Справа № 1304/5482/12 (2а/1304/404/12)
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

20 січня 2016 року м. Київ К/800/41867/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Смоковича М.І.,
Чумаченко Т.А.,

провівши попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 до Львівської міської ради про зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради на постанову Галицького районного суду міста Львова від 1 листопада 2012 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2013 року, -

в с т а н о в и в:

У червні 2012 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 звернулись до суду з вказаним позовом, у якому просили зобов'язати Львівську міську раду розглянути на черговому засіданні сесії питання щодо подальшого використання будівлі гуртожитку, яка знаходиться по АДРЕСА_1, в порядку, передбаченому Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

Постановою Галицького районного суду міста Львова від 1 листопада 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2013 року, позов задоволено. Зобов'язано Львівську міську раду розглянути на черговому засіданні сесії питання щодо подальшого використання будівлі гуртожитку, яка знаходиться по АДРЕСА_1, в порядку, передбаченому Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

У касаційній скарзі Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 є мешканцями будинку АДРЕСА_1, які зареєстровані за вказаною адресою на підставі ордерів на зайняття місця у гуртожитку.

02.11.1998 між Департаментом житлового господарства Львівської міської ради (орендодавець) та Львівським державним авіапідприємством (орендар) укладено договір оренди житлових приміщень у будинку АДРЕСА_1, за умовами якого орендодавець відповідно до рішення виконкому Львівської міської ради № 238 від 24.04.1998 «Про подальше використання будинку АДРЕСА_1» здає, а орендар приймає в оренду житлові приміщення у будинку АДРЕСА_1, як гуртожиток для проживання сімей. Термін дії вказаного договору закінчився 28.11.2008.

Згідно інформації обласного Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», викладеної у листі № 13082 від 10.02.2012, будинок АДРЕСА_1 зареєстровано на праві комунальної власності за територіальною громадою міста Львова в особі Львівської міської ради, на підставі рішення Личаківського (Червоноармійського) райвиконкому міста Львова № 176 від 10.03.1987, та рахується як гуртожиток.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з наступного.

Правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, регулюються Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» № 500-VI від 04.09.2008 (далі - Закон № 500-VI від 04.09.2008).

За змістом частини 1 статті 5 Закону № 500-VI від 04.09.2008 для цілей цього Закону встановлюються особливості стосовно використання житлових і нежитлових приміщень у гуртожитках, переданих у власність територіальних громад, зокрема:

після прийняття гуртожитку у власність територіальної громади згідно з цим Законом місцева рада приймає на сесії в межах своєї компетенції відповідне рішення щодо подальшого його використання, а саме:

а) залишити цілісний майновий комплекс у статусі «гуртожиток» та дозволити приватизацію його житлових і нежитлових приміщень. У цьому випадку здійснюється приватизація приміщень гуртожитку його законними мешканцями згідно з цим Законом;

б) надати цілісному майновому комплексу статус "соціальне житло" та не дозволяти приватизацію його жилих приміщень. У цьому випадку приватизація житлових приміщень гуртожитку не здійснюється (у тому числі й у випадках, передбачених цим Законом), а колишнім законним мешканцям гуртожитку, за їх згодою, надається відповідне соціальне або інше житло;

в) перепрофілювати гуртожиток та використовувати цілісний майновий комплекс колишнього гуртожитку за іншим призначенням. У цьому випадку рада одночасно приймає рішення щодо забезпечення законних мешканців такого гуртожитку іншим житлом згідно із законодавством;

г) знести цілісний майновий комплекс колишнього гуртожитку та вжити заходів щодо будівництва на звільненій земельній ділянці соціального житла або продажу земельної ділянки на аукціоні згідно із земельним законодавством. У цьому випадку рада одночасно приймає рішення щодо забезпечення законних мешканців такого гуртожитку іншим житлом згідно із законодавством;

ґ) знести колишній гуртожиток (відповідний цілісний майновий комплекс) та вивільнити земельну ділянку з наступним її продажем на аукціоні. У цьому випадку особи, на яких поширюється дія цього Закону, підлягають переселенню в інше придатне для проживання людей житло, що належить на праві власності або на праві користування відповідній місцевій раді. Таким особам, за їх згодою, виконавчим органом місцевої ради може бути видана грошова компенсація за взяття ними (їх сім'ями) житла в оренду на певний строк (але не більше одного року). Розмір і порядок видачі зазначеної компенсації визначає кожна місцева рада самостійно відповідно до вимог чинного законодавства та виходячи із власних можливостей.

За змістом частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи підтверджений факт зареєстрованого на праві комунальної власності за територіальною громадою міста Львова в особі Львівської міської ради будинку АДРЕСА_1 як гуртожитку, а також відсутності доказів на його спростування Львівською міською радою, суди дійшли висновку про наявність підстав для зобов'язання відповідача розглянути на черговому засіданні сесії питання щодо подальшого використання вказаної будівлі.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій і доводи касаційної скарги його не спростовують.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного суду України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради відхилити, а постанову Галицького районного суду міста Львова від 1 листопада 2012 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: