо перевірки наявності спеціальної податкової правосуб'єктності його контрагентів-постачальників та відсутності дефектів у їх правовому статусі, шляхом перевірки в офіційно оприлюднених джерелах відомостей щодо місцезнаходження юридичної особи та наявності статусу платника ПДВ.

Крім того, суд зазначає, що отримання податковим органом акту перевірки, в якому викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, позаяк акт перевірки не має преюдиційного значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини господарської діяльності платника податків.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано суду будь-яких належних доказів, які покладено в основу висновків акту перевірки на підтвердження відсутності факту реальності господарських операцій, вчинених позивачем з контрагентами-постачальниками, а також факту суперечності відповідних правочинів фіскальним інтересам держави.

Так, ані акт перевірки, ані письмові заперечення відповідача, не містять аналізу дотримання як позивачем, так і його контрагентами податкової дисципліни у спірних правовідносинах (відсутній аналіз первинних документів).

Таким чином, в основу збільшення позивачу грошових зобов'язань не може бути покладено висновки актів зустрічних звірок чи актів про неможливість їх проведення щодо контрагентів позивача без фактичного встановлення порушень податкового законодавства самим позивачем.

Крім того, в судовому засіданні представником позивача надані документальні підтвердження про те, що отримані від його контрагентів товари (роботи/послуги) використані підприємством в його власній господарської діяльності з метою отримання доходу (т.15, а.с.131-255. т.16, а.с.1-59). З наведеного слідує, що господарські операції між ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» та підприємствами-постачальниками контрагентами позивача здійснювалися в межах звичайної господарської діяльності позивача, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту для отримання доходу та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Отже, викладені в акті перевірки висновки податкового органу про завищення позивачем витрат на загальну суму 2586446,00 грн. та податкового кредиту на суму 517287,00 грн. за наслідками фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Будгерметик», ТОВ «Лортон», ТОВ «Хілал Алюмініум Юкрейн», ТОВ «Рітім-Гресо», ТОВ «Дорслайн», ТОВ «Імперіал Ленд», ТОВ «Авто Ізотерм», є необгрунтованими.

3) Щодо господарських операцій позивача з відступлення та придбання майнових прав на об'єкти будівництва на користь фізичних осіб.

3.1 В п. 3.1.1 акту перевірки контролюючим органом встановлено, що ТОВ «ВКФ АТЛАНТ - ПЛЮС» займалось придбанням та продажем майнових прав на житлові квартири, що знаходились у стадії будівництва. Згідно наданих підприємством документів, завірених копій оборотно-сальдових відомостей по рах. 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», оборотно-сальдових відомостей по рах. 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями», оборотно-сальдових відомостей по рах.3771 «Розрахунки з іншими дебіторами» встановлено, що ТОВ «ВКФ АТЛАНТ-ПЛЮС» придбавало майнові права у компаній-забудовників та реалізовувало їх після та до здачі житлових будинків, в яких знаходились квартири, зазначені майнові права фізичним особам, з якими складались договори та угоди про відступлення права вимоги (т.1.,а.с.34).

Враховуючи зазначене та відповідно до наданих підприємством усних пояснень перевіркою встановлено, що ТОВ «ВКФ АТЛАНТ - ПЛЮС» відносило до складу витрат витрати, понесені у зв'язку з розрахунками з забудовниками та СГД, що продавали (відступали на користь покупця) майнові права.

Відповідно до наданих документів, а саме оборотно-сальдових відомостей та усних пояснень перевіркою встановлено, що протягом перевіряємого періоду ТОВ «ВКФ АТЛАНТ-ПЛЮС» було реалізовано майнові права на користь шести фізичних осіб - покупців (перелік наведений в графічній формі в таблиці № 5 акту перевірки) на загальну суму 2042827,86 грн., в т.ч. ПДВ - 340471,30 гривень.

Перевіркою встановлено, що суми, відображені по рахунку 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» (отримані кошти за поставлені майнові права), не було віднесено до складу доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування з податку на прибуток за відповідні періоди.

Крім того, відповідно до наданих до Броварської ОДПІ податкових декларацій з податку на додану вартість суми по зазначених у таблиці №5 розрахунках з покупцями не були включені до складу податкових зобов'язань відповідних податкових періодів.

Судом встановлено, що згідно розрахунку визначених відповідачем податкових зобов'язань по епізоду з відступлення та придбання майнових прав на об'єкти будівництва на користь шести фізичних осіб - покупців позивачу за результатами перевірки нараховано податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 340471,30 грн. основного зобов'язання та 85117,80 грн. штрафних санкцій та з податку на прибуток підприємств на суму 349474,90 грн. основного зобов'язання та 87368,70 грн. штрафних санкцій (т.16, а.с.103-104).

3.1.1. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог в цій частині судом встановлено, що ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» з фізичною особою ОСОБА_5 був укладений попередній договір № 31 від 12.03.2012 року про намір укласти основний договір уступки права вимоги на однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.8, а.с.9-11).

Відповідно до п.1.1 даного договору сторони зобов'язуються до 06.04.2012 включно підписати основний договір уступки права вимоги на об'єкт нерухомості.

Згідно умов п. 2 цього договору сторони дійшли згоди, що право вимоги на об'єкт нерухомості відступається позивачем на суму 320800,00 грн.

Судом встановлено, що протягом періоду, що перевірявся, основний договір уступки права вимоги на об'єкт нерухомості підписаний не був.

Згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку3771 за січень 2012 року - грудень 2014 року дебіторська заборгованість фізичної особи ОСОБА_5 перед ТОВ «ВКФ «АТЛАНТ-ПЛЮС» складає 320800,00 грн. (т.8, а.с.12).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення контролюючим органом строку, в період якого він має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків.

Відповідно до п. 102.1. ст. 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Згідно пп. 152.9. 1 п. 152.9. ст. 159 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час існування правовідносин) при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток використовувались такі податкові періоди: календарні квартал, півріччя, три квартали, рік; звітний податковий період починається з першого календарного дня податкового періоду і закінчується останнім календарним днем податкового періоду.

Згідно пп. 49.18.2. п. 49.18. ст. 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя);

Як вбачається з акту перевірку, податковий період в якому на думку відповідача припадає факт порушення є березень 2012 року, що при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток відповідає податковому періоду - І кварталу 2012 року, граничний термін подачі податкової декларації за який припадав на 10 травня 2012 року. Податкова декларація з податку на прибуток підприємства за І квартал 2012 року подана позивачем 27.04.2012 року.

Водночас, податкова перевірка була розпочата 21.08.2015 року, а податкові повідомлення - рішення, якими платнику визначені податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств та ПДВ, прийняті 30.09.2015 року.

Судом встановлено, що з 11.05.2012 року, що є граничним терміном подання податкової декларації з податку на прибуток підприємства за І квартал 2012 року, по 30.09.2015 року, що є днем визначення позивачу податкових зобов'язань згідно податкових повідомлень-рішень від 30.09.2015 року, сплинуло 1238 днів.

Згідно ст. п. 102.1. ст. 102 Податкового кодексу України, якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Отже, суд зазначає, що відповідачем щодо вищевикладених операцій з відступлення майнових прав на об'єкт нерухомого майна пропущений строк, протягом якого контролюючий орган має право визначити платнику податків суму грошових зобов'язань у разі виявлення порушення контролюючим органом.

3.1.2. Відповідно до Угоди про переведення прав та обов'язків за договором від 18.01.2005 №62/К/О/15 дольової участі у фінансуванні будівництва від 01.04.2010 року, укладеної між ТОВ «Укоінвестбуд», з однієї сторони, МПП «Атлант-Плюс» (далі - Сторона-1),з другої сторони та ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» (далі - Сторона-2), з третьої сторони відбулося переведення прав та обов'язків від Сторони-1 до Сторони -2 (позивача) за Договором від 18.01.2005 № 62/К/О/15 дольової участі у фінансуванні будівництва (т.8, а.с.18-19).

Згідно умов Договору від 18.01.2005 № 62/К/О/15 дольової участі у фінансуванні будівництва, укладеного між ТОВ «Укоінвестбуд» та МПП «Атлант-Плюс», останнє надає грошові кошти в порядку своєї дольової участі у будівництві житлового будинку, розташованого за адресою: м.Київ, вул.Олевська, 15, а ТОВ «УкоінвестБуд» використовує надані грошові кошти для будівництва об'єкта будівництва і передає МПП «Атлант-Плюс» частину об'єкту будівництва - житлове приміщення: квартиру № 62 за будівельною адресою: м. Київ вул. Олевська, 15, загальною площею 61.55 кв.м. (т.8, а.с.13-17).

Відповідно до п.2.4 Договору від 18.01.2005 № 62/К/О/15 дольової участі у фінансуванні будівництва з урахуванням додаткової угоди № 1 від 12.03.2007 року до цього Договору орієнтовна загальна вартість об'єкта фінансування складає 529330,00 грн., у т.ч. ПДВ - 88 221,66 грн.

20.09.2012 року між ТОВ «ВКФ «АТЛАНТ-ПЛЮС» та ОСОБА_6 укладений попередній договір № 159 про намір укласти основний договір уступки права вимоги на об'єкт нерухомості: квартиру № 62, розташовану за адресою: м. Київ вул. Олевська15. Згідно умов п. 2 цього договору сторони дійшли згоди, що право вимоги на об'єкт нерухомості відступається Стороною-1 (позивачем) за суму 409050,00 грн. (т.8, а.с.20-22).

21.09.2012 року між ТОВ «УкоінвестБуд» (Підприємство), ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» (Сторона -1) та ОСОБА_6 (Сторона-2) укладено угоду про переведення прав та обов'язків за Договором від 18.01.2005 № 62/К/О/15 дольової участі у фінансуванні будівництва, згідно якої позивач передав, а фізична особа прийняла на себе всі права і обов'язки, які належали позивачу за цим договором (у т.ч. кошти, внесені позивачем у розмірі 529 330,00 грн., у т.ч. ПДВ - 88 221,66 грн., вважаються зарахованими як оплата Стороною - 2 по основному Договору) (т.8, а.с.23-24).

Позивач відступив свої права та обов'язки за Договором від 18.01.2005 № 62/К/О/15 дольової участі у фінансуванні будівництва на користь фізичної особи за ціною 529 330,00 грн., у т.ч. ПДВ - 88 221,66 грн., тобто за вартістю їх придбання внаслідок першого відступлення, згідно угоди про переведення прав та обов'язків від 01.04.2010 року, укладеної з первісним кредитором - МПП «Атлант-Плюс».

Згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку 3771 за січень 2012 року - грудень 2014 року дебіторська заборгованість фізичної особи ОСОБА_6, перед ТОВ «ВКФ «АТЛАНТ-ПЛЮС» складає 409050,00 грн. (т.8, а.с.25).

Відповідно до п.п.14.1.255 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу, відступлення права вимоги - операція з переуступки кредитором прав вимоги боргу третьої особи новому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу кредитору або без такої компенсації.

Відповідно до ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ст. 513 Цивільного кодексу).

Статтею 514 Цивільного кодексу передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Операції з відступлення права вимоги належать до операцій особливого виду, для яких п.153.5 ст.153 Податкового кодексу України (в редакцій, яка діяла на час існування правовідносин) визначені спеціальні правила оподаткування.

Відповідно до п. 153.5 ст. 153 Податкового кодексу України з метою оподаткування платник податку веде облік фінансових результатів операцій від проведення операцій з продажу (передачі) або придбання права вимоги зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари, виконані роботи чи надані послуги третьої особи, зобов'язань за фінансовими кредитами, а також за іншими цивільно-правовими договорами.

При першому відступленні зобов'язань витрати, понесені платником податку - першим кредитором, визначаються в розмірі договірної (контрактної) вартості товарів, робіт, послуг, за якими виникла заборгованість, за фінансовими кредитами - у розмірі заборгованості за даними бухгалтерського обліку на дату здійснення такого відступлення відповідно до вимог цього Кодексу, а за іншими цивільно-правовими договорами - у розмірі фактичної заборгованості, що відступається. До складу доходів включається сума коштів або вартість інших активів, отримана платником податку - першим кредитором від такого відступлення, а також сума його заборгованості, яка погашається, за умов, що така заборгованість була включена до складу витрат згідно з вимогами цього Закону.

Якщо доходи, отримані платником податку від наступного відступлення права вимоги зобов'язань третьої особи (боржника) або від виконання вимоги боржником, перевищують витрати, понесені таким платником податку на придбання права вимоги зобов'язань третьої особи (боржника), отриманий прибуток включається до складу доходу платника податку.

Якщо витрати, понесені платником податку на придбання права вимоги зобов'язань третьої особи (боржника), перевищують доходи, отримані таким платником податку від наступного відступлення права вимоги зобов'язань третьої особи (боржника) або від виконання вимоги боржником, від'ємне значення не включається до складу витрат або у зменшення отриманих прибутків від здійснення інших операцій з продажу (передачі) або придбання права вимоги зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги третьої особи.

Враховуючи те, що дохід, отриманий позивачем від наступного відступлення права вимоги зобов'язань третьої особи (боржника), не перевищуватиме витрати, понесені позивачем на придбання такого права, у позивача відсутній дохід, який включається до складу доходу звітного періоду, а отже й об'єкт оподаткування з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість.

3.1.3. Згідно договорів підряду від 27.07.2012 № 117, від 28.02.2012 № 24 та договору поставки від 25.01.2012 № 9 розмір дебіторської заборгованості ТОВ «Торгівельно-розважальний комплекс «Мега-Сіті» перед ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» за поставлені товари (виконані роботи) складала 446 420,00 грн., у т.ч. ПДВ -74403,33 грн.

Між ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» та ТОВ «Торгівельно-розважальний комплекс «Мега-Сіті» був укладений договір від 13.11.2012 № 223/53 купівлі-продажу майнових прав на квартиру № 223, розташовану за будівельною адресою: м. Київ вул. Харківське шосе, 19, секція 6, згідно умов якого Продавець (ТОВ «Торгівельно-розважальний комплекс «Мега-Сіті») продає, а Покупець (позивач) купує майнові права на об'єкт нерухомості. Орієнтовна загальна вартість майнових прав складає 446 420,00 грн., у т.ч. ПДВ -74403,33 грн.

Відповідно до укладеної між ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» та ТОВ «Торгівельно-розважальний комплекс «Мега-Сіті» угоди від 27.11.2012 року між сторонами відбулося зарахування зустрічних однорідних вимог у розмірі 446 420,00 грн.

Згідно укладеного між ТОВ «ВКФ«АТЛАНТ-ПЛЮС» та ОСОБА_7 попереднього договору № 220 від 06.12.2012 року про намір укласти основний договір уступки права вимоги на об'єкт нерухомості: квартиру № 223, розташовану за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 19. Згідно умов п. 2 цього договору сторони дійшли згоди, що право вимоги на об'єкт нерухомості відступається Стороною-1 (позивачем) за суму 346632,00 грн. (т.8, а.с.26-28).

07.12.2012 року між ТОВ «Торгівельно-розважальний комплекс «Мега-Сіті» (Підприємство), ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» (Сторона -1) та ОСОБА_7 (Сторона-2) укладено угоду про переведення прав та обов'язків за Договором від 13.11.2012 № 223/53 купівлі-продажу майнових прав, згідно якої позивач передав, а фізична особа прийняла на себе всі права і обов'язки, які належали позивачу за цим договором (у т.ч. кошти, внесені позивачем у розмірі 446 420,00 грн., у т.ч. ПДВ -74403,33 грн., які вважаються зарахованими як оплата Стороною - 2 по основному Договору) (т.8, а.с.29-30).

Згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку 3771 за січень 2012 року - грудень 2014 року дебіторська заборгованість фізичної особи ОСОБА_7 перед ТОВ «ВКФ «АТЛАНТ-ПЛЮС» складає 346632,00 грн. (т.8, а.с.31).

Відповідно до ч. 2 п.153.5 ст.153 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час існування правовідносин), при першому відступленні зобов'язань витрати, понесені платником податку - першим кредитором, визначаються в розмірі договірної (контрактної) вартості товарів, робіт, послуг, за якими виникла заборгованість, за фінансовими кредитами - у розмірі заборгованості за даними бухгалтерського обліку на дату здійснення такого відступлення відповідно до вимог цього Кодексу, а за іншими цивільно-правовими договорами - у розмірі фактичної заборгованості, що відступається. До складу доходів включається сума коштів або вартість інших активів, отримана платником податку - першим кредитором від такого відступлення, а також сума його заборгованості, яка погашається, за умов, що така заборгованість була включена до складу витрат згідно з вимогами цього Закону.

Враховуючи те, що фізична особа згідно укладеної угоди про переведення прав та обов'язків не сплатила на користь позивача грошових коштів, у позивача не досягнутий фінансовий результат від проведення операції відступлення права вимоги, а отже й не виникає об'єкту оподаткування з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у цих правовідносинах.

3.1.4. Згідно акту перевірки відповідач стверджує, що позивачем не включено до оподатковуваного доходу реалізовані майнові права на користь ОСОБА_8 згідно договору №ФК0043016 від 04.04.2012 року на суму 275845,90 грн.

Проте, позивач стверджує, що не мав будь-яких господарських взаємовідносин з вказаною фізичною особою в перевіряємому періоді, а отже жодних договорів з ОСОБА_8 не укладав. Більш того, договору за вказаної в акті перевірки дати чи номеру, чи на суму 275845,90 грн. позивачем укладено не було, тому позивач припускає про наявність помилки в акті перевірки.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає помилковими висновки контролюючого органу про включення до оподатковуваного доходу реалізованих майнових прав на користь ОСОБА_8 згідно договору №ФК0043016 від 04.04.2012 року на суму 275845,90 грн.,адже наявність такого договору не підтверджується будь-якими первинними документами бухгалтерського обліку підприємства.

3.1.5. Згідно договорів підряду від 28.02.2012 № 24 розмір дебіторської заборгованості ТОВ «Торгівельно-розважальний комплекс «Мега-Сіті» перед ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» за поставлені виконані роботи складала 370500,00 грн., у т.ч. ПДВ - 61750,00 грн.

Між ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» та ТОВ «УкоінвестБуд» був укладений Договір від 01.12.2005 № 158/ХШ/1С дольової участі у фінансуванні будівництва. Згідно умов Договору від 01.12.2005 № 158/ХШ/1С дольової участі у фінансуванні будівництва, ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» здійснює фінансування, а ТОВ «УкоінвестБуд» використовує отримані грошові кошти для будівництва об'єкта будівництва: квартири № 158 за будівельною адресою: м. Київ вул. Харківське шосе, 19, секція 1. Орієнтовна загальна вартість об'єкта фінансування складає 370500,00 грн., у т.ч. ПДВ -61750,00 грн.

На підставі укладеного договору заміни боржника у зобов'язанні № 12/07/12 від 12.07.2012 року, відбулася заміна первісного боржника на нового, а саме боргові зобов'язання ТОВ «ТРК «Мега-Сіті» перед ТОВ "ВКФ "Атлант-Плюс" в розмірі 370500,00 грн., у т.ч. ПДВ -61750,00 грн., були переведені на нового боржника - ТОВ «УкоінвестБуд».

Відповідно до укладеної між ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» та ТОВ «УкоінвестБуд» угоди від 17.07.2012 року між сторонами відбулося зарахування зустрічних однорідних вимог у розмірі 370500,00 грн., у т.ч. ПДВ - 61750,00 грн.

18.07.2012 року між ТОВ «УкоінвестБуд» (Підприємство), ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» (Сторона -1) та фізичною особою ОСОБА_9 (Сторона-2) укладено угоду про переведення прав та обов'язків за Договором від 01.12.2005 № 158/ХШ/1С дольової участі у фінансуванні будівництва, згідно якої позивач передав, а фізична особа прийняла на себе всі права і обов'язки, які належали позивачу за цим договором (у т.ч. кошти, внесені позивачем у розмірі 370500,00 грн., у т.ч. ПДВ -61750,00 грн., вважаються зарахованими як оплата Стороною - 2 по основному Договору) (т.8, а.с.32-33).

Згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку 3771 за січень 2012 року - грудень 2014 року дебіторська заборгованість фізичної особи ОСОБА_9, перед ТОВ «ВКФ «АТЛАНТ-ПЛЮС» складає 370500,00 грн. (т.8, а.с.34).

Відповідно до ч. 2 п.153.5 ст.153 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час правовідносин), при першому відступленні зобов'язань витрати, понесені платником податку - першим кредитором, визначаються в розмірі договірної (контрактної) вартості товарів, робіт, послуг, за якими виникла заборгованість, за фінансовими кредитами - у розмірі заборгованості за даними бухгалтерського обліку на дату здійснення такого відступлення відповідно до вимог цього Кодексу, а за іншими цивільно-правовими договорами - у розмірі фактичної заборгованості, що відступається. До складу доходів включається сума коштів або вартість інших активів, отримана платником податку - першим кредитором від такого відступлення, а також сума його заборгованості, яка погашається, за умов, що така заборгованість була включена до складу витрат згідно з вимогами цього Закону.

Враховуючи те, що фізична особа згідно укладеної угоди про переведення прав та обов'язків не сплатила на користь позивача грошових коштів, у позивача не досягнутий фінансовий результат від проведення операції відступлення права вимоги, а отже й не виникає об'єкту оподаткування з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у цих правовідносинах.

3.1.6. Судом встановлено, що 20.02.2012 року між ТОВ «Капітал Ріелті» (Підприємство), ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» (Сторона -1) та фізичною особою ОСОБА_10 (Сторона-2) укладено угоду про переведення прав та обов'язків за Договором купівлі-продажу майнових прав № КР/087 від 25.01.2012 року, згідно якої позивач передав, а фізична особа прийняла на себе всі права і обов'язки, які належали позивачу за цим договором (у т.ч. кошти, внесені позивачем у розмірі 337 810,00 грн., у т.ч. ПДВ - 56 301,66 грн., вважаються зарахованими як оплата Стороною - 2 по основному Договору) (т.8, а.с.35-36).

Відповідно до п. 102.1. ст. 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Згідно пп. 152.9. 1 п. 152.9. ст. 159 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час існування правовідносин) при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток використовувались такі податкові періоди: календарні квартал, півріччя, три квартали, рік; звітний податковий період починається з першого календарного дня податкового періоду і закінчується останнім календарним днем податкового періоду.

