Справа № 826/1350/14
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2016-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2016 року м. Київ К/800/7321/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Калашнікової О.В.,

Васильченко Н.В.,

Леонтович К.Г.,

провівши попередній розгляд справи за касаційною скаргою Київської міської митниці Державної фіскальної служби на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 березня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року у справі №826/1350/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про скасування рішення про коригування митної вартості, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю "Дієса" звернулося в суд з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України, в якому просило: визнати протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № 100260000/2013/200495/2 від 5 серпня 2013 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 100260000/2013/00477 від 5 серпня 2013 року; зобов'язати визначити митну вартість товару за ціною договору (контракту) товарів, які імпортувалися; стягнути з Державного бюджету України суми надміру сплачених податку на додану вартість у розмірі 54 999 грн. 55 коп. та мита у розмірі 24 949 грн. 35 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у відповідача були наявні всі документи, необхідні для визначення митної вартості за першим основним методом - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року, позовні вимоги задоволені частково. Визнані протиправними та скасовані картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 100260000/2013/00477 та рішення про коригування митної вартості товарів № 100260000/2013/200495/2 від 05.08.2013 року винесене Київською міжрегіональною митницею Міндоходів. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями Київська міська митниця Державної фіскальної служби звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ТОВ "Дієса" (Покупець) та ТОВ "Йонгканг Куанхао Индастри енд Трейд Ко." (Китай, Йонгканг) (Продавець) укладений контракт від 25 травня 2012 року №25052012 про постачання товарів (побутова техніка, електроніка, супутні товари), найменування, кількість і характеристики яких зазначені у специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного Контракту.

В липні місяці 2013 року на адресу позивача надійшов товар: чайники електричні металеві ELENBERG для кип'ятіння води, моделі: КТ-6002 у кількості 6240 штук, об'єм 1,7 л. води, потужність 22000 Вт, корпус - нержавіюча сталь, дисковий нагрівальний елемент за ціною 6,50 доларів США за 1 штуку; КТ-7008 у кількості 800 шт., об'єм 1,2 л. потужність 1350 Вт, корпус - кераміка, дисковий нагрівальний елемент за ціною 7,2 доларів США за штуку.

З метою митного оформлення вказаного товару позивач подав до митного органу митну декларацію №100260000/2013/108289, митна вартість у якій була визначена за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.

Позивачем до митної декларації №100260000/2013/108289 були подані наступні документи: копія картки обліку особи, яка здійснює операції з товарами, копія банківських виписок від 27.03.2013 року та від 13.06.2013 року, копія проформи інвойсу, копія інвойсу, міжнародна автомобільна накладна, коносамент, довідка про транспортні витрати, лист про страхування №1148 від 26 липня 2013 року, копія рахунку-фактури на морське перевезення вантажу, копія зовнішньоекономічного контракту, копія доповнення до зовнішньоекономічного контракту, інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару, декларація про відповідність, довідка про декларування валютних цінностей, копія пакувального листа, копія сертифікату про проходження товару загальної форми, копія екологічної

Митним органом виявлено, що подані декларантом документи містять розбіжності, та не містять усі відомості відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості. Позивачу було запропоновано надати додаткові документи.

Позивачем додатково були надані наступні документи: копія прайс-листа, копія митної декларації країни відправлення, копія експертного висновку Київської торгово-промислової палати від 1 серпня 2013 року №Ц-502/1, бухгалтерська довідка № , копії платіжних доручень №268, №318.

Митним органом прийняте рішення про коригування митної вартості від 5 серпня 2013 року №100260000/2013/200495/2 та виставлена картка відмови в прийнятті митної декларації №100260000/2013/00477.

Задовольняючи позовні вимоги в частині суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а митним органом не надане належне обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару, а тому безпідставною є відмова у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та коригування митним органом митної вартості товару із застосуванням резервного методу визначення такої вартості.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Згідно обставин справи між сторонами виник спір щодо законності картки відмови відповідача у митному оформленні товару №100260000/2013/00477 від 5 серпня 2013 року та рішення відповідача №100260000/2013/200495/2 від 5 серпня 2013 року про коригування митної вартості товарів.

У відповідності до ч.2 ст.220 КАС України колегія суддів зазначає, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Так, ст.49 Митного кодексу України (МК України) встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Відповідно до переліку даних документів, наведеного в частині другій даної статті, такими документами є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно наведених законодавчих норм митний орган має право зобов'язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості за наявності наступних обставин: 1) наявність розбіжностей між окремими документами; 2) наявність ознак підробки певних документів; 3) відсутність достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованими та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Крім того, відповідно до ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України визначено перелік складових митної вартості. Але зазначено, що ці складові (додаткові витрати) повинні додаватися до ціни товару для визначення митної вартості лише в тому випадку, коли вони не були включені до ціни товару.

Згідно ст. 58 Митного кодексу України та з урахуванням вищевказаного визначення митної вартості, основним методом визначення митної вартості товару є метод її визначення за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні (ч.2 ст.58 МК України).

Згідно п.2 ч.6 ст.54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Судами встановлено, що у графі 33 оскаржуваного рішення зазначено, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), оскільки подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. В інвойсі та в контракті передбачено, що оплата повинна проводитись шляхом передплати у розмірі 20% та остаточної оплати у розмірі 80% після отримання міжнародної транспортної накладної, однак позивачем не надані банківські платіжні документи, що підтверджують факт такої оплати, а також позивачем не надано документи, що містять відомості про вартість страхування, що є складовою митної вартості товарів.

У відповідності до специфікації(додаткок №3 до Контракту №25052012), загальна вартість поставки склала 46320 доларів США, на вказану суму продавець виставив рахунок, який містить посилання на інвойс YKQH-130312A від 23 травня 2013 року.

Як вірно було встановлено судами позивачем при поданні додаткових документів на вимогу митного органу були надані копії платіжних доручень, що підтверджують повну оплату вартості поставки в сумі 46 320 доларів США. При цьому, відповідно до графи 44 поданої позивачем ВМД, останнім надані митному органу до митного оформлення разом з ВМД банківську виписку від 13 червня 2013 року та платіжне доручення від 27 березня 2013 року.

Згідно довідки наданої позивачем митному органу, страхування не здійснювалося, позивач не ніс витрати на страхування вантажу, з огляду на що така складова митної вартості при визначенні митної вартості товару не була додана у зв'язку з тим, що такі витрати не були понесені ТОВ "Дієса".

Крім цього, позивачем був наданий митному органу експертний висновк Київської торгово-промислової палати від 01.08.2013 року № Ц-502/1, згідно якого вартість імпортованих позивачем товарів відповідає ринковій вартості цих товарів

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, щодо необґрунтованості доводів відповідача про ненадання позивачем банківських платіжних документів, що підтверджують факт оплати товару та документів, що містять відомості про вартість страхування.

При цьому, викладені митним органом в оскаржуваному рішенні зауваження не можуть бути підставою для відмови у визначенні митної вартості за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, оскільки не впливають на митну вартість товару.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає вірним висновок судів першої та апеляційної інстанції про те, що позивачем надані відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, які у свою чергу дають змогу чітко ідентифікувати оцінюваний товар та містять об'єктивні і достовірні дані, що підтверджують митну вартість товарів за ціною договору.

Враховуючи вищенаведене суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до вірних висновків про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої та апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу касаційною скаргою Київської міської митниці Державної фіскальної служби відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 березня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 - 239-1 КАС України.

Судді: