Справа № 826/10877/15
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2016-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

14 січня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дуденкова О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тексіка» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, податковим органом було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Тексіка» з питань дотримання вимог правильності обчислення, повноти та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість по взаємовідносинах з ПП «Торг-Солюшнс», ТОВ «Спецконсалт», ПП «Стрікс», ПП «Ексида» та ПП «Пандора-2013» за липень 2014 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 11 листопада 2014 року № 532/26-57-22-01-10/32252472, яким встановлено порушення ТОВ «Тексіка»: п. 44.1 ст. 44, п.185.1 ст. 185, п.188.1 ст. 188, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6, ст. 198, п. 201.1, п. 201.6, п. 201.10 Податкового кодексу України по взаємовідносинам з ПП «Торг-Солюшнс», ТОВ «Спецконсалт», ПП «Стрікс», ПП «Ексида» та ПП «Пандора-2013», що призвело до заниження податку на додану вартість за липень 2014 року на суму 300 000 грн.

На підставі складеного акту перевірки від 11.11.2014 року № 532/26-57-22-01-10/32252472 податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 02.12.2015 року № , яким збільшено ТОВ «Тексіка» суму грошового зобов'язання в розмірі 375 000 грн., з якої: за основним платежем - 300 000 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 75 000 грн. за платежем: податок на додану вартість.

Не погоджуючись із вказаними діями та рішенням податкового органу, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом, в якому просив суд визнати такі дії протиправними та скасувати прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення.

В основу обґрунтування свого рішення про задоволення позову, Окружний адміністративний суд м. Києва посилався на те, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, а первинні документи, складені позивачем та його контрагентами у ході господарських операцій, відповідають вимогами чинного законодавства.

Колегія суддів вважає доводи апелянта безпідставними та погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З сукупного аналізу підпунктів 14.1.18, 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п.п. 198.3, 198.4, 198.6 ст. 198, п.п. 200.1, 200.4 ст. 200 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), вбачається, що бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Так, згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Водночас відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25.06.2015 року між ТОВ «Тексіка», як покупцем, та ТОВ «Спецконсалт», як постачальником, укладено договір № 25/06, за умовами якого постачальник зобов'язується передати товари у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити товар. В договорі зазначено, що найменування, кількість та інші ознаки товарів, які постачаються та ціна поставки визначаються видатковою накладною. Також за у мовами договору постачальник гарантує, що він є власником всіх товарів та товари не повинні містити будь-які недоліки , якість товарів повинна відповідати умовам договору та нормам і стандартам прийнятим в Україні.

На виконання умов договору № 25/06 між ТОВ «Тексіка», як покупцем, та ТОВ «Спецконсалт», як постачальником, підписано видаткові накладні: № 344 від 29.07.2014 року на загальну суму 290464, 80 грн.; № 345 від 31.07.2014 року на загальну суму 174420 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Спецконсалт» виписало на користь позивача податкові накладні: № 242 від 31.07.2014 року на загальну суму 174 420 грн., в тому числі ПДВ - 29070 грн.; № 219 від 29.07.2014 року на загальну суму 290464, 80 грн., в тому числі ПДВ - 48410, 80 грн.

Разом з тим судом встановлено, що 25.06.2015 року між ТОВ «Тексіка», як покупцем, та ПП «Стрікс», як постачальником, укладено договір № 20, за умовами якого постачальник зобов'язується передати товари у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити товар. В договорі зазначено, що найменування, кількість та інші ознаки товарів, які постачаються та ціна поставки визначаються видатковою накладною. Також за у мовами договору постачальник гарантує, що він є власником всіх товарів та товари не повинні містити будь-які недоліки, якість товарів повинна відповідати умовам договору та нормам і стандартам прийнятим в Україні.

На виконання умов договору № 20 між ТОВ «Тексіка», як покупцем, та ПП «Стрікс», як постачальником, підписано видаткові накладні: № 561 від 30.07.2014 року на загальну суму 201894, 98 грн.;№ 560 від 28.07.2014 року на загальну суму 203130 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП «Стрікс» виписало на користь позивача податкові накладні: №225 від 28.07.2015 року на загальну суму 203130 грн.; № 256 від 30.07.2015 року на загальну суму 201894, 98 грн..

27.06.2015 року між ТОВ «Тексіка», як покупцем, та ПП «Ексида», як постачальником, укладено договір № 27/06, за умовами якого постачальник зобов'язується передати товари у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити товар. В договорі зазначено, що найменування, кількість та інші ознаки товарів, які постачаються та ціна поставки визначаються видатковою накладною. Також за у мовами договору постачальник гарантує, що він є власником всіх товарів та товари не повинні містити будь-які недоліки , якість товарів повинна відповідати умовам договору та нормам і стандартам прийнятим в Україні.

На виконання умов договору № 27/06 між ТОВ «Тексіка», як покупцем, та ПП «Ексида», як постачальником, підписано видаткову накладну: № 1227 від 27.07.2014 року на загальну суму 255464, 15 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП «Ексида» виписало на користь позивача податкову накладну: № 206 від 27.07.2014 року на загальну суму 225464, 15 грн., в тому числі 37 577, 36 грн.

25 червня 2015 року між ТОВ «Тексіка», як покупцем, та ПП «Торг-Солюшнс», як постачальником, укладено договір № 256, за умовами якого постачальник зобов'язується передати товари у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити товар. В договорі зазначено, що найменування, кількість та інші ознаки товарів, які постачаються та ціна поставки визначаються видатковою накладною. Також за у мовами договору постачальник гарантує, що він є власником всіх товарів та товари не повинні містити будь-які недоліки, якість товарів повинна відповідати умовам договору та нормам і стандартам прийнятим в Україні.

На виконання умов договору № 256 між ТОВ «Тексіка», як покупцем, та ПП «Торг-Солюшнс», як постачальником, підписано видаткові накладні: № 126 від 24.07.2014 року на загальну суму 58047, 36 грн.; № 125 від 22.07.2014 року на загальну суму 59013, 66 грн.; № 124 від 18.07.2014 року на загальну суму 59691 грн.; № 122 від 14.07.2014 року на загальну суму 28931, 06 грн.; № 123 від 16.07.2014 року на загальну суму 58377, 70 грн.; № 120 від 08.07.2014 року на загальну суму 58806, 60 грн.; № 121 від 10.07.2014 року на загальну суму 59572, 54 грн.; № 119 від 04.07.2014 року на загальну суму 57211, 20 грн.; № 118 від 01.07.2014 року на загальну суму 58078, 80 грн.; № 125 від 22.07.2014 року на загальну суму 59013, 66 грн.

Судом також встановлено, що ПП «Торг-Солюшнс» виписало на користь позивача податкові накладні: № 188 від 24.07.2014 року на загальну суму 58041, 36 грн.; № 170 від 22.07.2014 року на загальну суму 59013, 66 грн.; № 138 від 04.07.2014 року на загальну суму 58041, 36 грн.; № 119 від 16.07.2014 року на загальну суму 58377, 70 грн.; № 101 від 14.07.2014 року на загальну суму 58931, 06 грн.; № 76 від 10 липня 2014 року на загальну суму 59 572, 54 грн., в тому числі ПДВ - 9 928, 76 грн.; № 56 від 08.07.2014 року на загальну суму 58809, 60 грн.; № 39 від 04.07.2014 року на загальну суму 57211, 20 грн.; № 9 від 01.07.2014 року на загальну суму 58078, 80 грн.; № 27 від 03.07.2014 року на загальну суму 6000 грн.; № 137 від 18.07.2014 року на загальну суму 11800 грн.; № 64 від 09.07.2014 року на загальну суму 7800 грн.; № 55 від 08.07.2014 року на загальну суму 8000 грн.; № 48 від 07.07.2014 року на загальну суму 12500 грн.; № 38 від 04.07.2014 року на загальну суму 5800 грн.

27.06.2015 року між ТОВ «Тексіка», як замовник, та ПП «Пандора-2013», як підрядником, укладено договір підряду, за умовами якого замовник доручає, а підрядник бере на себе зобов'язання по ремонту складського приміщення. До договору підряду на ремонтно-будівельні роботи укладено додаток 1 від 30 червня 2014 року, кошторис ремонтних робіт на загальну суму 91000 грн.

З сукупного аналізу наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ТОВ «Тексіка» та ПП «Торг-Солюшнс», ТОВ «Спецконсалт», ПП «Стрікс», ПП «Ексида» та ПП «Пандора-2013» вчинені дії згідно укладених договорів, що підтверджується відповідними первинними документами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що операції позивача з ТОВ «Тексіка» та ПП «Торг-Солюшнс», ТОВ «Спецконсалт», ПП «Стрікс», ПП «Ексида» та ПП «Пандора-2013», здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що якщо платник податку на додану вартість, придбав товари (роботи, послуги) для їх подальшого використання у власній господарській діяльності, при цьому сплатив у складі вартості цих товарів (робіт, послуг) податок на додану вартість і це підтверджується належним чином оформленими первинними документами, він має право віднести сплачені ним суми податку до складу податкового кредиту.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Щодо вирішення питання про судові витрати, колегія суддів зазначає наступне.

Так, правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VІ в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 року № 484-VIII (далі - Закон).

Відповідно до положень ст. ст. 3 та 4 названого Закону (в останній редакції) судовий збір справляється з апеляційних скарг на рішення суду в розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

З огляду на те, що предметом позову є стягнення грошового зобов'язання в розмірі 375000 грн., позовні вимоги є вимогами майнового характеру, оскільки таке рішення змінює майновий стан особи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка діяла на момент подання позову до суду першої інстанції, ставка судового збору за подання майнового позову до суду становила 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Враховуючи те, що 2 відсотки розміру майнових вимог є більшим ніж 4 мінімальних заробітних плат, за подання позовної заяви позивач повинен був сплатити 4872 грн. (1218 * 4= 4872 грн.).

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що відповідно до положень ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи, розмір судового збору за подання апеляційної скарги становить 5359,2 грн. (4872 грн. * 110%).

Враховуючи те, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.12.215 року було відстрочено апелянту сплату судового здору до винесення судового рішення, суд приходить до висновку про стягнення з апелянта вказаної вище суми судового збору.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2015 року - без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного Управління державної фіскальної служби у місті Києві до Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38004897, банк отримувача - ГУДКCУ у м. Києві, код банку отримувача (МФО) - 820019, рахунок отримувача - 1007, код класифікації доходів бюджету - 22030001) судовий збір у сумі 5359 грн. (п'ять тисяч триста п'ятдесят дев'ять гривень) 20 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.