Згідно пп. 49.18.2. п. 49.18. ст. 49 Податкового кодексу України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя);

Як вбачається з акту перевірку, податковий період, в якому на думку відповідача припадає факт даного порушення, є лютий 2012 року, що при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток відповідає податковому періоду - І кварталу 2012 року, граничний термін подачі податкової декларації за який припадав на 10 травня 2012 року. Податкова декларація з податку на прибуток підприємства за І квартал 2012 року подана позивачем 27.04.2012 року.

Водночас, податкова перевірка була розпочата 21.08.2015 року, а податкові повідомлення - рішення, якими платнику визначені податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств та ПДВ, прийняті 30.09.2015 року.

Судом встановлено, що з 11.05.2012 року, що є граничним терміном подання податкової декларації з податку на прибуток підприємства за І квартал 2012 року по 30.09.2015 року, що є днем визначення позивачу податкових зобов'язань згідно податкових повідомлень-рішень від 30.09.2015 року, сплинуло 1238 днів.

Згідно ст. п. 102.1. ст. 102 Податкового кодексу України, якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Отже, суд зазначає, що відповідачем щодо вищевикладених операцій з відступлення майнових прав на об'єкт нерухомого майна пропущений строк, протягом якого контролюючий орган має право визначити платнику податків суму грошових зобов'язань у разі виявлення порушення контролюючим органом.

Таким чином, підсумовуючи встановлені судом обставини справи щодо епізоду з відступлення та придбання майнових прав на об'єкти будівництва на користь шести фізичних осіб - покупців, суд приходить до висновку про безпідставність висновків податкового органу про збільшення відповідачем позивачу податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 340471,30 грн. основного зобов'язання та 85117,80 грн. штрафних санкцій та з податку на прибуток підприємств на суму 349474,90 грн. основного зобов'язання та 87368,70 грн. штрафних санкцій.

При цьому, суд бере до уваги, що згідно з Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом визнається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно зі ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

В силу викладеного будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Проте, в акті перевірки відсутні будь-які посилання на первинні документи бухгалтерського обліку та розрахункові документи, які підтверджують факт отримання платником податку в якості оплати вартості майнових прав грошових коштів від фізичних осіб - покупців згідно укладених правочинів у перевіряємому звітному періоді.

Водночас, правочини укладені між ТОВ «ВКФ «АТЛАНТ-ПЛЮС» та фізичними особами-покупцями за своєю правовою природою є операціями з відступлення права вимоги, порядок оподаткування яких регулюються п. 153.5 ст. 153 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час укладення правочинів). Згідно положень зазначеної статті з метою оподаткування платник податку веде облік фінансових результатів операцій від проведення операцій з продажу (передачі) або придбання права вимоги зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари, виконані роботи чи надані послуги третьої особи, зобов'язань за фінансовими кредитами, а також за іншими цивільно-правовими договорами.

Якщо доходи, отримані платником податку від наступного відступлення права вимоги зобов'язань третьої особи (боржника) або від виконання вимоги боржником, перевищують витрати, понесені таким платником податку на придбання права вимоги зобов'язань третьої особи (боржника), отриманий прибуток включається до складу доходу платника податку.

Якщо витрати, понесені платником податку на придбання права вимоги зобов'язань третьої особи (боржника), перевищують доходи, отримані таким платником податку від наступного відступлення права вимоги зобов'язань третьої особи (боржника) або від виконання вимоги боржником, від'ємне значення не включається до складу витрат або у зменшення отриманих прибутків від здійснення інших операцій з продажу (передачі) або придбання права вимоги зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги третьої особи.

Згідно приписів ст.ст.512 - 519 Цивільного кодексу України, пп. 14.1.255. п. 14.1.ст. 14 Податкового кодексу України операції з відступлення права вимоги грошових зобов'язань не відносяться до операцій з придбання/виготовлення товарів/послуг.

Таким чином, податковий орган в обґрунтування своєї позиції безпідставно застосував приписи пунктів 137.1, п.137.4. ст. 137 Податкового кодексу України, адже у позивача в розумінні вищенаведених приписів Податкового кодексу не виникло оподатковуваного доходу, а отже відсутній об'єкт оподаткування податком на прибуток підприємств, що своєю чергою виключає можливість збільшення оподатковуваного доходу, та як наслідок збільшення платнику податків грошових зобов'язань за результатами перевірки.

Щодо визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість суд зазначає, що відповідно до п. 187.1. ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Оскільки в перевіряємому періоді зарахування коштів від фізичних осіб - покупців в якості оплати по укладених договорах не відбувалося в силу приписів пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, податкові зобов'язання у платника податку не виникли.

3.2. Щодо господарських операцій позивача з відступлення та придбання майнових прав на об'єкти будівництва на користь ТОВ ФІРМА «ВОЯЖ».

Також підпунктом 2 п.3.1.1. акту перевірки встановлено, що ТОВ «ВКФ АТЛАНТ - ПЛЮС» придбавало у ТОВ ФІРМА «ВОЯЖ» майнові права на квартиру відповідно до договору № 24 від 27.02.2014 року на суму 416667,00 грн., ПДВ - 83333,00 грн.

Проте згідно наданої оборотно-сальдової відомості по рах. 228 зазначені майнові права відсутні, пояснення щодо реалізації керівниками підприємства не надавалися.

Таким чином, на думку контролюючого органу ТОВ «ВКФ АТЛАНТ-ПЛЮС» не відобразило у складі доходів суми з реалізації майнових прав за 2014 рік на суму 416667,00 грн., та податкові зобов'язання з ПДВ в розмір 83333,00 грн.

Позивач зазначає, що вказане твердження контролюючого органу не відповідає діяльності, а в акті перевірки відсутні будь-які посилання на первинні документи бухгалтерського обліку та розрахункові документи, які підтверджують факт реалізації платником податку майнових прав на вищевказане нерухоме майно в перевіряємому періоді.

В свою чергу, як стверджує позивач, ТОВ «ВКФ АТЛАНТ - ПЛЮС» взагалі не укладало з ТОВ ФІРМА «ВОЯЖ» договору № 24 від 27.02.2014 року з придбання майнових прав на суму 416667,00 грн., ПДВ - 83333,00 грн., а висновок контролюючого органа про начебто подальшу реалізацію зазначених майнових прав є безпідставним.

Перевіряючи даний епізод податкового правопорушення, встановлений актом перевірки, судом встановлено таке.

28.02.2014 року ТОВ «ВКФ «АТЛАНТ-ПЛЮС» дійсно було здійснено перерахування авансових платежів на користь ТОВ ФІРМА «ВОЯЖ» в розмірі 500000,00 грн. згідно договору купівлі-продажу № 24 від 27.02.2014 року, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» (т.15, а.с.126). 23.03.2014 року враховуючи помилковість перерахування коштів, позивачем направлено ТОВ «ФІРМА «ВОЯЖ» листа № 64 від 03.03.2014 року про повернення вказаних коштів (т.15, а.с. 125).

03.03.2014 року ТОВ ФІРМА «ВОЯЖ» здійснила повне повернення помилково отриманих коштів у розмір 500 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою АТ «Дельта Банк» від 03.03.2014 року (т.15 а.с.129-130).

Дана операція (помилкове перерахування коштів та їх повернення) відображена позивачем в бухгалтерському обліку по картці рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками».

Таким чином, позивач не набував майнових прав згідно договору купівлі-продажу №24 від 27.02.2014 року та не реалізовував їх в перевіряємому періоді, а висновок контролюючого органу про невіднесення позивачем до складу доходу в 2014 році суми з реалізації майнових прав в розмірі 416667,00 грн., та відповідно збільшення податкових зобов'язань з ПДВ в розмір 83333,00 грн., є безпідставним.

3.3 Щодо господарських операцій позивача відступлення та придбання майнових прав на об'єкти будівництва на користь ТОВ «СБ ЛТД» та ТОВ «КОМПАНІЯ «БУДІНВЕСТ КАПІТАЛ».

Відповідно до п. 3.2.1 акту перевірки ТОВ «ВКФ АТЛАНТ-ПЛЮС» відносило до складу витрат витрати, понесені у зв'язку з розрахунками з забудовниками та СГД, що передавали майнові права. Підприємство володіло майновими правами згідно укладених договорів з ТОВ «СБ ЛТД» та ТОВ «КОМПАНІЯ «БУДІНВЕСТ КАПІТАЛ» на загальну суму 1802174,00 грн., в тому числі ПДВ - 360435,00 грн.

Відповідно до наданих до перевірки документів зазначені майнові права станом на 31.12.2014 року були на балансі у ТОВ «ВКФ АТЛАНТ-ПЛЮС» та реалізовувались у 2015 році. Згідно наданих до перевірки документів ТОВ «ВКФ АТЛАНТ-ПЛЮС» в періоді придбання вищезазначених майнових прав на суму 1802174 грн. без ПДВ було віднесено до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування у 2014 році. Таким чином на думку контролюючого органу, ТОВ «ВКФ АТЛАНТ-ПЛЮС» в порушення приписів п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України, було завищено суми витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за 2014 рік на суму 1802174,00 грн. (т.1, а.с.42-47).

Судом встановлено, що згідно розрахунку визначених відповідачем податкових зобов'язань по епізоду з відступлення та придбання майнових прав на об'єкти будівництва на користь ТОВ «СБ ЛТД» та ТОВ «КОМПАНІЯ «БУДІНВЕСТ КАПІТАЛ» позивачу за результатами перевірки нараховано податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств на суму 324391,30,90 грн. основного зобов'язання та 81097,80 грн. штрафних санкцій (т.16, а.с.103-104).

Перевіряючи обґрунтованість вищезазначених висновків акту перевірки судом встановлено такі обставини справи.

3.3.1. Між ТОВ «ВКФ «Атлант-плюс» та ТОВ «СБ ЛТД» укладений договір про забезпечення виконання зобов'язань № ПМ/1С-К40 від 03.12.2014 року. Вказаний договір укладений для підтвердження зобов'язань, що виникли у сторін з Попереднього договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вдовиченко Н.О. 03.12.2014 та зареєстрованого за № 929, щодо укладання та виконання договору купівлі-продажу та забезпечення виконання таких зобов'язань (т.8,а.с.37-45).

Відповідно до умов п. 2.2.1, 2.2.2 цього якого, Сторона-2 (ТОВ «ВКФ» Атлант-плюс») зобов'язується у строк до 31 грудня 2014 року сплатити Стороні-1 (ТОВ «СБ ЛТД») 97% вартості об'єкту, що на день укладання цього Договору становить 636 741,00 грн., у т.ч. ПДВ 106 123,50 грн. Решту коштів Сторона-2 зобов'язується сплатити при укладанні основного договору.

Згідно Додаткової угоди № 1 від 30.01.2015 року, укладеної до цього Договору, сторони прийшли згоди викласти п. 2.2.1 Договору в наступній редакції: Сторона-2 зобов'язується у строк до 31 березня 2015 року, сплатити Стороні-1 (ТОВ «СБ ЛТД») 97% вартості об'єкту, що на день укладання цього Договору становить 636 741,00 грн., у т.ч. ПДВ 106 123,50 грн.

ТОВ «ВКФ «Атлант-плюс» згідно Попереднього договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вдовиченко Н.О., 03.12.2014 та зареєстрованого за № 929, сплачено на користь ТОВ «СБ ЛТД» 30.12.2014 року 230000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 38333,33 грн. (п/д 152); 27.02.2015 року сплачено 426472,60 грн., у т.ч. ПДВ - 71078,77 грн. (п/д 507). 05.03.2015 року повернуто 19731,60 грн., у т.ч. ПДВ - 3288,60 грн. надлишково сплачені кошти. Всього перераховано в 2014 та 2015 році 636741,00 грн.

З пояснень позивача та матеріалів справи слідує, що понесені позивачем витрати по придбанню вищевказаних майнових прав до складу витрат в перевіряємому періоді позивачем не включались.

3.3.2. Між ТОВ «ВКФ «Атлант-плюс» та ТОВ «СБ ЛТД» укладений договір про забезпечення виконання зобов'язань № ОМ/1С-К107 від 03.12.2014 року. Вказаний договір укладений для підтвердження зобов'язань, що виникли у сторін з Попереднього договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вдовиченко Н.О. 03.12.2014 та зареєстрованого за № 928, щодо укладання та виконання договору купівлі-продажу та забезпечення виконання таких зобов'язань (т.8, а.с.46-54).

Відповідно до умов п. 2.2.1, 2.2.2 цього якого, Сторона-2 (ТОВ «ВКФ» Атлант-плюс») зобов'язується у строк до 31 грудня 2014 року сплатити Стороні-1 (ТОВ «СБ ЛТД») 97% вартості об'єкту, що на день укладання цього Договору становить 354 844,00 грн., у т.ч. ПДВ 59140,67 грн. Решту коштів Сторона-2 зобов'язується сплатити при укладанні основного договору.

Згідно Додаткової угоди № 1 від 30.01.2015 року, укладеної до цього Договору, сторони прийшли згоди викласти п. 2.2.1 Договору в наступній редакції: Сторона-2 зобов'язується у строк до 31 березня 2015 року сплатити Стороні-1 (ТОВ «СБ ЛТД») 97% вартості об'єкту, що на день укладання цього Договору становить 354 844,00 грн., у т.ч. ПДВ 59140,67 грн.

ТОВ «ВКФ «Атлант-плюс» згідно Попереднього договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вдовиченко Н.О. 03.12.2014 та зареєстрованого за № 928, сплачено на користь ТОВ «СБ ЛТД» 05.12.2014 року 50000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 8333,33 грн.; 30.12.2014 року сплачено 65864,00 грн., у т.ч. ПДВ - 10977,33 грн. (п/д 151); 25.12.2014 року сплачено 50000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 8333,33 грн. (п/д 136); 16.12.2014 року сплачено 50000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 8333,33 грн. (п/д 84); 24.12.2014 року сплачено 50000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 8333,33 грн. (п/д 130); 30.12.2014 року сплаченого 100 000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 16666,67 грн.; 05.03.2015 року повернуто 11 020,00 грн., у т.ч. ПДВ - 1836,67 грн. надлишково сплачені кошти. Всього перераховано в 2014 році 354 844,00 грн.

З пояснень позивача та матеріалів справи слідує, що понесені позивачем витрати по придбанню вищевказаних майнових прав до складу витрат в перевіряємому періоді позивачем не включались.

3.3.3. Між ТОВ «СБ ЛТД» та ТОВ «Компанія Будінвест Капітал» був укладений договір від 30.04.2014 № ПМ/1С-К13 купівлі-продажу майнових прав.

Згідно п. 2.1, 2.2. цього Договору Продавець (ТОВ СБ ЛТД») продає, а Покупець (ТОВ «Компанія Будінвест Капітал») купує майнові права на об'єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_2. Орієнтовна загальна вартість майнових прав на об'єкт нерухомості в день укладання цього Договору складає - 451 542,00 грн., у т.ч. ПДВ - 75 257,00 грн. ( п. 4.2 цього Договору) (т.8, а.с.55-61).

Згідно укладеної угоди від 10.12.2014 року про відступлення права вимоги за Договором купівлі-продажу майнових прав № ПМ/1С-К13 від 30.04.2014 року, Продавець (ТОВ «СБ ЛТД») погоджується, Покупець (ТОВ ««Компанія Будінвест Капітал») передає, а Сторона - 3 (ТОВ ««ВКФ «Атлант-плюс») приймає на себе права і обов'язки, що належать Покупцю і стає Стороною (Покупцем) за основним Договором (т.8, а.с.62-63).

За цією угодою з моменту її підписання Сторонами Сторона-3 (ТОВ ««ВКФ «Атлант-плюс») набуває прав і обов'язків Покупця, визначених умовами Основного Договору (п. 1.2 угоди).

Відповідно до п. 2.2 цієї угоди про відступлення права вимоги, Сторона-3 (ТОВ «ВКФ «Атлант-плюс») сплачує Покупцю (ТОВ «Компанія Будінвест Капітал») грошові кошти у розмірі 620 001,65 грн., в т.ч. ПДВ - 103 333,65 грн., у строк до 29 травня 2015 року.

На виконання вимог угоди від 10.12.2014 року про відступлення права вимоги за Договором купівлі-продажу майнових прав № ПМ/1С-К13 від 30.04.2014 року ТОВ «ВКФ «Атлант-плюс» на користь ТОВ «Компанія «Будінвест Капітал» 25.12.2014 року сплачено 100 000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 36666,98 грн. (п/д 134); 16.12.2014 року сплачено 100 000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 16666,67 грн. (п/д 83); 24.12.2014 року сплачено 220001,90 грн., у т.ч. ПДВ - 36666,98 грн. (п/д 131). Всього перераховано в 2014 році 420001,90 грн.

З пояснень позивача та матеріалів справи слідує, що понесені позивачем витрати по придбанню вищевказаних майнових прав до складу витрат в перевіряємому періоді позивачем не включались.

3.3.4. Між ТОВ «СБ ЛТД» та ТОВ «Компанія Будінвест Капітал» був укладений договір від 09.07.2014 № ОМ/1-С-К52 купівлі-продажу майнових прав.

Згідно п. 2.1, 2.2. цього Договору Продавець (ТОВ «СБ ЛТД») продає, а Покупець (ТОВ «Компанія Будінвест Капітал») купує майнові права на об'єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_2. Орієнтовна загальна вартість майнових прав на об'єкт нерухомості в день укладання цього Договору складає - 479 529,60 грн., у т.ч. ПДВ - 79921,60 гривень ( п. 4.2 цього Договору) (т.8, а.с.64-70).

Згідно укладеної угоди від 23.12.2014 року про відступлення права вимоги за Договором купівлі-продажу майнових прав від 09.07.2014 № ОМ/1-С-К52, Продавець (ТОВ «СБ ЛТД») погоджується, Покупець (ТОВ «Компанія Будінвест Капітал») передає, а Сторона - 3 (ТОВ «ВКФ «Атлант-плюс») приймає на себе права і обов'язки, що належать Покупцю і стає Стороною (Покупцем) за основним Договором. За цією угодою з моменту її підписання Сторонами Сторона-3 (ТОВ ««ВКФ «Атлант-плюс») набуває прав і обов'язків Покупця, визначених умовами Основного Договору (п. 1.2 угоди) (т.8, а.с.71-72).

Відповідно до п. 2.2 цієї угоди про відступлення права вимоги, Сторона-3 (ТОВ «ВКФ «Атлант-плюс») сплачує Покупцю (ТОВ «Компанія Будінвест Капітал») грошові кошти у розмірі 676 848,00 грн., в т.ч. ПДВ - 112 808,00 грн., у строк до 29 березня 2015 року.

З пояснень позивача та матеріалів справи слідує, що понесені позивачем витрати по придбанню вищевказаних майнових прав до складу витрат в перевіряємому періоді позивачем не включались.

3.4. Щодо господарських операцій позивача відступлення та придбання майнових прав на об'єкти будівництва на користь ТОВ «Вояж».

В п.3.1.2. акту перевірки зазначено, що згідно наданих до перевірки оборотно-сальдових відомостей по рахунку 36 «Розрахунки з вітчизняними покупцями», оборотно-сальдових відомостей 3771 «Розрахунки з іншими дебіторами», 281 «Товар на складі» встановлено, що ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» станом на 31.12.2014 відображені майнові права, отримані від ТОВ ФІРМА «Вояж» згідно семи укладених договорів купівлі-продажу із зазначенням номерів та дат укладання договорів із зазначенням суми щодо кожного з договорів на загальну суму 3233716,30 грн., в т.ч. ПДВ 646743,26 грн.

В акті перевірки вказано, що до перевірки не було надано договори по придбанню майнових прав. Відповідно до наданих до перевірки документів зазначені майнові права станом на 31.12.2014 були на балансі у ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» та не реалізовані. Згідно наданих до перевірки документів ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» в періоді придбання вищезазначених майнових прав на суму 3233716,30 грн. без ПДВ було віднесено до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування у 2014 році.

Таким чином на думку контролюючого органу, ТОВ «ВКФ АТЛАНТ-ПЛЮС» в порушення приписів п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України, було завищено суму витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за 9 місяців 2012 року на суму 3233716,00 грн. (т.1, а.с.47).

Матеріали справи свідчать, що ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» та ТОВ ФІРМА «Вояж» укладені договори купівлі-продажу майнових права, а саме :

- договір купівлі-продажу майнових прав № 30 від 11.09.2012 року на суму 304698,00 грн., у т.ч. ПДВ - 50783,00 грн.;

- договір купівлі-продажу майнових прав № 31 від 11.09.2012 року на суму 652766,40 грн., у т.ч. ПДВ - 108794,40 грн.;

- договір купівлі-продажу майнових прав № 32 від 11.09.2012 року на суму 364748,40 грн., у т.ч. ПДВ - 60791,40 грн.;

- договір купівлі-продажу майнових прав № 33 від 11.10.2012 року на суму 434251,62 грн., у т.ч. ПДВ - 72375,27 грн.;

- договір купівлі-продажу майнових прав № 34 від 17.10.2012 року на суму 552 127,86 грн., у т.ч. ПДВ - 92021,20 грн.;

- договір купівлі-продажу майнових прав № 35 від 11.11.2012 року на суму 916876,80 грн., у т.ч. ПДВ - 152812,80 грн.;

- договір купівлі-продажу майнових прав № 36 від 17.09.2012 року на суму 654991,56 грн., у т.ч. ПДВ - 109165,26 грн. (т.2, а.с.4-63).

Судом встановлено, що позивач повністю розрахувався з Продавцем відповідно до укладених договорів, що підтверджується розрахунковими документами, довідками про здійснення повної оплати, актами приймання-передачі майнових права на об'єкт та актами приймання-передачі об'єкта.

Позивач стверджує, що понесені позивачем витрати по придбанню вищевказаних майнових прав до складу витрат в перевіряємому періоді не включались, а висновок відповідача про наявність факту порушення податкового законодавства є безпідставним.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, доходи - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

В свою чергу, відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

У силу підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до підпункту 14.1.228 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - це витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

Згідно пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну)

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За приписами пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (далі Закон №996-XIV).

Частиною 2 статті 3 Закону №996-XIV встановлено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що інформація, яка міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця.

За визначенням, наведеним у пункті 3.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704 (далі Положення №88) облікові регістри - це носії спеціального формату (паперові, електронні) у вигляді відомостей, ордерів, книг, журналів, машинограм тощо, призначені для хронологічного, систематичного або комбінованого нагромадження, групування та узагальнення інформації з первинних документів, що прийняті до обліку.

Отже, записи у регістрах бухгалтерського обліку проводяться на підставі первинних облікових документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, а інформація про господарські операції, здійснені підприємством, за звітний період, з облікових регістрів переноситься до фінансової звітності.

Відповідно до пункту 3.6 Положення №88 форми облікових регістрів, порядок записів у них, обробки та використання необхідної інформації визначаються відповідними нормативними документами про порядок їх застосування.

Наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 року №291, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 21 грудня 1999 року за №893/4186, затверджено Інструкцію про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій (далі - Інструкція №291).

Інструкція №291 спрямована на забезпечення єдності відображення однорідних за змістом господарських операцій на відповідних синтетичних рахунках і субрахунках. Інструкцією встановлені призначення і порядок ведення рахунків бухгалтерського обліку для узагальнення методом подвійного запису інформації про наявність і рух активів, капіталу, зобов'язань та факти фінансово-господарської діяльності підприємств, організацій та інших юридичних осіб (крім банків і бюджетних установ) незалежно від форм власності, організаційно-правових форм і видів діяльності, а також виділених на окремий баланс філій, відділень та інших відособлених підрозділів юридичних осіб.

Інструкцією №291 передбачено, що для узагальнення інформації про витрати операційної, інвестиційної, фінансової та іншої діяльності підприємства застосовуються рахунки класу "Витрати діяльності".

За дебетом рахунків цього класу відображаються суми витрат, за кредитом - списання суми витрат у кінці звітного року або щомісяця на рахунок 79 "Фінансові результати".

Для узагальнення інформації про собівартість реалізованої готової продукції, товарів, виконаних робіт, наданих послуг передбачений рахунок 90 "Собівартість реалізації".

За дебетом рахунку 90 "Собівартість реалізації" відображається виробнича собівартість реалізованої готової продукції, робіт, послуг; фактична собівартість реалізованих товарів (без торгових націнок), страхові виплати відповідно до договорів страхування, за кредитом - списання в порядку закриття дебетових оборотів на рахунок 79 "Фінансові результати".

Рахунок 90 "Собівартість реалізації" має такі субрахунки:

901 "Собівартість реалізованої готової продукції"

902 "Собівартість реалізованих товарів"

903 "Собівартість реалізованих робіт і послуг"

904 "Страхові виплати".

На субрахунку 901 "Собівартість реалізованої готової продукції" ведеться облік виробничої собівартості реалізованої готової продукції.

На субрахунку 902 "Собівартість реалізованих товарів" відображається собівартість реалізованих товарів, яка визначається Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 "Запаси".

На субрахунку 903 "Собівартість реалізованих робіт і послуг" ведеться облік собівартості реалізованих за звітний період робіт і послуг.

На субрахунку 904 "Страхові виплати" підприємства, які є страховиками відповідно до Закону України "Про страхування", узагальнюють інформацію про страхові суми і страхові відшкодування за умовами договору страхування (перестрахування) при настанні страхового випадку.

Адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати не включаються до складу виробничої собівартості готової та реалізованої продукції, а тому інформація про такі витрати узагальнюється на рахунках обліку витрат звітного періоду - 92 "Адміністративні витрати", 93 "Витрати на збут", 94 "Інші витрати операційної діяльності".

Облік виробничих накладних витрат на організацію виробництва та управління цехами, дільницями, відділеннями, бригадами та іншими підрозділами основного й допоміжного виробництва, а також витрати на утримання та експлуатацію машин і устаткування ведеться на рахунку 91 "Загальновиробничі витрати".

За дебетом рахунку 91 "Загальновиробничі витрати" відображається сума визнаних витрат, за кредитом - щомісячне, за відповідним розподілом, списання на рахунки 23 "Виробництво" та 90 "Собівартість реалізації". Аналітичний облік ведеться за місцями виникнення, центрами і статтями (видами) витрат.

Загальногосподарські витрати, пов'язані з управлінням та обслуговуванням підприємства, відображаються на рахунку 92 "Адміністративні витрати".

До загальногосподарських витрат, зокрема, належать витрати на утримання адміністративно-управлінського персоналу, витрати на їх службові відрядження, витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів загальногосподарського призначення (оренда, амортизація, ремонт, комунальні послуги), охорона, юридичні, аудиторські, транспортні послуги, поштово-телеграфні, канцелярські витрати, сума податків, зборів (обов'язкових платежів).

На рахунку 93 "Витрати на збут" ведеться облік витрат, пов'язаних із збутом (реалізацією, продажем) продукції, товарів, робіт і послуг.

За дебетом рахунку відображається сума визнаних витрат на збут, за кредитом - списання на рахунок 79 "Фінансові результати".

До витрат на збут, зокрема, належать витрати пакувальних матеріалів, транспортування продукції, товарів за умовами договору, витрати на маркетинг та рекламу, витрати на оплату праці й комісійні продавцям, торговим агентам, працівникам відділу збуту, амортизація, ремонт та утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів, що використовуються для забезпечення збуту продукції, товарів, робіт і послуг.

Згідно частини 1 статті 11 Закону №996-XIV на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність.

Перевіряючи обґрунтованість тверджень позивача про те, що понесені позивачем витрати по придбанню майнових прав до складу витрат в перевіряємому періоді не включались, судом були витребувані у позивача відповідні картки рахунків бухгалтерського обліку в розрізі контрагентів, по операціях з якими позивачем сформовані показники витрат.

Надані суду узагальнені відомості по регістрах бухгалтерського обліку, а саме по рахунках: 90 "Собівартість реалізації", 91 "Загальновиробничі витрати", 92 "Адміністративні витрати", 93 "Витрати на збут", 94 "Інші витрати операційної діяльності" в розрізі контрагентів свідчать про те, що в періоді 2012-2014 роки позивачем не включено до складу витрат витрати, пов'язані з придбанням та відступленням майнових прав як на користь фізичних осіб, вказаних в акті перевірки, так і на користь юридичних осіб, зокрема, ТОВ «СБ ЛТД», ТОВ «КОМПАНІЯ «БУДІНВЕСТ КАПІТАЛ», ТОВ ФІРМА «ВОЯЖ» (т.16, а.с.60-64).

При цьому суд зазначає, що акт перевірки не містить обґрунтованих доказів того, що підприємство понесло витрати у періоді, що перевірявся, пов'язані із реалізацією майнових прав та включило такі витрати до складу витрат 2012-2014 років.

Таким чином, дослідивши дані регістрів бухгалтерського обліку, на підставі яких позивачем сформовано фінансову звітність з податку на прибуток за 2012-2014 роки, судом встановлено, що вартість товарів (послуг), придбаних за результатами фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «СБ ЛТД», ТОВ «КОМПАНІЯ «БУДІНВЕСТ КАПІТАЛ», ТОВ ФІРМА «ВОЯЖ» та фізичними особами ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, позивачем не включалась. Отже, відносини позивача та вищевказаних юридичних та фізичних осіб не вплинули на об'єкт оподаткування податком на прибуток підприємств.

Зокрема, суд зазначає, що податковим законодавством не встановлено відповідальності за неврахування у податковій звітності платника податків витрат за окремими господарськими операціями навіть у разі їх понесення у звітному періоді, отже включення відповідних витрат з придбання товарів чи послуг до складу витрат підприємства не є його обов'язком, а є його правом.

Так, частиною 2 статті 8 Закону №996-XIV визначено, що питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Щодо твердження податкового органу про часткове ненадання під час перевірки первинних документів бухгалтерського обліку.

Судом встановлено, що в ході проведення перевірки посадовими особами та працівниками ТОВ «ВКФ «АТЛАНТ-ПЛЮС» надавалися перевіряючим всі первинні бухгалтерські документи фінансово-господарської діяльності, оборотно-сальдові відомості по рахункам бухгалтерського обліку та розрахункові документи ТОВ «ВКФ «АТЛАНТ-ПЛЮС» за податкові періоди, які охоплювалися документальною перевіркою (в т.ч. по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_12 та ТОВ «ПРОМБУД-ПЛАСТ»). Крім того, документи, про відсутність яких було зазначено в акті перевірки, були додані позивачем до заперечень від 18.09.2015 № 545 на акт перевірки (додатки до заперечення № 1 - 8).

Також, щодо епізоду відступлення права вимоги та надання до перевірки всіх документів, що підтверджували відносини з покупцями майнових прав нерухомості під час перевірки, суд зазначає, що в описовій частині акту перевірки по взаємовідносинам ТОВ «ВКФ «АТЛАНТ-ПЛЮС» з фізичними особами покупцями майнових прав (ст. 7 - 8 акту перевірки) відсутні відомості про не надання платником податків будь-яких документів, що стосується даних господарських операцій.

Також в п.3.2.2 акту перевірки по взаємовідносинам ТОВ «ВКФ «АТЛАНТ-ПЛЮС» з ТОВ «СБ ЛТД» та ТОВ «КОМПАНІЯ «БУДІНВЕСТ КАПІТАЛ» (ст. 16 - 20 акту перевірки) викладений зміст господарських договорів з вказаними контрагентами, що підтверджує факт їх надання під час перевірки.

Щодо взаємовідносин ТОВ «ВКФ «АТЛАНТ-ПЛЮС» з ТОВ «ФІРМА «ВОЯЖ» податковий орган в акті перевірки зазначає про ненадання платником податків перевіряючим договорів по придбанню майнових прав, проте вказане твердження відповідача не відповідає дійсності, оскільки зазначені договори позивачем надавалися під час перевірки, а також їх копії з додатками (актами прийому-передач, довідками про здійснення повної оплати, технічними характеристиками квартири, свідоцтвами про право власності на нерухоме майно та витяги з державного реєстру речових прав) були надані ТОВ «ВКФ «АТЛАНТ-ПЛЮС» до заперечень від 18.09.2015 № 545 до акту податкової перевірки (додатки до заперечення № 37 - 87).

Допитана в якості свідка в судовому засіданні 24.12.2015 головний бухгалтер ОСОБА_13 підтвердила суду той факт, що в ході перевірки працівникам податкового органу надавались всі документи, які ними витребовувались в усному порядку, зауважень щодо ненадання платником податків будь-яких документів від податкового органу не надходило. Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що серед документів, що надавались, були договори, видаткові та податкові накладні, акти виконаних робіт, документи про оплату товарів та робіт, а також оборотно-сальдові відомості. Свідок пояснила, що документи надавались в оригіналах та деякі з них на вимогу перевіряючих в копіях.

Суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 44.6. Податкового кодексу України, якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Ознайомившись із змістом акту податкової перевірки позивач скористався своїм правом, передбаченим п. 86.7, 44.6 Податкового кодексу України, та подав до контролюючого органу 18.09.2015 року письмові заперечення на акт перевірки з додатками.

Проаналізувавши порушення, викладені в акті перевірки та внесення до нього інформації про відсутність та ненадання платником податків первинних документів ТОВ «ВКФ «АТЛАНТ-ПЛЮС» додано до заперечень копії первинних документів на 473 аркушах.

За результатами розгляду заперечень позивача на акт податкової перевірки та доданих до них документів, відповідачем надано відповідь від 25.09.2015 № 13705/10/10-06-22-01, яка відтворює позицію, викладену в акті перевірки, з урахуванням усунення технічних помилок акту перевірки, однак не містить обґрунтованого спростування обставин, на які посилався платник податку та не враховує копій первинних документів, які були надані до заперечень.

Щодо листа Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 27.08.2015 №12184/10/10-06-22-01 про надання завірених копій первинних документів та річних карток-рахунків бухгалтерського обліку в термін до 17-00 год. цього ж дня, суд зазначає, що планова виїзна перевірка позивача була розпочата 21.07.2015 року та тривала (з урахуванням продовження її терміну) до 01.09.2015 року. Протягом цього періоду позивачем на вимогу перевіряючих надавалися всі витребувані оригінали документів та при необхідності завірені їх копії.

Водночас, виконання вимог зазначеного листа щодо виготовлення копій документів в такій короткий проміжок часу є технічно та фізично не можливим. При цьому вказані документи як зазначалося вище надавалися перевіряючим під час проведення перевірки.

Свідок ОСОБА_13 також пояснила суду, що дійсно в передостанній день проведення перевірки 27.08.2015 року біля 10.30 год. працівники податкового органу принесли на підприємство лист Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 27.08.2015 №12184/10/10-06-22-01 про надання завірених копій первинних документів та річних карток-рахунків бухгалтерського обліку в термін до 17-00 год., проте приймаючи до уваги, що всі документи надавались під час перевірки підприємством було підготовлено вмотивовану відмову у наданні документів, при цьому свідок зазначила, що фізично було неможливо виконати вимогу листа в той же день до 17.00 год.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необґрунтованими твердження податкового органу про ненадання під час перевірки первинних документів бухгалтерського обліку, адже такі доводи спростовуються наданими позивачем та зібраними судом доказами.

Суд також зазначає, що згідно акту перевірки та наданих пояснень представником відповідача, контролюючим органом також встановлено, що ТОВ «ВКФ «Атлант-Плюс» в перевіряємому періоді виконувало будівельні роботи для ТОВ «Фірма «Вояж» на суму 21710726 грн., в т.ч. ПДВ - 4342145 грн., по будівництву житлового комплексу у м. Бровари. Як встановлено в судовому засіданні описаний в акті перевірки вказаний епізод не вплинув на визначення позивачу сум донарахованих податкових зобов'язань.

У відповідності до частин першої та четвертої статті 70 цього Кодексу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Судом не приймаються доводи представника відповідача, викладені в його письмових запереченнях з приводу епізоду взаємовідносин позивача з приводу будівельних робіт, виконаних для ТОВ «Фірма «Вояж» на суму 21710726 грн., оскільки встановлено, що вказаний епізод не є предметом розгляду в даній справі, адже не увійшов до розрахунку збільшених позивачу грошових зобов'язань за результатами прийняття податкових повідомлень-рішень.

Пунктом 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Беручи до уваги невірне застосування відповідачем норм податкового, господарського і цивільного законодавства, недостатність доказів і недоведеність відповідачем тих обставин, які стали підставою для збільшення позивачу грошових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток, суд приходить до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 26 вересня 2014 року № та № є протиправними і підлягають скасуванню.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, доказів, які б спростовували доводи позивача не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 57526,07 грн. згідно платіжного доручення №2193 від 09 жовтня 2015 року.

Понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 57526,07 грн. підлягають стягненню на його користь відповідно до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 30 вересня 2015 року №, №.

3. Стягнути судовий збір в сумі 57526,07 грн. (п'ятдесят сім тисяч п'ятсот двадцять шість грн. 07 коп.) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича комерційна фірма «Атлант-Плюс» (ідентифікаційний код 36107594, місцезнаходження 07400, Київська область, місто Бровари, вулиця Металургів, буд.32) за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (ідентифікаційний код 38564761, місцезнаходження 07400, Київська область, місто Бровари, вулиця Київська, 286).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.